Справа № 367/3970/13-ц Головуючий у І
інстанції Мікулін А.В.Провадження №
22-ц/780/5798/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Бевзюк
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 22 липня 2013 року у
справі за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року позивач прокурор м.
Ірпеня Київської області звернувся до
суду із позовом в інтересах держави про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку, посилаючись на те, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25 грудня 2008 року № 2255/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га. для вказаних цілей; на підставі
даного рішення видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЗ № 449603 (кадастровий номер
:01:043:0043) для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.
Рішення прийнято, а державний акт
видано з порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки земельна
ділянка знаходиться за межами сел.
Коцюбинське, земельну ділянку передано
за рахунок земель, що перебувають у
постійному користуванні
Святошинського лісопаркового
господарства. В подальшому на підставі
договору купівлі-продажу від 10 лютого
2011 року № 85 земельну ділянку придбав
ОСОБА_1, якому видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 426293. З огляду на викладене
просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року, державні акти серії ЯЗ
№ 449603, виданий на ім'я ОСОБА_2, державний
акт серії ЯЛ № 426293 на ім'я ОСОБА_1 та
скасувати його державну реєстрацію;
визнати право власності держави на
земельну ділянку пл. 0,15 га., кадастровий
номер :01:043:0043.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 22 липня 2013 року
позов прокурора м. Ірпеня Київської
області частково задоволено, визнано
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради та державні акти,
скасовано державну реєстрацію
державного акта ЯЛ № 426293, в решті
позову відмовлено, покладено на
відповідачів судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 22 липня 2013 року в
частині визнання недійсним державного
акту серії ЯЛ № 426293 на ім'я ОСОБА_1 і
скасування його державної реєстрації;
прийняти в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні цієї вимоги.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній
мірі вказаним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
Коцюбинською селищною радою
оспорюване рішення прийнято з
порушенням вимог п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
оскільки селищна рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка розташована за
межами смт. Коцюбинське, а тому дане
рішення та виданий на його підставі
державний акт на право власності на
земельну ділянку мають бути визнані
недійсними.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року №
2255/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки пл. 0,15 га. На підставі
даного рішення ОСОБА_2 видано державний
акт серії ЯЗ № 449603 на право власності
на земельну ділянку пл. 0,15 га. із
кадастровим номером :01:043:0043 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року за позовом Київської
міської ради до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві, Київського
обласного управління лісового і
мисливського господарства, Ірпінської
міської ради Київської області,
Коцюбинської селищної ради Київської
області, за участю прокуратури м. Києва,
треті особи Державне агентство
земельних ресурсів України, КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», КП «Обласний лісгосп»,
Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними і їх
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії, встановлено наступне:

пунктом 3 Рішення №689/22-5 Коцюбинської
селищної ради Київської області «Про
перспективний план розвитку смт.
Коцюбинське» не визначались межі
селища Коцюбинське, а Коцюбинська
селищна рада фактично виконувала
вимоги статті 173 Земельного кодексу
України щодо реалізації процедури
встановлення межі селища, а тому
відповідач діяв в межах повноважень
визначених законом;

судами неодноразово встановлювалось,
що на момент ухвалення спірних рішень
Генерального плану селища Коцюбинське
не було, як і чітко визначених меж
селища, а статус останнього
сформований на підставі Указу Президії
Верховної Раді Міністрів від 11 лютого
1941 року;

рішення про межі міста Києва Київською
міською радою приймались в
односторонньому порядку без
узгодження меж з Київською областю, що
є порушенням нині діючого
законодавства у цій галузі;

станом на вересень 2008 року облік земель
Коцюбинської селищної ради у відділі
земельних ресурсів не вівся,
інформація про склад земель була
відсутня, як землі лісогосподарського
призначення вище зазначені землі не
обліковувались;

відсутні документи та відповідні
схеми, якими були б чітко визначені
межі між містом та селищем Коцюбинське;

в розмежуванні районів міста межі між
Святошинським районом міста Києва та
смт. Коцюбинське не існує;

землі Ірпінського регіону, на які
розповсюджувалась дія Рішення №689/22-5, у
будь-які роки не відносились до земель
лісогосподарського призначення.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 23 листопада 2009
року за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
в особі Київської обласної ради,
Київської обласної державної
адміністрації до Коцюбинської
селищної ради Київської області, треті
особи: Відділ Держкомзему у м. Ірпені
Київської області, виконавчий комітет
Ірпінської міської ради Київської
області, про визнання незаконними та
скасування рішення Коцюбинської
селищної ради від 28 жовтня 2008 року №
711/23-5, п.3 рішення Коцюбинської селищної
ради від 25 вересня 2008 року № 689/22-5
встановлено, що прокурором не надано
суду доказів того, що рішенням № 689/22-5
Коцюбинська селищна рада встановила
межі селища.

29 квітня 2010 року Коцюбинською селищною
радою прийнято рішення № 75 «Про
погодження проекту формування і
встановлення меж Коцюбинської
селищної ради та межі смт. Коцюбинське
Київської області та впорядкування
питань землекористування», відповідно
до п. 1 якого селищному голові доручено
укласти договір на розробку проекту
землеустрою щодо встановлення межі
селища Коцюбинське, який після
погодження Коцюбинською селищною
радою направити на затвердження до
Київської обласної ради, а після
затвердження проекту Київською
обласною радою - отримати державний акт
про межі селища Коцюбинське. П. 2
рішення передбачено, що до моменту
затвердження проекту встановлення
межі при вирішенні питань
адміністративно-територіального
устрою та землеустрою необхідно
керуватися межами селища Коцюбинське
пл. 4065 га., які встановлені Указом
Президії Верховної Ради Української
РСР від 11 лютого 1941 року з урахуванням
рішення Коцюбинської селищної ради від
06 листопада 2009 року № 170.

15 вересня 2010 року рішенням
Коцюбинської селищної ради № 153
затверджено Генеральний план селища
Коцюбинське Київської області,
відповідно до якого загальна площа
селища становить 4065 га.

Згідно листа відділу Держкомзему у м.
Ірпінь Київської області № 01-02/44-1 від 18
січня 2013 року, державна статистична
звітність (форма 6-зем) по смт.
Коцюбинське в період з 01 січня 2008 року
по 31 грудня 2008 року не велася. Відділ з 01
січня 2009 року почав вносити дані по
формі 6-зем по смт. Коцюбинське. Землі
запасу по смт. Коцюбинське в період з 01
січня 2008 року по 31 грудня 2008 року не
обліковувалися.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 173 ЗК України, межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Ст. 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону та ту обставину, що земельна
ділянка, яка є предметом оспорюваного
рішення, розташована поза межами
населеного пункту - смт. Коцюбинське,
оскільки на момент прийняття спірного
рішення від 25 грудня 2008 року № 2255/25-5
межі смт. Коцюбинське у передбаченому
законом порядку не були визначені та
встановлені, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2255/25-5, як такого, що не
відповідає положенням п.12 Перехідних
положень та ст. 12 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
даного спору по суті суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв до
уваги рішення Коцюбинської селищної
ради від 29 квітня 2010 року № 75, від 15
вересня 2010 року № 153 та від 06 листопада
2009 року, № 170, оскільки вони прийняті
після прийняття оспорюваного рішення і
обставини, які ними підтверджуються, не
існували на момент прийняття спірного
рішення.

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позивачем
не пропущений строк для подачі позову
до суду, оскільки пунктом 5 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства», який набрав
чинності з 15 січня 2012 року, встановлено,
що позов про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи,
може бути подано протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом.

Висновки суду в частині визнання
недійсним державного акту на ім'я
ОСОБА_2 ніким не оспорюються і відтак не
є предметом розгляду апеляційної
інстанції.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із висновками суду в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_1 державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 462293 та скасування його державної
реєстрації, оскільки суд у порушення
вимог статей 213, 214 ЦПК України в
достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин, що
потягло невірне вирішення спору в цій
частині.

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки № 85 від 10 лютого 2011
року земельну ділянку площею 0,1500 га по
АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_1 та отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 462293.

Задовольняючи вимоги прокурора в цій
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що у зв'язку із визнанням
недійсним рішення ради про передачу у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки, є
правові підстави для визнання
недійсним виданого на ім'я ОСОБА_2
державного акта серії ЯЗ № 449603, а так як
даний державний акт визнається судом
недійсним та на підставі встановлених
судом обставин, суд дійшов висновку, що
є правові підстави для визнання
недійсним державного акту серії ЯЛ №
462293. Так як державний акт визнається
недійсним, скасовується також його
державна реєстрація.

При цьому першої інстанції суд залишив
поза увагою підстави позову прокурора,
який мотивував вимоги тим, що укладені
між відповідачами договори
купівлі-продажу спірної ділянки є
нікчемними згідно положень ст. 228 ЦК
України як такі, що порушують публічний
порядок, і не потребують визнання їх
недійсними. Саме у зв'язку з
нікчемністю договорів прокурор вважав,
що видані відповідачам державні акти
слід визнати недійсними.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
прийшов до правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу від 10 лютого 2011 року,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Однак, прийшовши до таких
висновків, суд першої інстанції на
порушення вимог ст. 81, 131, 152 ЗК України,
ст. 204 ЦК України, та всупереч
попереднім висновкам про відсутність
підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт, виданий відповідачу
ОСОБА_1, недійсним.

Наведене свідчить про порушення вимог
процесуального закону щодо законності
і обґрунтованості рішення.

Крім того, суд не звернув уваги, що
правовою підставою видачі державного
акту серії ЯЛ № 462293 є договір
купівлі-продажу від 10 лютого 2011 року.

Відповідно без вирішення питання щодо
правомірності набуття відповідачем
права на спірну ділянку за
цивільно-правовими угодами, як це
передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту, який був виданий на
підставі цієї угоди, відсутні.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту на ім'я ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і підлягає скасуванню з ухваленням в
цій частині нового рішення.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я відповідача ОСОБА_1 державного
акту на право власності на земельну
ділянку та скасування його державної
реєстрації, колегія суддів вважає, що
дані вимоги не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81, ст. 131
ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст. 204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України,
згідно якої захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється в тому числі
шляхом пред'явлення позову про
визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, з яким колегія суддів
погоджується, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки не є таким, що
порушує публічний порядок, оскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності.

За таких обставин з огляду на те, що
відповідач ОСОБА_1 набув права
власності на спірну земельну ділянку
на підставі договору купівлі-продажу,
який не визнані судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст. 204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку на
підставі вказаного договору з підстав,
вказаних прокурором у позові.

Рішення суду першої інстанції в
частині визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року, а також в частині
відмови у визнанні права власності на
земельні ділянки за державою є
правомірним, обґрунтованим, ухвалене
із всебічним та повним дослідженням
доказів та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України
колегія суддів змінює розподіл судових
витрат та стягує із Коцюбинської
селищної ради Київської області та
ОСОБА_2 із кожного на користь держави
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 22 липня 2013 року в
частині визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 426293 площею 0,1500 га,
виданого на ім'я ОСОБА_1, скасування
державної реєстрації даного акта і
стягнення судових витрат скасувати і в
цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити в позові прокурора м. Ірпеня
Київської області до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 426293 площею 0,1500 га
(кадастровий номер :043:0043), цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виданого на ім'я ОСОБА_1, та про
скасування його державної реєстрації.

Стягнути із Коцюбинської селищної ради
Київської області та ОСОБА_2 із кожного
на користь держави судовий збір в
розмірі 114,70 грн.

В іншій частині рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 22
липня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.