Справа №522/9155/14-ц
Провадження № 2/522/6208/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк», за участю
третьої особи -ОСОБА_1 про визнання
добросовісним набувачем, визнання
дійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Західінкомбанк» звернувся до суду
з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, та
просив суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 липня
2008 року, посвідченого державним
нотаріусом Шостої Одеської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 4-2218. При
цьому посилається на те, що 22 грудня 2003
року між TOB КБ «Західінкомбанк» та TOB
«Город» був укладений кредитний
договір, згідно з яким Банк надав TOB
«Город» кредит у вигляді відкриття
відкличної поновлювальної кредитної
лінії на закупку товарів для подальшої
реалізації з лімітом заборгованості в
розмірі 470 000, 00 грн. із сплатою за
користування кредитом 24 % річних. В
забезпечення зобов'язань, що виникли за
кредитним договором, між TOB КБ
«Західінкомбанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір застави квартири
АДРЕСА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 22 грудня 2003 року
та зареєстрованого в реєстрі за № 424.

Проте, в порушення умов договору
застави, ОСОБА_3, без погодження з
заставодержателем TOB КБ
«Західінкомбанк», здійснила
відчуження заставної квартири.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 05 липня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про розподіл загального
сумісного майна подружжя та за позовом
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору TOB КБ
«Західінкомбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
визнання права на стягнення на
заставлене майно, за TOB «КБ
«Західінкомбанк» визнано право на
стягнення з ОСОБА_3 грошової
заборгованості перед TOB «КБ
«Західінкомбанк» в розмірі 494 901, 54 грн.,
шляхом звернення стягнення на
заставлене майно - квартиру АДРЕСА_1. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про розподіл сумісного майна
подружжя відмовлено. Однак, рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
12 червня 2008 року позов ОСОБА_4
задоволено, визнано за ним право
власності на вищевказану квартиру, а в
позові TOB «КБ «Західінкомбанк» -
відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 03 липня 2008 року виконання
рішення Апеляційного суду Одеської
області від 12 червня 2008 року - зупинено.
Ухвалою колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 04 березня 2009 року рішення
Апеляційного суду Одеської області від
12 червня 2008 року - скасовано, рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 5 липня 2007 року по цій справі -
залишено без змін.

Також позивач зазначає, що 20 червня 2008
року ОСОБА_4 зареєстрував за собою
право власності на квартиру АДРЕСА_1, а
вже 21 червня 2008 року здійснив її
відчуження ОСОБА_1 згідно догодору
купівлі-продажу спірної квартири від 21
червня 2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за №1139.

01 липня 2008 року між відповідачами,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір
купівлі-продажу спірної квартири. Тому
позивач вважає, що право власності
відповідачами на спірне майно набуте
неправомірно, заставодавець
реалізував заставлене майно з
порушенням умов договору, Закону
України «Про заставу», що в свою чергу
призвело в подальшому до укладання
спірних договорів з порушенням ст. 328
Цивільного кодексу України.

В подальшому з зустрічним позовом до
ПАТ «Західінкомбанк», за участю
третьої особи - ОСОБА_1 звернулась
ОСОБА_2, в якому просить визнати її
добросовісним набувачем за договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 липня
2008 року, визнати дійсним договір
купівлі-продажу квартири від 01 липня 2008
року, а також просила визнати за нею
право власності на вищевказану
квартиру.

При цьому ОСОБА_2 посилається на те, що
згідно ст. 319 ЦПК України рішення або
ухвала апеляційного суду набирають
законної сили з моменту їх
проголошення. Тому, 20 червня 2008 року на
підставі рішення Апеляційного суду
Одеської області від 12 червня 2008 року
була проведена державна реєстрація
права власності ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1. 21 червня 2008 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстраційним № 1139, посвідчено
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договір
купівлі-продажу вищевказаної квартири.
23 червня 2008 року ОСОБА_1 вказаний вище
договір купівлі-продажу квартири
зареєстрував в електронному Реєстрі
прав власності на нерухоме майно КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості», запис № 138, в книзі 516
пр-139, реєстраційний номер витягу -11737786.

01 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
спірної квартири. Даний договір був
посвідчений державним нотаріусом
Шостої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7, та
зареєстровано в реєстрі за № 4-2218.

Тому, ОСОБА_2 у зустрічній позовній
заяві зазначає, що вказаний договір
купівлі-продажу є дійсним, а вона є
добросовісним набувачем в розумінні
ст. 388 ЦК України, тому за нею повинно
бути визнано право власності на
зазначену квартиру.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Західінкомбанк» позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
їх задовольнити. Заперечувала в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2

Представник ОСОБА_2 у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог ПАТ
«Західінкомбанк», та підтримав
зустрічні позовні вимоги у повному
обсязі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, до суду
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 він вважає
обґрунтованими та заперечує проти
задоволення позовних вимог ПАТ
«Західінкомбанк».

Дослідивши матеріали цивільної справи,
вислухавши думки сторін, суд вважає, що
позовні вимоги ПАТ «Західінкомбанк» не
підлягають задоволенню, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими
та підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 22 грудня 2003 року
між TOB КБ «Західінкомбанк» та TOB «Город»
був укладений кредитний договір,
згідно з яким Банк надав TOB «Город»
кредит у вигляді відкриття відкличної
поновлювальної кредитної лінії на
закупку товарів для подальшої
реалізації з лімітом заборгованості в
розмірі 470 000, 00 грн. із сплатою за
користування кредитом 24 % річних.

В забезпечення зобов'язань, що виникли
за кредитним договором, між TOB КБ
«Західінкомбанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір застави квартири
АДРЕСА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 22 грудня 2003 року
та зареєстрованого в реєстрі за № 424.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 05 липня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про розподіл сумісного майна
подружжя та за позовом третьої осбби,
що заявляє самостійні вимоги на
предмет спору TOB КБ «Західінкомбанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права на
стягнення на заставлене майно, було
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, а позов TOB КБ
«Західінкомбанк» задоволено та
визнано за Банком право на стягнення з
ОСОБА_3 грошової заборгованості за
кредитним договором в розмірі 494 901, 54
грн., шляхом звернення стягнення на
заставлене майно - квартиру АДРЕСА_1 та
передачі її на прилюдні торги (а. с. 10).

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
звернулися з апеляційною скаргою до
Апеляційного суду Одеської області,
який своїм рішенням від 12 червня 2008
року задовольнив частково апеляційну
скаргу останніх, скасував рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 05 липня 2007 року, та ухвалив нове
рішення, згідно якого позов ОСОБА_4 було
задоволено, а в задоволенні позовних
вимог TOB «КБ «Західінкомбанк» -
відмовлено. Вищевказаним рішенням було
визнано за ОСОБА_4 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, а також скасовано
заборону відчуження вищевказаної
квартири.

Згідно ст. 319 ЦПК України рішення або
ухвала апеляційного суду набирають
законної сили з моменту їх
проголошення.

20 червня 2008 року на підставі рішення
Апеляційного суду Одеської області від
12 червня 2008 року була проведена
державна реєстрація права власності
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

21 червня 2008 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстраційним № 1139
було посвідчено укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

23 червня 2008 року ОСОБА_1 вказаний вище
договір купівлі-продажу квартири
зареєстрував в електронному Реєстрі
прав власності на нерухоме майно КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості», запис № 138, в книзі 516
пр-139, реєстраційний номер витягу - 11737786.

Також судом встановлено, що 01 липня 2008
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідчений державним
нотаріусом Шостої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7, та
зареєстрований в реєстрі за № 4-2218 (а. с.
23).

Відповідно до п. 7 даного договору
ОСОБА_1, як продавець, засвідчив, що
квартира, яка є предметом цього
договору, набута ним та його дружиною -
ОСОБА_1, у спільну сумісну власність
подружжя, під час зареєстрованого
шлюбу. Заява від імені ОСОБА_1, про згоду
на продаж квартири, що відчужується за
цим договором, додана до договору,
справжність підпису на заяві
засвідчено Шостою одеською
нотаріальною конторою, 01 липня 2008 року,
за реєстровим № 4-2218.

03 липня 2008 року ОСОБА_2 зареєструвала
право власності на квартиру АДРЕСА_1, та
отримала Витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ
та РОН» № 19393936, реєстраційний номер
11737786.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України
якщо майно за виплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними»
відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК ( 435-15 ) добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Тому, аналізуючи вищевказану норму
права, добросовісність набувача у
даному випадку характеризує його
суб'єктивне ставлення до обставин
вибуття майна із володіння власника та
правомірності його придбання.

Оскільки на момент укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01
липня 2008 року рішення Апеляційного
суду Одеської області від 12 червня 2008
року було чинним, можна вважати, що
ОСОБА_2 набула право власності на
вищевказане майно правомірно, що
спростовує доводи ПАТ
«Західінкомбанк» про нікчемність
вказаного правочину.

Окрім того, спірний договір
купівлі-продажу квартири був
посвідчений у Шостій одеській
державній нотаріальній конторі, що
свідчить про правильність оформлення
всіх правовстановлюючих документів на
дане майно, що спростовує доводи ПАТ
«Західінкомбанк» про недійсність
договору купівлі-продажу.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає
вимоги ПАТ «Західінкомбанк» щодо
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, у судовому засіданні
доведено, що спірний договір
купівлі-продажу є дійсним, а ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем квартири
АДРЕСА_1 за даним договором.

Із приписів ст. 392 ЦК України
вбачається, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, яки засвідчує його право
власності.

Тому вимоги ОСОБА_2 в частині визнання
за нею права власності на квартиру
АДРЕСА_1, є доведеними у судовому
засіданні та підлягають задоволенню.

Крім того, у судовому засіданні
доведено, що внаслідок звернення до
суду з зустрічним позовом ОСОБА_2
понесла додаткові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 730, 80 грн., які
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦОК України
підлягають стягненню з ПАТ
«Західінкомбанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, повно та
всебічно дослідивши матеріали
цивільної справи, вислухавши думки
сторін, суд вважає, що позовні вимоги
ПАТ «Західінкомбанк» не підлягають
задоволенню, а зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами п. 10 Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання право
чинів недійсними», ст. ст. 388, 392 ЦК
України, ст.ст. З, 4, 10, 11, 60, 79, 88, 209-210, 213-215,
218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, -відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк», за участю третьої
особи -ОСОБА_1 про визнання
добросовісним набувачем, визнання
дійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності,
-задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 добросовісним
набувачем за договором купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 липня 2008 року.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 липня
2008 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення після набрання ним законної
сили є підставою для реєстрації
Реєстраційною службою Одеського
міського управління юстиції за ОСОБА_2
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» на
користь ОСОБА_2 суму судових витрат у
розмірі 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ю.Б. Свячена