АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/9658/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Українець
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді
Поліщук Н.В.

суддів
Мараєвої Н.Є., Болотова Є.В.

при секретарі
Прохоровій В.С.

за участю

представника відповідача
Кокоровець О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві в залі суду справу
за апеляційною скаргою Об»єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Волинь» на рішення
Солом»янського районного суду м.Києва
від 17 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Волинь»
про зобов»язання надати інформацію та
вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСББ
«Волинь» про зобов»язання ОСББ
«Волинь» надати наступну інформацію:

- на якій підставі нежитлові
приміщення в будинку АДРЕСА_1 були
передані ОСББ «Волинь» в оренду третім
особам у 2011, 2012 та 2013 роках;

про загальну площу та перелік
нежитлових приміщень, що перебувають
на балансі ОСББ «Волинь» станом на
вересень 2013 року;

- про загальну площу кожного
приміщення в будинку АДРЕСА_1 окремо,
яке здається ОСББ «Волинь» в оренду
станом на вересень 2013 року та вартість
такої оренди;

- про суму коштів, які були
одержані ОСББ «Волинь» в 2011 та 2012 роках
від оренди нежитлових приміщень в
будинку АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСББ «Волинь» погоджувати
з власником квартири АДРЕСА_1 передачу
у користування допоміжних приміщень
Будинку.

Заборонити ОСББ «Волинь» вчиняти
будь-які дії щодо передачі права
користування допоміжними приміщеннями
в будинку АДРЕСА_1 третім особам без
погодження такої передачі з власником
квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є
власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач
є балансоутримувачем та управителем
цього будинку.

Як власник квартири у будинку, на
приміщення якого також поширюються її
права, звернулась до відповідача із
заявою про надання інформації стосовно
передачі третім особам в користування
нежитлових приміщень, проте в доступі
до такої інформації їй відмовили.

Рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 17 червня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково,
вирішено:

Зобов»язати ОСББ «Волинь» надати
ОСОБА_3 інформацію про:

- передачу в оренду у 2011, 2012, 2013 роках
нежитлових приміщень, які є спільним
майном (об»єктом спільної власності на
майно) співвласників
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1;

- загальну площу та перелік нежитлових
приміщень, які є спільним майном
(об»єктом спільної власності на майно)
співвласників багатоквартирного
будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на
вересень 2013 року;

- загальну площу окремо кожного
нежитлового приміщення, які є спільним
майном (об»єктом спільної власності на
майно) співвласників
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1, що передані ОСББ «Волинь» в
оренду станом на вересень 2013 року та
вартість такої оренди;

- суму коштів, які були одержані ОСББ
«Волинь» в 2011 та 2012 роках від оренди
нежитлових приміщень, які є спільним
майном (об»єктом спільної власності на
майно) співвласників
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСББ «Волинь» надати
ОСОБА_3 зазначену інформацію в місячний
термін з дня набрання рішенням
законної сили в робочий час шляхом
надання можливості ознайомитися з
відповідними документами в приміщені,
де розташоване правління ОСББ
«Волинь».

В задоволенні іншої частини вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСББ «Волинь» подано апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що
нежитлові приміщення щодо яких
запитується інформація, не відносяться
до переліку тих приміщень, які
забезпечують експлуатацію будинку та
побутового обслуговування його
мешканців (допоміжні приміщення), а
становлять групу приміщень
самостійного об»єкту
цивільно-правових відносин, на які не
може бути поширена спільна сумісна
власність власників квартир, якщо
тільки таке право не зареєстроване у
встановленому порядку. Відтак висновки
суду, що позивач є співвласником
нежитлових приміщень щодо яких
запитується інформація уважає
помилковими.

Окрім цього, вважає, що позивач не має
права на доступ до запитуваної
інформації оскілки не є членом
об»єднання, а також виходячи з того, що
така інформація стосується діяльності
юридичної особи.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав та просів її задовольнити.

Позивач та його представник в судове
засідання не з»явились, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія
суддів ухвалила слухати справу за
відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач є співвласником
нежитлових приміщень, а відтак має
право на отримання інформації щодо
таких приміщень, хоча і не є членом
об»єднання.

Проте повністю погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може,
ураховуючи наступне.

Судом першої інстанції
установлено, що ОСББ «Волинь» є
балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 у
цьому будинку.

Заявою від 05 вересня 2013 року
позивач звернулася до відповідача про
надання інформації щодо нежилих
приміщень по питанням, які становлять
позовні вимоги. Необхідність у наданні
запитуваної інформації обґрунтовувала
тим, що не надавала своєї згоди на
передачу нежилих приміщень в оренду та
як їх співвласник була позбавлена
прибутку.

Згідно із ст.1 Закону України «Про
об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку» загальне
майно - частина допоміжних приміщень
житлового комплексу, що можуть
використовуватися згідно з їх
призначенням на умовах, визначених у
статуті об'єднання (кладові, гаражі, в
тому числі підземні, майстерні тощо);
неподільне майно - неподільна частина
житлового комплексу, яка складається з
частини допоміжних приміщень,
конструктивних елементів будинку,
технічного обладнання будинку, що
забезпечують належне функціонування
жилого будинку;

Згідно із ст.1 цього Закону нежиле
приміщення - приміщення, яке належить
до житлового комплексу, але не
відноситься до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

За змістом ст..1 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» у процесі
приватизації громадяни набувають
право власності на квартири та
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку, які
призначені для забезпечення його
експлуатації та побутового
обслуговування мешканців будинку (
сходові клітини, вестибюлі, перехідні
шлюзи, поза квартирні коридори,
колясочні, кладові, сміттєкамери,
горища, підвали, шахти і машинні
відділення ліфтів, вентиляційні камери
та інші технічні приміщення).

Допоміжні приміщення відповідно
до ч.2 ст. 10 цього Закону стають
об»єктами права спільної власності
співвласників будинків одночасно з
приватизацією квартир, що
засвідчується свідоцтвом про право
власності на квартиру.

Системний аналіз зазначених
вище правових норм дає підстави
уважати, що допоміжні приміщення і
нежилі приміщення являють собою різні
частини багатоквартирного будинку, є
самостійними об»єктами
цивільно-правових відносин, при цьому,
нежилі приміщення не є об»єктом
спільної сумісної власності.

Звертаючись до суду з позовною
заявою, позивач просить надати певну
інформацію стосовно нежилих приміщень
будинку, не визначаючи переліку
конкретних приміщень будинку, проте
вказуючи їх статус як нежилі та
визначаючи саме таким статус об»єктів
цивільно-правових відносин, інформацію
щодо яких просить надати, та такі
позовні вимоги були підтримані
представником позивача в ході судового
розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Визначивши матеріально-правову
вимогу до відповідача як надання
інформації щодо нежилих приміщень в
будинку, позивач скористалась своїм
правом звернення до суду та
розпорядження предметом позову, проте
суд першої інстанції помилково уважав
нежилі приміщення об»єктом спільної
сумісної власності та не урахував, що
нежилі приміщення і допоміжні
приміщення є самостійними об»єктами
цивільно-правових відносин та являють
собою різні частини будинку, а відтак
надання інформації щодо таких
приміщень не ґрунтується на вимогах
закону. Проте, зазначене не перешкоджає
у встановлений законом спосіб
зверненню заінтересованої особи до
суду для вирішення питання відносно
інших об»єктів, зокрема, допоміжних
приміщень.

Посилання суду першої інстанції
на норми ч.1 ст. 5 Закону України «Про
інформацію», згідно якої кожен має
право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів, є помилковими,
оскільки запитувана інформація не є
такою, що необхідна для реалізації
прав, свобод та інтересів позивача,
ураховуючи, що нежилі приміщення у
жилих будинках згідно ч.3 ст.4 ЖК України
до житлового фонду не входять, не є
об»єктом спільного майна
співвласників будинку, призначені для
торговельних, побутових та інших
потреб непромислового характеру,
відтак, вимоги ч.2 ст.10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та ст.382 ЦК України до
таких приміщень не застосовуються.

Доводів щодо скасування рішення
суду першої інстанції щодо відмови в
частині задоволення позовних вимог
апеляційна скарга не містить,
позивачем рішення суду в цій частині не
оскаржувалось.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, невірне
застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги, скасування рішення суду в
частині задоволених позовних вимог про
зобов»язання надати інформацію та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 309, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Об»єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Волинь» задовольнити
частково.

Рішення Солом»янського районного суду
м.Києва від 17 червня 2014 року скасувати в
чсатині задоволених позовних вимог і
стягнення судового збору та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Волинь»
про зобов»язання надати інформацію -
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
Н.Є. Мараєва

Є.В. Болотов