АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 444/5927/12 22-ц/774/1918/К/14
Справа № 444/5927/12
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1918/К/14
суддя Черкасенко Т.Г.
Суддя-доповідач - Чорнобук
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі - Булах К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
квітня 2013 року та додаткове рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 27 вересня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Територіальної громади міста Кривого
Рогу в особі виконкому
Центрально-Міської районної у м.
Кривому Розі ради, третя особа - відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції, про визнання права власності
на частку спільного майна, усунення
перешкод в користуванні власністю.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_3,
Територіальної громади міста Кривого
Рогу в особі виконкому
Центрально-Міської районної у м.
Кривому Розі Ради, третя особа: відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції про визнання права власності
на частку спільного майна, усунення
перешкод користування власністю.

В обґрунтування своїх вимог зазначила,
що за договором довічного утримання
від 20.07.1999 року, посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 14, ОСОБА_7 і ОСОБА_8
передали їй у власність належну їм на
праві спільної власності двокімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Рішенням
Центрально-Міського райсуду м. Кривого
Рогу від 3 грудня 2008 року розірвано
договір довічного утримання, укладений
20 липня 1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в
частині передачі у власність ОСОБА_2
належну ОСОБА_7 на праві приватної
спільної сумісної власності квартири
АДРЕСА_1.

Позивач неодноразово зверталась із
заявами про реєстрацію належної їй
частини квартири, яку вона отримала на
підставі договору довічного утримання,
укладеного нею з ОСОБА_8, але їй було
відмовлено, оскільки не виділена
частка майна у спільній сумісній
власності, яка належала спадкодавцю.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, яка за
життя заповідала усе належне їй майно
відповідачці по справі ОСОБА_3, в тому
числі і належну їй частину спірної
квартири. ОСОБА_3, чинить позивачу
перешкоди у користуванні квартирою як
співвласнику.

За таких обставин, позивач уточнивши
свої вимоги в останній редакції
позовної заяви від 22.03.2014 року, просила
визначити частку ОСОБА_2 у розмірі 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, визнати
право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку
зазначеної квартири, зобов'язати
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Криворізького міського
управління юстиції провести
реєстрацію права власності ОСОБА_2 на
нерухоме майно, та зобов'язати ОСОБА_3
усунути перешкоди у користуванні
належною позивачу часткою житла шляхом
надання доступу до неї. Стягнути з
відповідача судовий збір у розмірі 214,60
грн. та 750 грн. витрат на правову
допомогу.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
квітня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частку спільного майна, усунення
перешкод у користуванні власністю
відмовлено.

Додатковим рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 27 вересня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
про визначення 1/2 частки у спільній
власності та зобов'язання проведення
реєстрації права власності 1/2 частини
квартири.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 лютого
2014 року частково задоволено апеляційну
скаргу ОСОБА_2 Рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 11 квітня 2013 року
скасовано в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні власністю та
додаткове рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 27
вересня 2013 року в частині відмови у
визначенні часток у спільній сумісній
власності та ухвалено в цих частинах
нове рішення.

Задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю та зобов'язано
ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні частиною квартири
АДРЕСА_1, надавши їй доступу до
квартири.

Задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Територіальної громади міста
Кривого Рогу в особі виконкому
Центрально-Міської районної у м.
Кривому Розі ради, третя особа - відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції, про визначення частки.

Визначено частку у спільній сумісній
власності у розмірі 1/2 частини та
визначено право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області скасовано
та направлено справу на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
та додаткового рішення і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі,
оскільки вважає рішення суду ухваленим
з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Суд безпідставно
послався на те, що рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 03.12.2008 року не було
визначено частку ОСОБА_2 у спільному
майні. Право власності на частину
квартири не було зареєстровано у КП ДОР
«Криворізьке БТІ» через не
визначеність частки у спільному майні
співвласників та відмову відповідача у
доступі до об'єкта інвентаризації.

18.03.2011 року ОСОБА_3 звернулась із заявою
про прийняття спадщини, тому висновок
суду про недоведеність факту прийняття
відповідачем спадщини після ОСОБА_7 є
безпідставним. Суд не надав належної
оцінки доказам позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 зазначає, що позовні вимоги та
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
безпідставними, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_2, яка підтримала доводи
апеляційної скарги і просила її
задовольнити, представника
відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_5, який
заперечував проти апеляційної скарги і
просив її відхилити, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, квартира за адресою:
АДРЕСА_1 належала на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, які
за своє життя не визначили обсяг права
власності кожного в спільному
сумісному майні. На час розгляду
справи в КП ДОР „КБТІ" власниками
квартири зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_8,
що вбачається з інформаційної довідки
з реєстру прав власності на нерухоме
майно (том 1, а.с.20; том 2, а.с.131), з копії
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно (том 1, а.с.24; том 2, а.с.132).

20 липня 1999 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
позивачкою ОСОБА_2 був укладений
Договір довічного утримання,
відповідно до якого ОСОБА_7, ОСОБА_8
передали у власність ОСОБА_2 належну їм
на праві спільної сумісної власності
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і цей
Договір довічного утримання до
теперішнього часу не був
зареєстрований позивачкою в КП ДОР
„КБТІ". (том 1, а.с.18)

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що
вбачається з копії свідоцтва про
смерть. (том 1, а.с.25) Відповідно до
повідомлення Першої криворізької
державної нотаріальної контори з
заявами про прийняття або про відмову
від спадщини після померлого ОСОБА_8
ніхто не звертався. (том 2, а.с.21)

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 3
грудня 2008 року вище вказаний договір
довічного утримання, укладений 20 липня
1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірваний
в частині передачі у власність ОСОБА_2
належну ОСОБА_7 на праві приватної
спільної сумісної власності частину
квартири АДРЕСА_1. Ухвалюючи рішення
суд не визначив ні долю, ні частку
майна, стосовно якого розірваний
договір, що вбачається з копії рішення
суду. (том 1, а.с.32-33) Ухвалою про
роз'яснення рішення Центрально-Міський
районний суду м. Кривого Рогу від 13.09.2010
року судом визначено, що договір було
розірвано в частині передачі у
власність ОСОБА_2 належну ОСОБА_7 на
праві приватної спільної сумісної
власності частину спірної квартири,
інші умови договору рішення суду були
залишені без змін. (том 1, а.с.31)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 (том 2;
а.с.117), яка за життя заповідала усе
належне їй майно відповідачці по
справі ОСОБА_3, в тому числі і належну їй
частину вище вказаної квартири за
адресою: АДРЕСА_1, що вбачається з копії
заповіту. (том 1,а.с.119)

Відмовляючи в задоволення позовних
вимог про визначення частки у спільній
сумісній власності, визнання права
власності на частку, усунення перешкод
в користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги є
безпідставними, оскільки позивач
ОСОБА_2 не зареєструвала договір
довічного утримання, а тому не набула
права на захист, як того вимагає ч.5 ст.
334 ЦК України в редакції 2004 року,
відповідач ОСОБА_3, яка прийняла
спадщину, але не отримала свідоцтво про
право власності в порядку спадкування
по заповіту.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли у позивача
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 при укладанні
договору довічного утримання 20.07.1999
року регулюються ЦК України в редакції
1963 року. Згідно положенням ст. 425 ЦК
України в редакції 1963 року за договором
довічного утримання одна сторона
(відчужувач) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача
матеріальним утриманням та доглядом
довічно.

З огляду на вище зазначене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
до смерті відчужувачем ОСОБА_8 не було
розірвано договір, позивач ОСОБА_2
отримала у власність частину квартири
АДРЕСА_1

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, позивач ОСОБА_2 набула
право власності на підставі договору
довічного утримання, укладеного 20.07.1999
року.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок
спадкоємця звернутися за свідоцтвом
про право на спадщину на нерухоме
майно. Проте нормами цієї статті, так
само як й іншими нормами цивільного
права, не визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права,
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідач ОСОБА_3 прийняла спадщину
після померлої ОСОБА_7, що
підтверджується повідомленням Першої
криворізької державної нотаріальної
контори (том1, а.с.29) та копією спадкової
справи заведеної після померлої
ОСОБА_7, що була досліджена судом
апеляційної інстанції. (том 2, а.с.116-130)
Як вбачається з зазначеної копії
спадкової справи, ОСОБА_3 звернулась до
Першої криворізької державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після ОСОБА_7 (том 2,
а.с.116), однак свідоцтво про право на
спадщину відповідачкою отримано не
було. Право власності на частину
спірної квартири ОСОБА_3, також у
встановлено порядку не зареєструвала.
(том 2, а.с.131-132)

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 ЦК
України).

На думку колегії суддів, та обставина,
що ОСОБА_3 не отримала свідоцтво про
право на спадщину після ОСОБА_7 та не
зареєструвала право власності на
частину спірної квартири не позбавляє
її, як спадкоємця, можливості
реалізувати своє право на спадщину.
Однак лише відсутність свідоцтва про
право на спадщину та відсутність факту
державної реєстрації майна і
відповідно витягу з державного реєстру
прав власності на нерухоме майно,
перешкоджає ОСОБА_2 оформити своє право
власності на частину спірної квартири.

18.11.2013 року рішенням Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
відмовлено у державній реєстрації прав
та обтяжень позивачу ОСОБА_2 з тих
підстав, що в поданих нею документах не
вирішено питання про виникнення,
припинення, перехід права
власності.(том 2,а.с.24)

Оскільки позивачка в інший спосіб, крім
звернутись з позовом до суду про
визначення частки у спільному майні та
визнання права власності на частку
спільного майна, захистити своє
порушене право не може, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України,
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом .

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під
терміном "визначення часток"
законодавець розуміє визначення
(встановлення) розміру частки
співвласника у спільному сумісному
майні. Отже, частка кожного із померлих
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в праві спільної
сумісної власності на квартиру
становила - 1/2.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право не
визнається іншою особою.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія
суддів вважає, що позивач ОСОБА_2
отримала у власність 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1 за договором довічного
утримання.

Також, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач ОСОБА_3
отримала у власність 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, яка за життя належала ОСОБА_7,
як спадкоємець за її заповітом, який
було посвідчено 21 квітня 2009 року
секретарем Вільненської сільської
ради Криворізького району Юрко І.В.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Оскільки в судовому
засіданні не спростовано, що
відповідач перешкоджає позивачу у
здійсненні нею права користування та
розпорядження своїм майном 1/2 частиною
квартири, її позовні вимоги про
усунення перешкод в користуванні
власністю підлягають задоволенню,
шляхом надання ОСОБА_3 ключів від
спірної квартири АДРЕСА_1 позивачу
ОСОБА_2

Що стосується позовних вимог про
зобов'язати відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції провести реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на нерухоме майно,
колегія суддів вважає, що вони не
підлягають задоволенню, оскільки
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Криворізького міського
управління юстиції залучений до участі
у справі як третя особа.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
відмови в задоволенні позову про
визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні власністю та
додаткове рішення в частині відмови в
задоволенні позову у визначенні часток
у спільній сумісній власності
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених п.2,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення в цих
частинах про задоволення позовних
вимог.

В іншій частині рішення слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2,3 ч.1 ст. 309,
ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2013
року скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні власністю та
додаткове рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 27
вересня 2013 року в частині відмови у
визначенні часток у спільній сумісній
власності та ухвалити в цих частинах
нове рішення.

Задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Територіальної громади міста Кривого
Рогу в особі виконкому
Центрально-Міської районної у м.
Кривому Розі ради, третя особа - відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції, про визначення частки та
визнання права власності на частку
спільного майна.

Визначити частку у спільній сумісній
власності у розмірі 1/2 частини та
визнати право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Визначити частку у спільній сумісній
власності у розмірі 1/2 частини та
визнати право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю та зобов'язати
ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні частиною квартири
АДРЕСА_1, шляхом надання ОСОБА_3 ключів
від спірної квартири ОСОБА_2.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий:

Судді: