Справа № 369/5040/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/5499/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Кашперської
Т.Ц.,

суддів: Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 31
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «Спрут-ТС» про визнання
недійсною умови договору,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду із позовом про
визнання недійсною умови договору,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги
тим, що між ОСОБА_1 та ПП «Спрут-ТС»
укладено та діє договір від 20 жовтня 2010
року на централізовану охорону об'єкта
- приватного будинку за адресою с. Гатне
вул. Кібернетична, 6, за умовами якого
відповідач зобов'язався приймати під
спостереження за допомогою пункту
централізованої охорони його
приватний будинок, а також реагувати на
сигнал «Напад», охорона мала бути
здійснена шляхом спостереження за
станом сигналізації на об'єкті та
негайного виїзду наряду охорони при їх
спрацюванні з метою затримання
сторонніх осіб, що незаконно проникли
на об'єкт. Послуги охорони надавалися
їм з жовтня 2010 року до січня 2014 року. З 27
грудня 2013 року по 03 січня 2014 року вони
знаходилися у відпустці за кордоном, 03
січня 2014 року приблизно о 7 годині ранку
ОСОБА_1 отримав усне повідомлення по
телефону від представника ПП
«Спрут-ТС» про те, що на пристрої
сигналізації будинку припинилася
подача електроенергії; в телефонній
розмові він замовив додаткові послуги
у вигляді патрулювання, чого
відповідачем зроблено не було, сталася
крадіжка. По факту крадіжки порушено
кримінальне провадження, позивачі
визнані потерпілими, загальна вартість
вкраденого майна та грошей складає 98400
грн. Діями відповідача їм також завдано
моральну шкоду, яка полягає у душевних
стражданнях у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо їх та членів їхньої
сім'ї, та у зв'язку із знищенням та
пошкодженням майна, що відбулось
внаслідок невиконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором. Просили
визнати недійсною умову договору на
централізовану охорону об'єкта,
відповідно до якої ПП «Спрут-ТС» не
несе матеріальну відповідальність за
збитки, спричинені ОСОБА_1, якщо ОСОБА_1
має заборгованість по оплаті, не
здійснив передплату за послуги ПП
«Спрут-ТС» в строки, зазначені в
договорі, або порушив істотні умови
договору; стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 98400 грн. збитків, та на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 кожному - 100000
грн. моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 31
липня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, подали апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просили
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсною
умови договору, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не доведено невідповідності
оспорюваного договору вимогам ст. 203 ЦК
України, оскільки умови договору та
необхідні платежі були погоджені
сторонами при їх укладенні та визнані
позивачем такими, що не є
несправедливими. Позовні вимоги в
частині відшкодування матеріальної
шкоди також не підлягають до
задоволення, оскільки договором
встановлений ліміт відповідальності,
позивач порушив умови договору щодо
оплати послуг та не надав суду доказів
щодо розміру викраденого майна, а саме
доказів наявності майна із зазначенням
його вартості. Як похідні, не
задоволені судом і вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 20 жовтня 2010 року між ПП
«Спрут-ТС» та ОСОБА_3 укладено договір
на централізовану охорону об'єкта,
відповідно до умов договору, об'єкт
охорони знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

У п.п. 2.1, 2.2 договору передбачено, що за
цим договором клієнт передає, а охорона
приймає під спостереження за допомогою
пульту централізованої охорони об'єкт.
Охорона приймає на себе зобов'язання
реагувати на сигнал «Напад» (тривожна
сигналізація «тривожна кнопка»).
Охорона об'єкта здійснюється шляхом
спостереження за станом сигналізації
на об'єкті та негайного виїзду наряду
охорони при їх спрацюванні з метою
затримання сторонніх осіб, що
незаконно проникли на об'єкт.

П. 4 договору передбачені обов'язки
охорони, а саме у випадку спрацювання
сигналізації, забезпечується негайний
виїзд наряду охорони на об'єкт та
прибуття наряду у межах 6-15 хвилин вдень
та 3-15 хвилин вночі; вживати заходів,
спрямованих на встановлення причин
спрацювання сигналізації; у разі
спрацювання сигналізації при потребі
перезакривати об'єкт викликати клієнта
або його довірених осіб і охороняти
об'єкт до прибуття клієнта в межах
однієї години, у випадку порушення
цього терміну клієнтом, здійснювати
охорону об'єкту фізичною охороною
(додаткові охоронні послуги).

П. 5 договору встановлені обов'язки
клієнта, а саме забезпечення
знаходження його або його довірених
осіб на постійному телефонному зв'язку
та у разі спрацювання сигналізації при
потребі перезакривати об'єкт, прибути
на об'єкт в межах однієї години після
повідомлення охорони; може замовити
додаткові охоронні послуги, а саме
здійснювати фізичну охорону всередині
приміщення або тимчасово патрулювати
об'єкт мобільною групою за плату. При
цьому заявка на тимчасове патрулювання
об'єкту приймається черговим
оператором пульту централізованої
охорони по телефону та фіксується
пристроєм звукозапису, патрулювання
здійснюється охороною в період з
моменту прибуття наряду на об'єкт, до
години, вказаної у заявці клієнтом або
до його відкриття (перезакриття)
клієнтом. Оплата даної послуги
здійснюється клієнтом за окремо
виставленим рахунком. Також клієнт
зобов'язаний сповіщати (письмово або по
телефону) охорону про здавання об'єкта
під охорону на тривалий період, а саме
на період, що перевищує п'ять діб.

У п. 8 договору передбачено, що охорона
несе перед клієнтом відповідальність
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань по договору, в межах,
визначених цим договором у
встановленому законодавством України
порядку. Охорона несе відповідальність
за збитки, завдані зловмисниками, які
проникли на об'єкт в період охорони,
шляхом зламування, відкривання або
руйнування заблокованих технічними
засобами сигналізації вікон, дверей,
інших конструкцій, та вчинили крадіжку
майна, що зберігалось на об'єкті, якщо
буде встановлена вина охорони у її
допущенні, внаслідок неналежного
виконання охороною своїх зобов'язань.
Факти скоєння протиправних дій щодо
майна клієнта особами, які проникли на
об'єкт у період охорони, вина охорони та
розмір збитків встановлюється (якщо
клієнт і охорона за двосторонньою
згодою не встановили суму їх
відшкодування) органами слідства чи
суду.

У п. 8.3 договору сторони погодили, що
відшкодування збитків, нанесених
клієнту через неналежне виконання
охороною договірних зобов'язань,
проводиться у розмірі, який
встановлюється відповідальними
особами та працівниками сторін,
підтверджується відповідними
документами і розрахунком вартості
викраденого, пошкодженого чи знищеного
майна, але не більше матеріальної
відповідальності охорони,
встановленої у цьому договорі.

У п. 8.5 договору встановлені випадки,
коли охорона не несе матеріальної
відповідальності за збитки, завдані
клієнту, зокрема якщо клієнт має
заборгованість по оплаті, не здійснив
передплату за послуги охорони в строки,
зазначені в договорі, або порушив
істотні умови договору.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Перелік несправедливих умов
у договорах із споживачами, наведений у
ч. 3 даної статті, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Відповідно до ст. ст. 628, 629 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 614 ЦК України,
правочин, яким скасовується чи
обмежується відповідальність за
умисне порушення зобов'язання, є
нікчемним.

Судом першої інстанції вірно
встановлено відсутність дисбалансу
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача у п. 8.5 договору, оскільки в
оспорюваній умові договору йдеться про
те, що відповідач не несе
відповідальності за збитки, спричинені
позивачу, у разі порушення істотних
умов договору або допущення
заборгованості позивачем, тобто тільки
у разі порушення принципу
справедливості самим споживачем,
оскільки відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, всіма учасниками договору.

При укладенні договору ОСОБА_1 діяв
вільно, виходячи з власних інтересів,
прийняв рішення про вибір контрагента
та про вступ з ним в договірні
правовідносини, між сторонами
визначено істотні умови - предмет, ціну,
строк виконання, відповідальність
сторін.

З точки зору ст. 614 ЦК України вказані
умови є не правочином, яким
скасовується відповідальність за
умисне порушення зобов'язання, а
умовами виконання зобов'язань по
договору обома сторонами.

За таких умов доводи апеляційної
скарги щодо невідповідності умов
договору вимогам п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509,
ч.3 ст. 614 ЦК України, вимогам
добросовісності, розумності та
справедливості, нікчемності умов
абзацу 11 п. 8.5 договору, не знайшли свого
підтвердження та відхиляються
колегією суддів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та
висновки суду першої інстанції
відносно позовних вимог про
відшкодування збитків, колегія суддів
враховує наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що заборгованість позивача за
надані послуги охорони на момент
скоєння крадіжки складала 900 грн. за
листопад та грудень 2013 року, тобто
порушено вимоги п. 3.1.4 договору, що
апелянтом спростовано не було (а. с. 55 -
61).

З пояснень позивачів, що не
оспорювались відповідачем,
встановлено, що з 27 грудня 2013 року по 03
січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у відпустці за кордоном.

Згідно роздруківки по номеру ПрАТ
«Київстар» за січень 2014 року
вбачається, що 07 год. 04 хв. 03 січня 2014
року на мобільний номер , який
відповідно до умов договору належить
ОСОБА_1, з пульту охорони здійснено
дзвінок та повідомлено позивача про
припинення подачі до його будинку
електроенергії.

Умовами розділу 3 договору (п. 3.4)
встановлено, що якщо передоплата
згідно договору не здійснена до 10 числа
поточного місяця, або не здійснена
оплата за додаткові охоронні послуги,
охорона має право не надавати охоронні
послуги згідно договору (відключити
об'єкт від ПЦО, не реагувати на
спрацювання сигналізації та інше) не
повідомляючи про це клієнту, а також
достроково розірвати договір в
односторонньому порядку з письмовим
повідомленням про це клієнта.

П. 10 договору встановлено, що за згодою
сторін матеріальна відповідальність
охорони встановлюється в сумі 10000 грн.,
яка є предметом матеріальної
відповідності охорони перед клієнтом.
У випадку збільшення кількості або
вартості майна, яке знаходиться на
об'єкті, клієнт негайно письмово
повідомляє про це охороні для зміни
(збільшення або зменшення) суми
матеріальної відповідальності охорони
та перегляду вартості послуг охорони,
обумовленої в даному договорі.

Згідно витягу з кримінального
провадження № 0000027 вбачається, що
04 січня 2014 року до СВ
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
надійшли матеріали ЖЄО
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
в Київській області № 14/152 від 04 січня
2014 року за заявою ОСОБА_1 з приводу того,
що 04 січня 2014 року в період часу з 01:00 по
02:00 невідомі особи шляхом віджиму вікна
його будинку в АДРЕСА_1, проникли до
будинку, звідки викрали належні йому
золоті вироби, в результаті чого йому
завдано матеріального збитку, сума
збитку встановлюється.

З довідки про прийняття та реєстрацію
заяви № 2700 від 31 січня 2014 року слідчого
СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС
України в Київській області
вбачається, що за заявою ОСОБА_1 з
будинку викрадені належні йому золоті
вироби, ікона, грошові кошти на
загальну суму близько 98400 грн.

Конкретної суми збитку слідством не
встановлено, оскільки довідку складено
зі слів ОСОБА_1 і вона не є остаточним
процесуальним документом.

Встановлюючи наявність або
відсутність протиправної
бездіяльності з боку відповідача,
внаслідок чого допущено випадок
крадіжки, колегія суддів враховує, що п.
8.5 договору на централізовану охорону
визнано недійсним не було, а отже в силу
вимог даної статті та вимог п. 3.4
договору та з урахуванням
заборгованості ОСОБА_1 по оплаті
договору, ПП «Спрут-ТС» використало
передбачене договором право не
надавати послуги за договором і не несе
відповідальності за крадіжку 04 січня
2014 року.

Також, заявляючи вимоги про
відшкодування збитків в розмірі 98400
грн., позивачем не враховано п. 10
договору, який встановлює обсяг
відповідальності відповідача в
розмірі 10000 грн., доказів про наявність
підстав збільшення даної суми
позивачем надано не було.

Отже, висновки суду першої інстанції
про те позовні вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди не
підлягають задоволенню, оскільки
позивач порушив умови договору щодо
оплати послуг, що надало відповідачу
право не надавати охоронні послуги, та
не надав суду доказів щодо наявності
майна із зазначенням його вартості, а
договором встановлений ліміт
відповідальності, є вірними,
обґрунтованими і не спростовуються
доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, що
ненадання охоронних послуг згідно з п.
3.4 договору охорони є правом
відповідача, яким останній не
скористався, продовжуючи надавати
охоронні послуги з порушенням
зобов'язань, а тому продовжує нести
відповідальність за неналежне їх
виконання, оцінювалися судом першої
інстанції і були ним спростовані.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що судом першої
інстанції безпідставно відмовив у
задоволенні клопотання позивачів про
витребування у відповідача
звукозапису телефонної розмови
диспетчера ОСОБА_4 з ОСОБА_1 03 січня 2014
року о 07:04, в ході якої ОСОБА_1 було
замовлено послугу патрулювання після
повідомлення диспетчером відповідача
про відсутність електропостачання на
об'єкті охорони, а рапорт диспетчера є
неналежним доказом.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, рапорт диспетчера ОСОБА_4
відповідає наведеним вимогам щодо
належності та допустимості доказів.

Відповідно до п. 2.2.3 Ліцензійних умов
провадження охоронної діяльності,
затверджених наказом МВС України від 15
квітня 2013 року № 365, пульт
централізованого нагляду (ПЦН) має бути
обладнаний системою аудіореєстрації
атмосфери залу і телефонних розмов у
реальному часі з обсягом архівації не
меншим за 14 діб. Система архівації
атмосфери зали ПЦН та телефонних
розмов ПП «Спрут-ТС», за поясненнями
відповідача, має обсяг архівації 20 діб,
тобто в межах, передбачених
ліцензійними умовами.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вперше
звернулися в порядку досудового
врегулювання до ПП «Спрут-ТС» 04 лютого
2013 року, тобто більше ніж через 20 діб
після події, архівний запис телефонних
розмов вже було втрачено і його
витребування судом першої інстанції
об'єктивно було неможливо (а. с. 71).

Крім того, враховуючи, що відповідач в
даному випадку не був зобов'язаний
надавати охоронні послуги навіть в
разі їх замовлення позивачем,
повідомлення про відсутність
електропостачання здійснено
диспетчером в добровільному порядку і
зміст даної телефонної розмови не має
значення для вирішення спору по суті.

Зі змісту п. 5. Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Оскільки судом не встановлено
протиправності діяння ПП «Спрут-ТС»,
яка полягає у нездійсненні охоронних
послуг, суд правомірно відмовив також в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 31
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.