Справа №591/6322/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Грищенко Номер провадження
22-ц/788/1778/14 Суддя-доповідач - Білецький
Олександр. Михайлович. Категорія - 59
УХВАЛА

09 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Кононенко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Зарічного районного суду м.
Суми від 28 серпня 2014 року

у справі за поданням старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції Семи Юлії
Миколаївни

про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Зарічного районного суду
м.Суми від 28 серпня 2014 року подання
задоволено. Тимчасово, до повного
погашення заборгованості, обмежено
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, у
праві виїзду за межі України до повного
виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам та
порушення норм матеріального права,
просить зазначену ухвалу суду
скасувати та постановити нову ухвалу
про відмову у задоволенні подання.

Вказує, що не ухилявся від виконання
зобов'язання по сплаті аліментів на
утримання сина та в межах своїх
можливостей періодично перераховує ці
платежі стягувачці, однак у зв'язку з
розглядом подання без його участі не
зміг надати суду відповідні докази.
Доводить, що заборгованість виникла
через неможливість працевлаштуватися.
Зазначає, що крім постанови про
відкриття виконавчого провадження, з
відділу ДВС ніяких викликів не
отримував, до того ж виклики на 11 та на 25
серпня 2014 року, були відправлені йому
поштою 02 вересня 2014 року, що
унеможливило його явку до відділу ДВС
на ці дати. Доводить, що обмеження
позбавляє його можливості приймати
участь у вихованні малолітнього сина,
який постійно мешкає у Польщі.

Крім того, вважає, що суд безпідставно
обмежив його у праві виїзду за межі
України до повного виконання рішення
суду, тобто до досягнення дитиною 18
років.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 і
представника ВДВС, дослідивши
матеріали та перевіривши ухвалу в
межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом та убачається з
матеріалів справи, вироком Груєцького
районного суду (Республіка Польща) від
13 серпня 2012 року, із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 500
злотих щомісяця, починаючи з 12 квітня
2012 року (а.с.6).

Ухвалою Ковпаківського районного суду
м.Суми від 29 липня 2012 року (справа
№592/6198/13-ц) надано дозвіл на примусове
виконання на території України
вказаного вироку суду Республіки
Польща та видано виконавчий лист №592/6198
від 18 жовтня 2013 року (а.с.6), на підставі
якого постановою від 04 листопада 2013
року державного виконавця ВДВС
Сумського МУЮ Братушка Т.О. відкрито
виконавче провадження за реєстровим
№40565939 (а.с.7).

Копію даної постанови про відкриття
виконавчого провадження боржник
отримав рекомендованим поштовим
відправленням, що він сам визнав.

З метою з'ясування стану виконання
судового рішення державний виконавець
Сема Ю.М. направляла боржнику виклики:
від 28 лютого 2014 року - на 11 березня 2014
року та від 21 липня 2014 року - на 11 серпня
2014 року (а.с.8, 9).

19 серпня 2014 року цей державний
виконавець вийшла за вказаною у
виконавчому документі адресою
проживання ОСОБА_2 та склала акт, з
якого вбачається, що на стук у двері
кв.АДРЕСА_1 ніхто не відчинив, залишено
боржнику виклик до відділу ДВС на 25
серпня 2014 року (а.с.10, 11).

26 серпня 2014 року державний виконавець
знову здійснила вихід за вказаною
адресою і зі слів матері боржника
встановила, що ОСОБА_2 протягом трьох
місяців знаходиться у Польщі та коли
повернеться невідомо, майна не
виявлено (а.с.12).

Стягувач ОСОБА_5 неодноразово
зверталась до компетентних органів
України з приводу невиплати боржником
аліментів (а.с.63, 69-71).

Майно та кошти на яке можливо звернути
стягнення у боржника відсутнє (а.с.74-76).

Відповідно до наданої державним
виконавцем довідки-розрахунку від 26
серпня 2014 року №5, за період з 12 квітня
2012 року по 26 серпня 2014 року ОСОБА_2 до
сплати визначено аліменти у розмірі
14233,32 злотих, з яких боржником нічого не
сплачено (а.с.13).

Проте ОСОБА_2 до апеляційної скарги
додав виписку по особовому рахунку з
Сумського регіонального відділення
ПАТ «КБ «Хрещатик», з якої слідує, що
ним вчинено з цільовим призначенням
«допомога родичам» переказ у Польщу
наступних коштів: 15 жовтня 2013 року - 180
злотих, 18 листопада 2013 року - 140 злотих,
15 грудня 2013 року - 180 злотих, 21 січня 2014
року - 110 злотих, 20 березня 2014 року - 100
злотих, 02 червня 2014 року - 240 злотих, та 16
вересня 2014 року - 200 злотих (а.с.32). Всього
- 1150 злотих.

Урахувавши вказані платежі на користь
стягувачки, державний виконавець надав
апеляційному суду нову
довідку-розрахунок від 30 вересня 2014
року №5, відповідно до якої станом на 30
вересня 2014 року залишок заборгованості
ОСОБА_2 по аліментах складає 13649,99
злотих (а.с.56-57).

Вказані обставини не підтверджують
ухилення боржника від явки до органу
ДВС за викликами державного виконавця.

Так, згідно з п.11 ч.3 ст.11, ч.1 ст.31 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право викликати фізичних осіб з
приводу виконавчих документів, що
знаходяться у виконавчому провадженні.
Такі виклики надсилаються адресату із
супровідними листами простою
кореспонденцією.

Однак з акту виходу державного
виконавця за місцем реєстрації
боржника (а.с.68) слідує, що виклик від 28
лютого 2014 року про явку на 11 березня 2014
року був залишений у дверях. Чи дійшов
він до адресата не встановлено, а
боржник його отримання заперечує.

Матеріали виходу державного виконавця
26 серпня 2014 року за цією ж адресою
містять відомості (зі слів його матері)
про те, що ОСОБА_2 близько трьох місяців
перебуває у Польщі, тобто він
об'єктивно не міг отримати два останні
виклики та з'явитись до ВДВС Сумського
МУЮ 11 серпня 2014 року та 25 серпня 2014 року.

До того ж, з наданих ОСОБА_2 конвертів з
відміткою відділення поштового зв'язку
вбачається, що ці два виклики, які
датовані 21 липня та 19 серпня 2014 року,
були відправлені йому лише 02 вересня 2014
року, тобто значно пізніше тих дат на
які визначалась його явка до відділу
ДВС та навіть пізніше розгляду
місцевим судом даного подання про
обмеження виїзду (а.с.28, 29).

Таким чином, матеріали даної справи та
виконавчого провадження не містять
жодних доказів про вручення боржникові
або членам його сім'ї хоча б одного
виклику державного виконавця.

У той же час, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що будучи обізнаним з
зі змістом рішень судів Польщі та
України про стягнення аліментів,
достовірно знаючи про відкрите
виконавче провадження та про
необхідність своєчасно і у належному
розмірі сплачувати ці кошти на користь
ОСОБА_5, а також повідомляти відділ ДВС
про стан сплати аліментів, як того
вимагає ст.12 Закону України «Про
виконавче провадження» та п.7.23
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
МЮ України від 02 квітня 2012 року №512/5,
боржник ці обов'язки не виконував і не
з'являвся за своєю ініціативою до
відділу ДВС та не надавав державному
виконавцю відповідних платіжних
документів, а аліменти сплачував
нерегулярно і лише частково, тим самим
ухиляючись від виконання судового
рішення.

Про ухилення свідчать наступні факти.:

Періодично отримуючи за кордоном
незареєстровані в Україні доходи,
ОСОБА_2 заходів щодо офіційного
працевлаштування не вживає.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 та
довідки ДПІ у м.Сумах убачається, що
боржник звільнився з роботи за власним
бажанням ще 12 листопада 2012 року і після
цього офіційних доходів в Україні не
мав (а.с.59, 60).

ОСОБА_2 сам визнав, що у подальшому в
Україні не намагався
працевлаштовуватись, а тимчасово
працював за кордоном, зокрема в 2013 році
у Франції, що частково підтверджується
відміткою про перетин кордону цієї
країни від 16 січня 2013 року у його
закордонному паспорті громадянина
України серії НОМЕР_2, виданому 17 серпня
2012 року органом №5901.

Крім того, він надав суду видану 27 липня
2007 року компетентним органом
Республіки Польща (wojewoda mazowiecki) строком
на 10 років на його ім'я «karta pobytu» серії РL
№0105266, яка з його слів, надає йому
можливість безвізового в'їзду на
територію цієї країни.

За таких обставин місцевий суд на
законних підставах до погашення
вказаної заборгованості тимчасово
обмежив його виїзд за межі держави.

В цій частині ухвала суду відповідає
вимогам ч.1, ч.4 ст.313 ЦК України, п.5 ч.1, ч.2
ст.6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України», п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» та ст.377-1
ЦПК України.

Зі змісту вказаних норм слідує, що
наявність у особи зобов'язань,
покладених на неї судовим рішенням чи
рішенням іншого органу (посадової
особи), від виконання яких вона
ухиляється, є підставою для вжиття до
цієї особи заходу забезпечення
виконання рішень у вигляді обмеження
її у праві виїзду за межі України.

Під поняттям «ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням» варто розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Усупереч викладеного та вимог ст.ст.10,
11, 58-60 ЦПК України, доказів скрутного
майнового стану, наявності тяжких
захворювань, одержання незначної
заробітної плати чи намагань і
неможливості працевлаштуватись тощо,
він не надав.

Відправлення ним та його матір'ю коштів
стягувачці через систему «Western union»: 03
травня 2012 року - 300 доларів США, 18 січня
2013 року - 100 доларів США, 28 лютого 2013 року
- 200 доларів США і 08 липня 2013 року - 300
доларів США з призначенням цих
платежів - «допомога родичам» (а.с.35-38)
державний виконавець не зарахувала у
рахунок сплати аліментів і ці її дії
боржник не оскаржив.

До того ж, виходячи з офіційного курсу
валют, і ці платежі є явно недостатніми
для погашення заборгованості по
аліментам.

Поняття участі у вихованні сина, крім
особистих зустрічей, враховуючи вік
дитини включає і можливість
спілкування засобами
телекомунікаційного зв'язку та шляхом
листування, тим самим встановлене
судом обмеження, яке є тимчасовим, не
перешкоджає виконанню ОСОБА_2
вказаного батьківського обов'язку.

Проте, у резолютивній частині ухвали
місцевий суд безпідставно поширив
вказане обмеження до повного виконання
рішення суду про стягнення аліментів,
тобто до часу досягнення дитиною
повноліття та сплати нарахованих на
той час аліментів.

Крім того, згідно з п.8 ч.1 ст.19 Закону
України «Про Державну прикордонну
службу України» безпосередні функції
запобігання та недопущення
перетинання державного кордону
України особами, яких тимчасово
обмежено у праві виїзду з України,
покладаються на Державну прикордонну
службу України, але резолютивна
частина ухвали суду першої інстанції
не містить усіх необхідних для
ідентифікації особи боржника даних.

За таких порушень оскаржувана ухвала
суду підлягає зміні з викладенням у
новій редакції її резолютивної
частини.

Керуючись ст.303, п.3 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми
від 28 серпня 2014 року змінити, виклавши
її резолютивну частину в наступній
редакції:

Подання старшого державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
Семи Юлії Миколаївни задовольнити.

Тимчасово обмежити громадянина
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
народився у м.Суми, РНОКПП НОМЕР_1,
зареєстрованого АДРЕСА_1, закордонний
паспорт серії НОМЕР_2, виданий 17 серпня
2012 року, у праві виїзду за межі України
до повного погашення заборгованості,
яка виникла станом на 30 вересня 2014 року
по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5
на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -