Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3567/14
Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Суддя-доповідач: Сапун
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів:
Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 02 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
Запорізького металургійного комбінату
«Запоріжсталь», третя особа:
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Запоріжжі, про
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ВАТ ЗМК
«Запоріжсталь» про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 73 080 грн.

В обґрунтування позову посилався на те,
що з відповідачем він перебував у
трудових відносинах з 1985 року по лютий
2013 року.

Остання професія на вказаному
підприємстві: працівник зеленого
будівництва 3 розряду.

Починаючи з 2007 року він хворіє через
професійне захворювання. За
результатами розслідування
професійного захворювання згідно п. 14
акту по формі П-4 йому встановлено
діагноз: «Хронічне обструктивне
захворювання легень першої-другої ст.
(пилетоксичний бронхіт першої-другої
ст., емфізема легень першої-другої ст.)
ЛН 2 ст.

Крім того згідно п. 17 вказаного акту
причиною професійного захворювання є
тривалий стаж роботи в умовах
підвищеної запиленості. За
результатами висновку останнього
обстеження Медико-соціальною
експертною комісією від 31.07.2012 року, у
результаті професійного захворювання,
пов'язаного з виробництвом, йому
встановлено третю групу інвалідності з
60% стійкої втрати професійної
працездатності - безстроково. При цьому
визначена потреба у додаткових видах
допомоги.

Професійна хвороба розвинулась у нього
внаслідок нехтування адміністрацією
підприємства своїх обов'язків по
створенню безпечних умов праці. Він
морально страждає внаслідок
пошкодження його здоров'я, зазнає
фізичного болю. Внаслідок професійного
захворювання порушились його
нормальні життєві зв'язки через
неможливість продовження активного
способу життя. Все це негативно
відобразилось на житті та його
відносинах з оточуючими. Він потребує
постійного подальшого лікування, не
може повністю утримувати свою сім'ю.

На підставі викладеного, статті 237-1
КЗпП України, статей 23,1167 ЦК України
ОСОБА_2 просив суд стягнути з
відповідача на його користь у якості
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я
професійним захворюванням, в розмірі 73
080 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 02 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» на
користь ОСОБА_2 у відшкодування
моральної шкоди 8 000 грн.

Стягнуто з ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» в
дохід держави судовий збір у розмірі 80
грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, наданим доказам, допущені
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 02 липня 2014 року змінити,
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
вислухавши пояснення представника
позивача, заперечення представників
відповідача, третьої особи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, працюючи у ВАТ ЗМК
«Запоріжсталь» у небезпечних і
шкідливих умовах отримав професійне
захворювання, яке призвело до стійкої
втрати працездатності, значних
фізичних і моральних страждань, які
підлягають компенсації за рахунок
роботодавця.

Висновку суд першої інстанції
відповідають зібраним у справі доказам
і вимогам діючого законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05
листопада 1985 року по лютий 2013 року
працював на ЗМК «Запоріжсталь»,
правонаступником якого є ВАТ ЗМК
«Запоріжсталь», на різних професіях, у
тому числі вогнетривником в обжимному
цеху горновим феросплавної печі, з
вересня 2009 року - плавильником
феросплавів. Останнім часом являвся
працівником зеленого будівництва 3
розряду ( а. с. 5-10 ).

Під час роботи на підприємстві отримав
професійне захворювання.

Відповідно до санітарно-гігієнічної
характеристики умов праці
вогнетривника обжимного цеха ВАТ МК
«Запоріжсталь», затвердженої 28 березня
2003 року головним державним санітарним
лікарем Заводського району м.
Запоріжжя, ОСОБА_2 працював в умовах
важкої фізичної праці, з відбійним
молотком працював 26,7% робочого часу при
температурі 44С. Рівень вібрації з
відбійним молотком складала 124 дб ПДУ
112дб, рівень шуму 96дб ПДН 80дб. При роботі
67,7% робочого часу перебував у
нахиленому положенні ( а. с. 15 ).

За висновком лікарської експертної
комісії Українського
Науково-дослідного інституту
промислової медицини м. Кривий Ріг від
14.04.2005 року ОСОБА_2 за рішенням МЕК
інституту від 13.04.2005 року встановлено
діагноз - хронічне обструктивне
захворювання легенів ст., фаза
загострення ( а. с. 39 ).

За висновком МСЕК від 18липня 2008 року
ОСОБА_2 встановлено Ш групу
інвалідності по професійному
захворюванню з втратою 50% професійної
працездатності (а. с 16,20 ).

Згідно останньої виписки із акта
огляду МСЕК до довідки серії 10 ААБ №
480026 ОСОБА_2 при огляді 31 липня 2012 року
було підтверджено третю групу
інвалідності внаслідок професійного
захворювання безстроково ( а. с. 19 ).

За змістом ст. 173 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України)
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV),
Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про
охорону праці" (у редакції Закону від 21
листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а
також законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Законом України від 23 лютого 2007 року №
717-V "Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" внесені зміни до абз. 4
ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а
також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV,
скасовано право потерпілих на
виробництві громадян на відшкодування
їм моральної (немайнової) шкоди за
рахунок Відділення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої в результаті порушення
її прав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право
працівникові на відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються спеціальним
законом, який передбачає види та
розміри страхових виплат.

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в разі стійкої втрати
професійної працездатності право на
отримання потерпілим страхових виплат,
в тому числі і виплати за моральну
(немайнову) шкоду, настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Зупинення, а надалі скасування права
громадян, які потерпіли від
професійного захворювання, на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", не
позбавляє права цих громадян на
відшкодування моральної шкоди
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу (працедавця).

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі змінами, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25 травня 2001 року),
зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівників у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя та здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважені ним органи
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Конституційний суд України у своєму
рішенні від 08 жовтня 2008 року визнав
такими, що відповідають Конституції
України зміни до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (які передбачали право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди у разі тимчасової,
стійкої, часткової чи повної втрати
професійної працездатності за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань) з огляду на
те, що громадяни, які потерпіли на
виробництві від нещасного випадку або
професійного захворювання відповідно
до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП
України мають право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника
(роботодавця) або уповноваженого ним
органу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
право позивача на відшкодування
моральної шкоди відповідно до ст.ст. 1167,
1168 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України за
рахунок Запорізького феросплавного
заводу з дня встановлення МСЕК стійкої
втрати професійної працездатності,
оскільки захворювання потерпілий
отримав при виконанні трудових
обов'язків у шкідливих і небезпечних
умовах, що підтверджується
вищевказаними письмовими доказами.

При визначенні розміру морального
відшкодування суд першої інстанції
врахував фактичні обставини справи,
ступінь втрати професійної
працездатності, негативні наслідки
каліцтва, які призвели до фізичних та
моральних страждань потерпілого,
втрати нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя і, виходячи
з принципу розумності і
справедливості.

Доводи апеляційних скарг про
неспівмірність суми відшкодування із
станом здоров'я позивача,
недоведеність факту заподіяння
моральної шкоди і вини підприємства у
захворюванні позивача являються
безпідставними. Стійка втрата
працездатності, яка призвела до
інвалідності позивача, фізичних та
моральних страждань, безумовно
свідчить про наявність моральної
шкоди. Вини відповідача у завдані шкоди
здоров'ю працівника підтверджується
санітарно-гігієнічною характеристикою
умов праці, із якої вбачається, що вплив
шкідливих і небезпечних факторів у
декілька разів перевищує
граничнодопустимі норми.

Рішення суду відповідає вимогам закону
і матеріалам справи, підстав для його
скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 02 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: