АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Музичко
С.Г., Семенюк Т.А.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 23 квітня 2014
року у справі за позовом заступника
прокурора міста Києва в інтересах
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості зі сплати пайового
внеску у розвиток інфраструктури
міста, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2012 рокузаступника прокурора
міста Києва в інтересах Департаменту
економіки та інвестицій виконавчого
органу КМР (КМДА) звернувся в суд із
зазначеним позовом, в якому просив
стягнути з ОСОБА_1 на бюджетний рахунок
цільового фонду спеціального фонду
міського бюджету заборгованість зі
сплати пайового внеску у розвиток
інфраструктури міста Києва у розмірі
234,84 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.10.2011
року між Головним Управлінням
економіки та інвестицій виконавчого
органу Київради (КМДА) та ОСОБА_1
укладено Договір пайової участі №358 у
створенні соціально та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва. Згідно п.4.4 Порядку пайова
участь сплачується у формі грошового
внеску. Пунктом 4.7 Порядку передбачено,
що пайовий внесок сплачується на
підставі договору між містом
(Департаментом) та забудовником
(інвестором) в повній сумі або
частинами за графіком, який
визначається договором. Станом на
18.05.2012 року відповідачем не виконано
взяті на себе обов'язки згідно Договору
№ 358, у зв'язку з чим виникла
заборгованість, яка підлягає стягненню
у судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року -
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на бюджетний рахунок
цільового фонду спеціального фонду
міського бюджету (р/р 0001 у ГУ ДКУ у
м. Києві, МФО - 820019, код ЄДРПОУ - 24262621)
заборгованість зі сплати пайового
внеску у розвиток інфраструктури міста
Києва у розмірі 234 084, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати його та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
те, що суд ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що відповідач не укладав
та не підписував Договір № 358 від 21.10.2011
p., яким обґрунтовується позов, що
підтверджується Висновком експерта
про результати проведення
почеркознавчого дослідження № 0750 від
13.02.2014 р. Підписи на Договорі зроблені
не ОСОБА_1, а іншою особою з
наслідуванням підпису ОСОБА_1
Відповідач не уповноважував інших осіб
та не давав згоди на вчинення від його
імені дій з підписання та укладення ні
цього Договору, ні інших правочинів,
пов'язаних з нежилим приміщенням,
майнові права на яке ним придбано на
підставі договору уступки права вимоги
прав та обов'язків по договору пайової
участі у фінансуванні будівництва
багатоквартирного жилого будинку по
АДРЕСА_1 № 0023/225-314 від 06.12.2005 р.

Крім того, Договір підписаний гр.
ОСОБА_2, яка не мала повноважень
відповідача на вчинення таких дій. Із
змісту виданої відповідачем на ім'я
ОСОБА_2 довіреності, засвідченої
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3 16.08.2011
p., реєстровий № 2090, чітко вбачається, що
цією довіреністю ОСОБА_2 уповноважено
представляти інтереси ОСОБА_1 лише з
питань введення в експлуатацію та
реєстрації права власності на нежиле
приміщення. Виходячи з обсягу
повноважень представника згідно
довіреності, останній не наділений
повноваженнями на укладення від імені
відповідача договорів (правочинів),
пов'язаних з будівництвом (створенням)
цього нежилого приміщення, яке на
момент укладення Договору не було
збудоване і введене в експлуатацію.

Зазначив, що відповідач не є особою, яка
зобов'язана сплачувати пайовий внесок
у зв'язку із будівництвом зазначеного
багатоквартирного жилого будинку, а
вимоги ґрунтуються на зобов'язанні, яке
виникло на підставі правочину, зміст
якого суперечить законодавству, тобто
не відповідає загальним вимогам,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідач порушив умови
договору щодо сплати пайового внеску
на створення соціально та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип
свободи договору, у відповідності до
якого сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК
України зобов'язання мають
виконуватись належним чином та у
встановлений строк. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

Судом встановлено, що рішенням
Київської міської Ради від 30.12.2010 р.
№573/5385 затверджено Порядок визначення
розмірів пайової участі (внесків)
забудовників (інвесторів) у створенні
та інженерно-транспортної
інфраструктури м. Києва, яким визначено
розмір пайової участі (внеску)
забудовників (інвесторів) у створенні
(розвитку) соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва в грошовому виразі
(гривнях) без ПДВ у цінах поточного
року. Залучені кошти спрямовуються
виключно на фінансування об'єктів
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури міста, передбачених в
Програмі соціально-економічного
розвитку міста Києва.

Згідно Порядку у всіх питаннях щодо
організації залучення пайових коштів
виконавчий орган КМР (КМДА) виступає в
особі Головного управління економіки
та інвестицій, назву якого змінено на
Департамент економіки та інвестицій
виконавчого органу КМР (КМДА).

21.10.2011 року між Головним Управлінням
економіки та інвестицій і ОСОБА_1
укладено Договір пайової участі № 358 у
створенні соціально та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва.

Пунктом 1.1. Договору визначено, що його
предметом є сплата Інвестором пайової
участі (внесків) на створення соціально
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста Києва (далі -
пайовий внесок) у зв'язку із
інвестуванням будівництва нежитлового
приміщення № 17 загальною площею 2 712,80
кв.м., за даними БТІ, по АДРЕСА_1 з
подальшим використанням під офіс.

Порядком також передбачено, що пайова
участь сплачується у формі грошового
внеску на підставі договору між містом
та забудовником.

Згідно п. 1.3 Договору розмір пайового
внеску за Договором №358 від 21.10.2011 року,
згідно із розрахунком від 03.10.2011 року,
який є невід'ємною частиною договору,
становить 196 085 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору Інвестор
сплачує пайовий внесок у сумі,
визначеній у Договорі, у строк до 03.11.2011
року включно на бюджетний рахунок
цільового фонду спеціального фонду
міського бюджету.

Проте, станом на 18.05.2012 року
відповідачем взяті на себе
зобов'язання не виконані, у зв'язку з
чим утворилася заборгованість, яка
станом на 18.05.2012 року, з урахуванням
інфляції, становить 199 001,00 грн., а сума
пені - 35 083,00 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач умови договору не
виконав, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка підлягає
стягненню, оскільки договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Твердження апелянта про те, що він не
підписував договір не заслуговують на
увагу суду, оскільки рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 жовтня 2013 року, що набрало
законної сили, встановлено, що договір
був укладений з урахуванням
волевиявлення позивача, оскільки
підписи на договорі с доказом того, що
сторони погодилися з її умовами,
договір містить всі суттєві умови
передбачені законом для договорів і
які мають істотне значення, а також які
були узгодженні сторонами шляхом
звернення позивача з пропозицією щодо
укладання договору та погодження
відповідачем на його укладання. Дані
обставини не підлягають доказуванню в
силу ст.. 61 ЦПК України.

Крім того, у своїх запереченнях від
22.05.2013 року представник ОСОБА_1
вказувала на те, що відповідачем, як
стороною за договором будівництва,
була проведена оплата пайового внеску
за нежитлове приміщення другої черги
комплексу по АДРЕСА_1 загальною площею
271,8 кв.м. у розмірі 69 715,25 грн., екв. 13 805,00
дол. США, що підтверджується довідкою,
яка видана ТОВ «Фірма «Консоль
ЛТД»(а.с.77-80)

Тобто, на стадії розгляду справи судом
першої інстанції ОСОБА_1 заперечуючи
проти позову вказував, що сплатив кошти
за договором пайової участі в
фінансуванні будівництва №0023/225-314,
виконав всі договірні зобов'язання
перед «Інвестором» - ТОВ «Фірма
«Консоль ЛТД» і не вказував на те, що
договір від 21.10.2011 року пайової участі
№ 358 у створенні соціально та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Києва він не підписував.

Апеляційна інстанція також вказує на
те, що ОСОБА_1 звертався із зустрічним
позовом, в якому просив спірний договір
від 21.10.2011 року визнати недійсним,
оскільки він суперечить ст. 40 Закону
України « Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011 p.
за № 3038-VI, а отже не відповідає вимогам
п. 1 ст. 203 ЦК України і, знову ж таки,
питання про те, що не він особисто
виконував підпис на цьому договорі не
ставилося.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів не приймає до уваги висновок
експерта та доводи апелянта в цій
частині, оскільки такий висновок не
узгоджується з іншими матеріалами
справи.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року в
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді