АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7877/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Боженко Л. В. Доповідач - Болтунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 27 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, Товариство
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Провіта» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому
посилався на те, що він є власником
автомобіля марки «HYUNDAY», державний
номерний знак НОМЕР_1, який був
пошкоджений в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась з вини відповідача. ТДВ
«Страхова компанія «Провіта»
виплатило йому страхове відшкодування
в сумі 10 844,74 грн., однак для остаточного
проведення ремонту автомобіля він ще
витратив 14 635 грн., які просив стягнути з
відповідача. Крім того, пошкодження
автомобіля завдало йому страждань, він
втратив спокій, його життєві стосунки
порушились, вимушений був докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя, турбуватись щодо
накопичення грошей для ремонту
автомобіля, а тому просив стягнути з
ОСОБА_2 моральну шкоду, яку оцінив у 10 000
грн., а також витрати на проведення
автотоварознавчої експертизи в сумі 380
грн. та судовий збір. (а.с.3-4)

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 14 635 грн. матеріальної та 2 000
моральної шкоди, а також 380 грн. на
проведення автотоварознавчого
дослідження. В решті позовних вимог
було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 250,16 грн. судового збору
та 237,04 грн. на користь держави.

З таким рішенням не погодився
відповідач, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Ухвалене судом рішення не
відповідає вимогам закону.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно п.22.1 зазначеного закону у
разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Судом першої інстанції
встановлено, що 05 лютого 2013 року о 16
год.30 хв. у м. Павлограді по вул.
Добролюбова сталась
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої ОСОБА_2, керуючи
автомобілем марки IVECO державний
номерний знак НОМЕР_2, що на праві
власності належить ОСОБА_4, рухаючись
заднім ходом, не впевнився в безпеці
дорожнього руху, допустив зіткнення з
автомобілем марки «HYUNDAY», державний
номерний знак НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_5 В результаті пригоди автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 04 березня 2013 року ОСОБА_2
було визнано винним у скоєнні даної
ДТП.

На час пригоди цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
«IVECO», державний номерний знак НОМЕР_2 -
ОСОБА_4 була застрахована ТДВ «СК
«Провіта», відповідно до полісу № АВ
/7676891 строком дії з 03 липня 2012 року по 27
червня 2013 року.

За вищевказаним страховим полісом
серії № АВ/7676891 обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 000 грн.

06 лютого 2013 р. до ТДВ «СК «Провіта»
звернувся ОСОБА_3 із заявою про виплату
страхового відшкодування в зв'язку з
пошкодженням майна. (а.с.12)

За висновком автотоварознавчого
дослідження № 025/13 року від 07 лютого з
доповненням від 27 лютого 2013 року, на
замовлення ТДВ «СК «Провіта» від 06
лютого 2013 року, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
марки «HYUNDAY», державний номерний знак
НОМЕР_1 з урахуванням фізичного зносу
становить 25 123,13 грн. (а.с.18)

Згідно розписки від 29 березня 2013 року
ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошову суму
за франшизу в розмірі 1000 грн. та 2 170 грн.
за втрату товарної вартості
автомобіля. ( а.с.55)

З матеріалів справи видно, що 01
листопада 2013 року між позивачем та
страховою компанією укладено угоду №
712-4478/1/2 про визначення розміру та
способу здійснення страхового
відшкодування без проведення
експертизи пошкодженого майна.

За вказаною угодою сторони домовились
про здійснення виплати страхового
відшкодування без проведення
експертизи на підставі проведеного і
узгодженого ними огляду пошкодженого
майна та визначили розмір страхового
відшкодування в сумі 10 844,74 грн., яка
була за платіжним дорученням № 1767 від 01
листопада 2013 року сплачена страховиком
на підставі страхового акту № 712-4478/1/2,
за договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії № АВ/7676891 шляхом
перерахування цієї суми на рахунок ПП
«ПРОФ АВТО СЕРВИС», як того вимагали
умови договору. (а.с. 50, 117, 118)

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи матеріальну шкоду в розмірі 14
635 грн., суд першої інстанції виходив з
того, що для остаточного ремонту
автомобіля, ОСОБА_3 витратив 14 635 грн., що
підтверджується копією накладної від 08
листопада 2013 року. (а.с.31)

Такий висновок суду не відповідає
фактичним обставинам та не ґрунтуються
на законі, при розгляді справи судом
були неправильно застосовані нормі
матеріального права та допущені
порушення процесуального закону в цій
частині.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не
скористався своїм правом на отримання
повного страхового відшкодування від
ТДВ «СК «Провіта», а тому відсутні
правові підстави для задоволення його
вимог в частині відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 14635 грн. з
ОСОБА_2

Крім того, позивачем було надано
накладна № 49 від 08 листопада 2013 року
від ПП «ОСОБА_6» з переліком запчастин
та їх вартістю на загальну суму 14635 грн.,
що на думку колегії суддів, не може бути
визнано як належний доказ, у розумінні
ч.2 ст.59 ЦПК України, витраченої
позивачем суми на ремонт автомобіля.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Частково задовольняючи вимоги щодо
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що дана шкода
була завдана ОСОБА_3 внаслідок
пошкодження його майна з вини ОСОБА_2, а
тому враховуючи характер та конкретні
обставини по справі, а також виходячи
із засад розумності і справедливості,
дійшов обґрунтованого висновку
визначивши її розмір в сумі 2 000 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія
приходить до висновку, що рішення суду
в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 14 635
грн.; витрат, пов'язаних з проведенням
автотоварознавчого дослідження в сумі
380 грн. та судового збору на користь
держави в розмірі 237,04 грн. підлягає
скасуванню, на підставі п.п.1,4 ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову в цій
частині. Рішення суду про стягнення
моральної шкоди відповідає вимогам
закону, а тому залишається в силі, у
зв*язку з чим судовий збір у сумі 250,16
грн. стягнутий з відповідача на користь
позивача слід зменшити до 243,60 грн.

А отже, апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 червня 2014 року в частині
стягнення матеріальної шкоди в сумі 14635
грн., витрат на проведення
автотоварознавчого дослідження в сумі
380 грн. та судового збору на користь
держави в розмірі 237,04 грн. - скасувати і
в задоволенні цих позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення цього ж суду в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судового збору в сумі 250,16 грн. - змінити,
зменшивши його розмір до 243,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржене
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Макаров М.О. Тамакулова В.О.