СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/9396/14-ц
пр. № 2/759/3834/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів
на відшкодування завданої
матеріальної шкоди в розмірі 145 186,28
грн., моральної шкоди в розмірі 20 000,00
грн. В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 09.03.2014 року о 19:30 з
вини відповідача, який керував
транспортним засобом марки «Сітроен»
д.н.з. НОМЕР_1, та який належить позивачу
на праві власності, сталося ДТП.
Автомобіль отримав значні механічні
пошкодження, матеріальний збиток в
результаті його пошкодження складає 143
633,80 грн. Позивач зазначає, що поніс
додаткові витрати, пов'язані з
проведенням огляду автомобіля в
розмірі 45,48 грн., транспортуванням
автомобіля - 1 000,00 грн. Внаслідок ДТП
позивачу, як власнику пошкодженого
автомобіля, завдано моральної шкоди,
яка полягає в душевних стражданнях,
пов'язаних з неможливістю
користуватися автомобілем, порушенням
нормальних життєвих зв'язків, певним
ударом його престижу, ушкодження м'яких
тканин на руці.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги в повному обсязі, просив
суд їх задовольнити на підставі
наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач визнав позов частково та
просив стягнути з нього ? зазначених в
позові коштів на відшкодування
завданої матеріальної шкоди, а саме: 145
186,28 грн./2=72 593,14 грн., оскільки саме дії
потерпілого сприяли виникненню шкоди.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, серії САР №031653
від 21.06.2013 року, автомобіль марки Citroen,
модель C-ELYSEE 2013 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 належить
ОСОБА_1 (а. с. 10 - копія свідоцтва).

09.03.2014 року о 19:30 на пр. Л. Курбаса, 18, в м.
Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав
безпечну швидкість руху, щоб мати
можливість контролювати рух
транспортного засобу та безпечно ним
керувати, не врахував дорожньої
обстановки, та в результаті не впорався
з керуванням автомобіля, внаслідок
чого здійснив наїзд на перешкоду
(бордюрний камінь, металеву
колесовідбійну стрічку, металеву
сітку) після чого автомобіль
перевернувся, що призвело до
пошкодження транспортного засобу.
ОСОБА_2, керував автомобілем з ознаками
алкогольного сп'яніння. Вказані
обставини встановлені постановою
Святошинського районного суду м. Києва
по справі ун. №759/5020/14-п пр. №3/759/1767/14,
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.
с. 13 - копія постанови).

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 16.04.2014 року по справі
ун. №759/4118/14-п пр. 3/759/1512/14 встановлено, що
09.03.2014 року о 19:30, ОСОБА_1, знаходячись по
пр. Л. Курбаса, 18 в м. Києві передав
керування автомобілем марки «Сітроен»,
д.н.з. НОМЕР_1, який належить йому на
праві приватної власності гр. ОСОБА_2,
який перебував у стані алкогольного
сп'яніння. ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП (а. с. 14 - копія постанови).

В результаті вказаного ДТП автомобіль
марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1, отримав
технічні пошкодження.

Відповідного до звіту №12/03 незалежної
оцінки майна визначення вартості
матеріального збитку, заподіяного
власнику пошкодженого автомобіля Citroen
C-ELYSEE, держ. НОМЕР_1, матеріальний збиток,
заподіяний власнику автомобіля Citroen
C-ELYSEE, держ. № НОМЕР_1, в результаті його
пошкодження при ДТП складає: 143 633, 80
грн. (а. с. 17 - 21 - копія звіту).

На підставі рахунку - фактури №СУ-0000011
від 12.03.2014 року, ОСОБА_1 сплатив 500,00 грн.
за транспортування автомобіля (а. с. 46).
14.03.2014 року позивач сплатив 500,00 грн. за
транспортування автомобіля, що
підтверджується рахунком -фактури
№СФ-0000012 (а. с. 48).

Сторони визнають, що фактичний
заподіяної матеріальної шкоди
становить 145 186,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК
України).

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 1193 ЦК України, якщо
груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого (а в разі вини особи, яка
завдала шкоди, - також залежно від
ступеня її вини) розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановлено
законом. Суд може зменшити розмір
відшкодування шкоди, завданої фізичною
особою, залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року N 6
роз'яснено: якщо груба необережність
потерпілого сприяла виникненню або
збільшенню шкоди, то залежно від
ступеня вини потерпілого, коли іншого
не встановлено законом, розмір
належного з володільця джерела
підвищеної небезпеки відшкодування
має бути зменшений або у відшкодуванні
шкоди має бути відмовлено. Правила про
зменшення розміру відшкодування або
відмову у відшкодуванні шкоди з
врахуванням ступеня вини потерпілого
застосовуються і в інших випадках
заподіяння шкоди майну, а також особі
громадянина, однак у кожному разі
підставою до цього може бути груба
необережність потерпілого
(знаходження в нетверезому стані,
нехтування правилами безпеки руху і т.
п.), а не проста необачність.

Судом встановлено, що винуватцем ДТП,
внаслідок якої пошкоджено автомобіль
марки «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1 - є
відповідач ОСОБА_2, який керував
автомобілем у стані алкогольного
сп'яніння. Також встановлено, що
позивач ОСОБА_1 передав керування
автомобілем марки «Сітроен», д.н.з.
НОМЕР_1, гр. ОСОБА_2, який на той час вже
перебував у стані алкогольного
сп'яніння, після чого останній скоїв
ДТП. Вказані обставини встановлені
постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 16.04.2014 року по справі
ун. №759/4118/14-п пр. 3/759/1512/14 та постановою
Святошинського районного суду м. Києва
від 25.04.2014 року по справі ун. №759/5020/14-п
пр. №3/759/1767/14, а тому не підлягають
доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Тобто, позивач, усвідомлюючи те, що
відповідач перебував у стані
алкогольного сп'яніння та розуміючи
встановлену законодавством заборону
керування транспортними засобами в
такому стані, незаконно передав ОСОБА_2
керування автомобілем марки «Сітроен»,
д.н.з. НОМЕР_1. Передаючи в такому
випадку керування автомобілем, позивач
повинен був усвідомлювати
протиправність своїх дій та дій
відповідача.

Вказані дії позивача сприяли
виникненню шкоди та її розміру,
оскільки за умови дотримання сторонами
вимог Правил дорожнього руху,
відповідач в даному випадку не завдав
би шкоди взагалі.

За таких обставин, враховуючи
положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України та
роз'яснення пункту 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
N 6, розмір відшкодування має бути
зменшений пропорційно вині кожної із
сторін.

Визначаючи розмір відшкодування, суд
враховує протиправність дій як ОСОБА_1
так і ОСОБА_2, їх перебування в
нетверезому стані, нехтування
правилами безпеки руху, наявність
об'єктивних підстав стверджувати, що
вони повинні були передбачати
можливість настання негативних
наслідків своєї поведінки, але
легковажно розраховували на їх
відвернення або ж не передбачили
можливості таких наслідків, хоч
повинні були і могли їх передбачити.
Суд враховує також те, що ОСОБА_2 було
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, і він в
судовому засіданні визнав, що протягом
року вже притягався до
відповідальності за керування
транспортними засобами у стані
алкогольного сп'яніння.

За таких обставин суд вважає за
необхідне частково задовольнити позов
і стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 86
000 грн. відшкодування завданої
внаслідок ДТП матеріальної шкоди, що
приблизно становить 60 % від заявленої
позивачем суми відшкодування.
Визначаючи такий розмір відшкодування,
суд виходив з наявності вини у
заподіяній шкоді як у ОСОБА_2 так і
ОСОБА_1 приблизно в рівній мірі, але суд
враховує те, що відповідач вчинив ДТП у
нетверезому стані та керував
автомобілем у стані сп'яніння,
незважаючи на те, що протягом року його
вже притягали до відповідальності за
керування транспортними засобами у
стані алкогольного сп'яніння.

Щодо вимог про відшкодування моральної
шкоди, суд звертає увагу на наступне.
Стаття 23 ЦК України встановлює, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Отже, для відшкодування моральної
шкоди в даній справі необхідні
наступні підстави: наявність душевних
страждань, яких позивач зазнав у
зв'язку з неправомірною поведінкою
щодо нього та у зв'язку з пошкодженням
його майна. Необхідними умовами також є
неправомірність рішень, дій чи
бездіяльності та наявність вини
відповідача.

В підтвердження завдання моральної
шкоди, позивач посилається на душевні
страждання, пов'язані з неможливістю
користуватися автомобілем, порушенням
нормальних життєвих зв'язків, певним
ударом його престижу, ушкодження м'яких
тканин на руці, в підтвердження чого
надає довідку КМКЛ №17 №610 від 19.03.2014
року, в якій поставлено діагноз:
ссадина кистів рук, рекомендовано
амбулаторне лікування (а. с. 12).

Проте, душевні страждання - це загальне
поняття, сам факт посилання на душевні
страждання не може бути підставою для
відшкодування моральної шкоди,
оскільки наявність такої шкоди повинно
підтверджуватися належними доказами.
Позивач не надав суду жодних доказів
завдання йому душевних страждань
внаслідок протиправної поведінки
відповідача. Враховується також
наявність вини самого позивача у
пошкодженні його майна. Сам факт
пошкодження автомобіля чи наявності
ушкодження здоров'я ще не свідчить про
наявність страждань та підстав для
стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, позивач не довів
заподіяння йому моральної шкоди та
наявність підстав для її
відшкодування, а тому дана вимога також
не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню
судові витрати у розмірі 860 грн.

Керуючись ст. ст. 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, ІН:
НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3,
ІН: НОМЕР_6) відшкодування завданої
внаслідок ДТП матеріальної шкоди в
розмірі 86 000 грн. та судові витрати у
розмірі 860 грн.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м.
Києва, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.08.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ