Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2650/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Бойко
Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

13.10.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Кодрула
М.А.

суддів: Чорнобривець О.С.,
Потапенка В.І.

за участю секретаря: Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного сільськогосподарського
товариства „Надія" до Відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського районного управління
юстиції про зняття арешту, за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного сільськогосподарського
товариства „Надія" на ухвалу
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 26 серпня
2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 26
серпня 2014 року відмовлено у відкритті
провадження у справі за позовом
Публічного акціонерного
сільськогосподарського товариства
„Надія" до Відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
районного управління юстиції про
зняття арешту, з підстав визначених п.1
ч.2 ст. 122 ЦПК України, оскільки позовна
заява не підлягає розгляду в судах у
порядку цивільного судочинства.
Позивачу роз"яснено право звернення із
вказаним позовом в порядку
господарського судочинства на
загальних підставах з дотриманням
правил підсудності.

В апеляційній скарзі
Публічне акціонерне
сільськогосподарське товариство
„Надія" просить скасувати ухвалу
суду та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Посилається на те, що суд допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права та зазначає, що в
поданій позовній заяві відсутній спір
щодо договірних або інших відносин
зазначених в ст. 12 ГПК України, даний
позов не може розглядатися за
правилами господарського судочинства.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення представника Публічного
акціонерного сільськогосподарського
товариства „Надія", оглянувши надані
ним матеріали, які долучалися до
позовної заяви, перевіривши матеріали
справи та наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК
України підставами для скасування
ухвали суду, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

З матеріалів справи та оглянутих
документів вбачається, що позивач
звернувся в суд з позовом про зняття
арешту з нерухомого та рухомого майна
на підставі ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», посилаючись на
те, що в реєстрі обтяжень наявні
відомості про арешт сільгосптехніки,
що належить товаристу, проте
товариство не має простроченої
заборгованості перед третіми особами
чи відкритих виконавчих проваджень і
тому відсутні підстави для перебування
майна під арештом.

Відповідно до положень частини першої
та другої статті 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту
(частина перша статті 60 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Вищий господарський суд України у п.5
постанови № 9 від 17.10.2012 року зазначив,
що відповідно до статті 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутись до суду з
позовом про визнання права власності
на майно і про зняття з нього арешту.
Відповідачами у справах за цими
позовами є стягувач і боржник, а справи
підлягають розглядові за правилами
господарського судочинства, якщо вони
виникають у цивільних чи господарських
правовідносинах і суб'єктний склад
сторін у них відповідає вимогам статті
1 ГПК.

Що ж до заперечень проти арешту (опису)
майна, які не пов'язані зі спором про
право на це майно, а стосуються
порушень вимог виконавчого
провадження з боку органів державної
виконавчої служби, то їх слід
розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

У Постанові Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ N 6 від 07.02.2014 року
роз'яснено, що відповідно до статті 383
ЦПК, частини першої статті 12, частини
четвертої статті 82 Закону про
виконавче провадження право на
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, мають лише сторони
виконавчого провадження, якщо
вважають, що порушено їх права чи
свободи. При цьому вони набувають
процесуального статусу заявника.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а
не боржникові майна, на яке накладено
арешт, вирішуються шляхом пред'явлення
ними відповідно до правил судової
юрисдикції позову до боржника та особи,
в інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на це майно і
зняття з нього арешту. У такому ж
порядку розглядаються вимоги осіб, які
не є власниками майна, але володіють
ним на законних підставах. Орган
державної виконавчої служби у
відповідних випадках може бути
залученим судом до участі у справі як
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору.

З наведених норм вбачається, що залежно
від конкретних обставин, питання про
зняття арешту може вирішуватись як
шляхом оскарження дій державного
виконавця так і шляхом подання позову,
судами за правилами господарського чи
цивільного судочинства.

Встановити конктетні обставини справи
можливо лише тоді, коли позовна заява
відповідатиме вимогам ст.ст. 119 і120 ЦПК
України.

Ухвала суду постановлена
без з'ясування вказаних обставин,
передчасно, з порушенням норм
процесуального права, тому ухвала
підлягає скасуванню з підстав
визначених п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 313 - 315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного сільськогосподарського
товариства „Надія" задовольнити
частково.

Ухвалу Кіровоградського
районного суду Кіровоградської
області від 26 серпня 2014 року скасувати,
матеріли позовної заяви повернути до
суду першої інстанції для вирішення
питання щодо відкриття провадження у
справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: