Справа № 1328/7538/12
Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук
Провадження № 22-ц/783/4231/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

з участю заінтересованої особи ОСОБА_2,
заявника ОСОБА_3, представника
заявників ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_3, -
ОСОБА_4, заінтересованої особи СОДФОП
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 травня 2014 року у
справі за скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_4,
заінтересовані особи - державний
виконавець підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Ховряк Жанна Андріївна,
Підрозділ примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, суб'єкт оціночної
діяльності фізична особа-підприємець
ОСОБА_5, суб'єкт оціночної діяльності
фізична особа-підприємець ОСОБА_9,
ОСОБА_2 про визнання бездіяльності
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Ховряк Жанни Андріївни,
визнання висновку про вартість об'єкта
оцінки та рецензію на звіт про оцінку
майна незаконним та такими, що
суперечать вимогам Конституції
України та чинного законодавства
України, -

в с т а н о
в и л а :

оскаржуваною ухвалою Шевченківського
районного суду м. Львова від 05 травня
2014 року

скаргу задоволено частково. Визнано
недійсним висновок про вартість
об'єкта оцінки, а саме 3-ох кімнатної
квартири загальною площею 73,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
складений суб'єктом оціночної
діяльності, фізичною-особою
підприємцем ОСОБА_5, яка становить 457167
грн. по виконавчому провадженню
ВП№27647401. Визнано недійсною рецензію
на звіт про оцінку майна, надану
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 на
звіт про оцінку майна, складений
суб'єктом оціночної діяльності
фізичною-особою підприємцем ОСОБА_5 про
вартість 3-ох кімнатної квартири
загальною площею 73,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
здійснену у виконавчому провадженні
ВП№27647401. У решті задоволення скарги
відмовлено.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В скарзі просить ухвалу скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_3,
ОСОБА_3 повністю. Вважає дану ухвалу
незаконною та необґрунтованою,
винесеною з порушенням вимог
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд не мав права надавати
оцінку діям інших осіб, відмінних від
державного виконавця та визнавати
недійсним висновок про вартість майна
та рецензію на нього, складені
суб'єктом оціночної діяльності,
оскільки ст. 383 ЦПК України цього не
передбачає. Також, висновок суду про те,
що суб'єктами оціночної діяльності
неправильно визначено не ринкову
вартість арештованого майна, а
початкову не ґрунтується на вимогах
чинного законодавства, оскільки у
оскаржуваних висновках йдеться про
ринкову початкову вартість
арештованого майна. Крім цього, судом
не досліджено всі обставини, які мають
значення для справи, а саме не
досліджено, яка ж дійсна вартість
арештованого майна та чи відрізняється
така від вартості вказаної у
оскаржуваному висновку. Окрім
наведеного суд не звернув уваги на
пропуск строку подання скарги,
оскільки повідомлення про проведення
оцінки вищезазначеного майна отримано
скаржником 10.09.2012 р., а тому строк на
подання скарги на дії державного
виконавця закінчився 20.09.2012р.,
натомість дана скарга подана 20.12.2012р.,
тобто зі значним пропуском строку,
встановленого ст. 385 ЦПК України.

В судове засідання заявники ОСОБА_3,
ОСОБА_3, державний виконавець
Ховряк Ж.А., заінтересована особа
СОДФОП ОСОБА_9, представник
заінтересованої особи ППВРВДВСГУЮ у
Львівській області не з'явилися, хоча
належним чином повідомлялись про час
та місце судового розгляду. Клопотань
про відкладення розгляду справи від
них не надходило, доказів, які б
свідчили про поважність причин її
неявки суду представлено не було.
Зважаючи на вказане, вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК
України та те, що інтереси заявників
ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у судовому засіданні
захищав представник ОСОБА_4, колегія
суддів вважала за можливе проводити
розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
заінтересованої особи ОСОБА_2 та
заінтересованої особи СОДФОП ОСОБА_5 на
підтримання апеляційної скарги,
заявника ОСОБА_3 та представника
заявників ОСОБА_4 в заперечення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної
ухвали суд першої інстанції
задовольняючи частково скаргу виходив
з того, що ні державним виконавцем у
постанові про призначення експерта, ні
національними стандартами не
передбачений такий вид вартості
об'єкта, що оцінюється як початкова, а
відтак експерт повинен був визначити
при проведенні оцінки не початкову, а
ринкову вартість майна. Враховуючи, що
оскаржуваним висновком про вартість
об'єкта оцінки вид вартості визначена
як початкова, а оскаржуваною рецензією
такий висновок погоджений - такі
визнані судом недійсними.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції обставинам
справи не відповідають та такі
зроблені без дотримання вимог закону.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як вбачається із матеріалів справи у
даній справі розглянуто подані
первинно дві скарги окремо скарга
заявника ОСОБА_3 та окремо скарга
заявників тієї ж ОСОБА_3, а також
заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_7 окремі
провадження за вказаними скаргами були
об'єднані в одне провадження та вимоги
за обома скаргами остаточно (після
неодноразових уточнень) були об'єднані
в одну скаргу та в кінцевій редакції
зміст вимог трьох заявників за скаргою
зводився до такого. Так, заявники
просили про: визнання бездіяльності
державного виконавця підрозділу
ПВРВДВС ГУЮ у Львівській області
Ховряк Ж.А., що була виражена у
недоведенні заявникам Постанови від
30.07.2012 року про призначення проведення
експертизи та висновку про вартість
об'єкта оцінки - протиправною; визнання
висновку про вартість об'єкта оцінки
СОДФОП ОСОБА_5 неякісним, непрофесійним
та таким, що суперечить вимогам
Конституції України та чинного
законодавства України та не може бути
використаний для визначення оцінки
квартири; визнання рецензії на звіт про
оцінку майна №0203 ВП №27647401 від 23.11.2012
року надану СОДФОП ОСОБА_9 -
упередженою, необ'єктивною,
протиправною та такою, що суперечить
вимогам чинного законодавства України
і не може бути використана для
визначення правомірності звіту про
оцінку майна складеного СОДФОП ОСОБА_5

Вказані скарги, вимоги за якими згодом
об'єднано в одну, подані відповідачами
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до них про
відшкодування шкоди та вартості
невід'ємних поліпшень та стягнення
матеріальної та моральної шкоди, що
була розглянута Шевченківським
районним судом м.Львова 3.09.2010 року.

Кожен із заявників є боржником за
окремим виконавчим листом, які були
видані для виконання вказаного рішення
суду та кожен у окремому виконавчому
провадженні.

Заявник ОСОБА_3 є боржником у
виконавчому провадженні ВП №27647401. В
межах вказаного виконавчого
провадження і мала місце на думку
заявників бездіяльність державного
виконавця та були проведені оцінка
майна, а також видана рецензія на
висновок про оцінку, що оскаржуються
заявниками.

ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є боржниками в межах
інших виконавчих проваджень, які в одне
із даним (ВП №27647401) - не об'єднані.

Враховуючи зміст вказаної норми закону
(ст. 383 ЦПК України) лише сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи. Тому, ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 не вправі оскаржувати в межах
даного виконавчого провадження
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, оскільки вони не є сторонами
даного виконавчого провадження.

Відповідно до змісту п. 4 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 7.02.2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» відповідно
до статті 383 ЦПК, частини першої статті
12, частини четвертої статті 82 Закону
про виконавче провадження право на
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, мають лише сторони
виконавчого провадження, якщо
вважають, що порушено їх права чи
свободи. При цьому вони набувають
процесуального статусу заявника. На
підставі статті 8 Закону про виконавче
провадження сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник. Суди
мають ураховувати, що до учасників
виконавчого провадження, які мають
право оскаржити рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, належать також
представники сторін за законом чи
договором, які діють від їх імені.

Згідно п. 6 вказаної Постанови інші
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, визначених у статті 7
Закону про виконавче провадження,
мають право на оскарження рішення, дії
або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
згідно із вимогами ЦПК, до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом (частина
четверта статті 82 Закону про виконавче
провадження). Не підлягають розгляду у
порядку цивільного судочинства скарги
на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання рішень інших
органів (посадових осіб), у тому числі й
під час виконання виконавчих написів
нотаріуса. Такі скарги подаються до
відповідного адміністративного суду в
порядку, передбаченому законом
(частина п'ята статті 82 Закону про
виконавче провадження). У зв'язку із цим
у разі подання такої скарги в порядку
цивільного судочинства суддя має
відмовити у відкритті провадження за
скаргою на підставі пункту 1 частини
другої статті 122 ЦПК, а, помилково
прийнявши скаргу до розгляду, під час
судового розгляду суд має закрити
провадження у справі з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 205 ЦПК.

Враховуючи вказане суд першої
інстанції скаргу в частині вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вправі був
розглядати та провадження за скаргою в
частині вимог вказаних осіб підлягає
закриттю.

Що стосується вимог ОСОБА_3, то
перевіряючи такі в межах вимог
апеляційної скарги, тобто в частині
часткового задоволення вимог такої за
її скаргою, то колегія суддів вважає, що
такі вимоги є необґрунтованими.

Так, як вбачається із матеріалів
справи, єдиним доказом, що міг би
свідчити про певну невідповідність
оскаржуваних звіту про оцінку майна
зробленого СОДФОП ОСОБА_5 та рецензії
на вказаний висновок СОДФОП ОСОБА_9
вимогам тих чи інших
нормативно-правових актів,
суперечність з такими, проведення
оцінки за такими всупереч вимогам норм
певних актів, тощо є комісійна рецензія
№13-951 оцінювачів УТО «Експертна рада»
від 20.12.2013 року, яка складена
спеціалістами у цій же галузі
спеціальних знань, а саме ОСОБА_11,
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (Т.2 а.с. 179-183).

Однак така рецензія до уваги як
належний доказ взята не може бути,
оскільки така, як комісійна рецензія не
є чинною через відсутність у одного із
членів комісії належних повноважень на
проведення такого роду оцінки майна та
відповідно перевірки проведеної
оцінки іншими оцінювачами. Незважаючи
на наявність повноважень на здійснення
оцінки у двох інших членів комісії така
рецензія саме як комісійний висновок,
результат роботи саме комісії може
братися до уваги лише за наявності в
усіх членів комісії, якою така складена
належних повноважень на здійснення
оцінки.

Так, як вбачається із долучених до
матеріалі справи свідоцтв про
реєстрацію а державному реєстрі
оцінювачів та посвідчень про
підвищення кваліфікації оцінювачів
членів згаданої комісії (Т.2 а.с. 184, 186, 188,
194, -198) оцінювачу ОСОБА_13 посвідчення
про підвищення кваліфікації оцінювача
що стосується напряму оцінки майна
«Оцінка об'єктів у матеріальній формі»
та спеціалізацією у межах напряму:
оцінка нерухомих речей (нерухомого
майна, нерухомості), у тому числі
земельних ділянок та майнових прав на
них» видане 20.05.2011 року МФ №4042-ПК на два
роки, тобто до 20.05.2013 року. Даних про те,
що вказаний оцінювач мав право на
здійснення оцінки за вказаним напрямом
та спеціалізацією, що стосується і
оцінки квартир (що здійснював
здійснював ОСОБА_5 у оскаржуваному
звіті), - на час видачі комісійної
рецензії (20.12.2013 року) - у матеріалах
справи немає. Дійсність посвідчення
щодо проведення оцінки за іншими
напрямами та спеціалізаціями не дає
право вказаному оцінювачу на
проведення оцінки нерухомості, зокрема
кватир.

За відсутності належних доказів,
зокрема, висновків спеціалістів, суд не
володіючи спеціальними знаннями в
галузі оцінки нерухомості не вправі
самостійно по суті оцінювати проведені
дослідження та аналізувати звіт про
оцінку майна чи рецензію на вказаний
звіт особи спеціаліста.

Що стосується термінології зазначеної
у висновку, а саме терміну - «початкова
вартість», то з висновку та пояснень
СОДФОП ОСОБА_5 вбачається таке.

Вартість об'єкту нерухомості визначена
ним є ринковою, однак визначена в
умовах примусового продажу та вказана
як початкова, оскільки оцінка
здійснена в межах виконавчого
провадження з метою подальшого продажу
об'єкту нерухомості, а тому вказана, як
можлива початкова при здійсненні
примусової реалізації та така
термінологія відповідає вимогам
законодавства.

Враховуючи вказане підстав для
задоволення частково вимог скарги
ОСОБА_3 у суду не було, а тому
оскаржувана ухвала в частині
часткового задоволення скарги ОСОБА_3
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову у задоволенні
скарги в частині вимог ОСОБА_3

Що стосується доводів апеляційної
скарги про те, що суб'єкти оціночної
діяльності не є суб'єктами оскарження
відповідно до порядку передбаченого
Розділом VII ЦПК України за скаргою на
дії державного виконавця, то такі є
безпідставними. Так, як вбачається із
змісту п. 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7.02.2014 року «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» у справах за скаргами
стягувача чи боржника на дії
державного виконавця, пов'язані з
арештом і вилученням майна та
визначенням вартості й оцінки цього
майна, суд перевіряє відповідність цих
дій положенням статей 57, 58 Закону про
виконавче провадження . При цьому судам
необхідно враховувати, що визначення
вартості майна боржника проводиться
самим державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості, крім випадків,
коли застосовуються оцінки за
регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден. При складності
визначення вартості майна (окремих
предметів) чи наявності у боржника або
стягувача заперечень проти передачі
арештованого майна боржника для
реалізації за ціною, визначеною
державним виконавцем, до участі у
виконавчому провадженні і проведення
оцінки за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден залучається суб'єкт
оціночної діяльності - суб'єкт
господарювання, який провадить свою
діяльність відповідно до Закону
України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні". При цьому суди мають
враховувати, що суб'єкт оціночної
діяльності є учасником виконавчого
провадження, а не посадовою особою
державної виконавчої служби і його
звіт про оцінку майна є результатом
практичної діяльності
фахівця-оцінювача, а не актом
державного органу. Тому вимоги
заявника в частині оскарження оцінки
майна, визначеної за результатами
рецензування, підлягають розгляду у
порядку цивільного судочинства. Такі
вимоги сторони виконавчого
провадження розглядаються не у
позовному провадженні, а як оскарження
рішення державного виконавця про
оцінку майна в процесуальному порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки
є процесуальною дією державного
виконавця незалежно від того, яка
конкретно особа (сам державний
виконавець, залучений ним суб'єкт
оціночної діяльності чи особа, яка
рецензувала звіт про оцінку майна)
здійснювала відповідні дії, так як
виконавчо-процесуальні відносини
виникли між сторонами виконавчого
провадження та державним виконавцем і
між державним виконавцем та суб'єктом
оціночної діяльності.

Що ж до доводів апеляційної скарги про
пропуск строку на подання скарги, то
такі теж є безпідставними. Так, як
вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_14 із первісною скаргою
звернулась до суду 14.09.2012 року, тобто на
4 день після того як нею було отримано
повідомлення із виконавчої служби про
призначення проведення оцінки
нерухомості та повідомлення про вже
проведену оцінку СОДФОП ОСОБА_5 (звіт
від 3.08.2012 року), тобто така подана в
межах 10 денного строку, встановленого
ст. 385 ЦПК України на подання такої
скарги.

Враховуючи вказане апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення,
оскаржувану ж ухвалу в частині
часткового задоволення скарги слід
скасувати з постановленням нової
ухвали, за якою провадження за скаргою
в частині вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_3 слід
закрити, у задоволенні ж скарги в
частині вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 313, 314 ч.1
п.6, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 5 травня 2014 року в частині
часткового задоволення скарги ОСОБА_3,
ОСОБА_3, ОСОБА_3 про визнання
бездіяльності державного виконавця,
висновку про вартість об'єкта оцінки та
рецензії на звіт про оцінку майна
незаконним - скасувати та постановити
нову ухвалу.

Провадження за скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_3,
ОСОБА_3 про визнання бездіяльності
державного виконавця, висновку про
вартість об'єкта оцінки та рецензії на
звіт про оцінку майна незаконним в
частині вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_3-
закрити.

У задоволенні скарги про визнання
бездіяльності державного виконавця,
висновку про вартість об'єкта оцінки та
рецензії на звіт про оцінку майна
незаконним в частині вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 143,07 грн., а з ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 по 35,77 грн. судового збору в
користь держави за подання скарг до
суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по
40,6 грн. судового збору в користь
держави за подання апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А.
Гірник