АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х ВА Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А,

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну ОСОБА_1
на рішення Подільського районного
суду м. Києва від 19.03.2014 у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: служба у
справах дітей Подільської Районної у м.
Києві державної адміністрації про
відібрання малолітньої дитини та
передачу матері та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, служба в справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації, служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2012 року позивач звернулась до
суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи уточнила та
просила відібрати малолітнього сина
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1), у ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та передати його їй. Посилалася
на те, що рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 08.08.2011
визначено місце проживання дитини з
матір`ю, проте батько утримує дитину в
себе.

У жовтні 2012 року відповідачем до суду
було подано зустрічний позов у якому
він просив первісний позов ОСОБА_2
відхилити, а його зустрічний позов
задовольнити, а саме визначити місце
проживання дитини ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1
народження) з ним та надати дозвіл на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за кордон неповнолітної дитини
без згоди матері дитини та дозволити
такий виїзд за кордон неповнолітній
дитині за відсутності письмової згоди
матері, в цій частині допустити негайне
виконання рішення.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 19.03.2014 позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: служба у справах дітей
Подільської Районної у м. Києві
державної адміністрації про
відібрання малолітньої дитини та
передачу матері - задоволено частково.

Ухвалено відібрати у ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, які проживають за адресою:
АДРЕСА_2, малолітного ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_1) та передати ОСОБА_2, яка
мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Справа № 758/57/14 № апеляційного
провадження 22-ц-796/6700/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Сербіна
Н.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.В задоволені
інших вимог - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, служба в справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації, служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини -
відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в
частині відібрання дитини і повернення
її позивачу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
не повне з'ясування обставин, що мають
значення для вирішення справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Апелянт зазначає, що
судом при ухваленні рішення не
враховано хто з батьків піклується про
дитину, не взято до уваги прихильність
дитини до кожного з батьків та не взято
до уваги рекомендації лікарів та
медичні довідки про стан здоров'я та
індивідуальні якості дитини. Також
судом не враховано ставлення кожного з
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, дохід того з
батьків з ким буде проживати дитина,
наявність упорядженого житла та
можливість створення належних умов для
проживання та розвитку дитини.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач
має неврівноважений характер, дитина
їй байдужа, останній раз спілкувалася з
дитиною майже два роки тому. Будь-якої
участі у вихованні, розвитку та
утриманні дитини позивач не приймає.
ОСОБА_2 не спілкується з дитиною,
відносно дитини турботу не проявляє та
участь у вихованні дитини не приймає,
матеріально не забезпечена, отримує
нерегулярний та мінливий дохід, який
повністю витрачає на свої потреби, а
тому проживання дитини разом з нею
вважає неможливим.

Натомість апелянт вказує на те, що він
має постійний дохід, працює директором
французької фірми, додатково
займається підприємницькою
діяльністю, позитивно
характеризується знайомими, колегами,
не палить та алкогольними напоями не
зловживає.

Отже, враховуючи вищенаведене просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення у
якому у задоволенні первісного позову
ОСОБА_2 відмовити, а його зустрічний
позов задовольнити повністю та
визначити місце проживання дитини
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) за ним.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, та подали до суду клопотання
про відкладення розгляду справи, проте
без підтвердження поважності причин
неявки. Тому підстав для визнання
неявки відповідачів в судове засідання
поважними колегія суддів не вбачає, а
тому керуючись ч.2 ст. 305 ЦПК України
вважає за можливе розглядати справу у
відсутність відповідачів.

Позивач та представник третьої особи
Шевченківська РДА у м. Києві - Скопич
Д.І. просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з листопада 2008 року позивачка
проживала разом з відповідачем однією
сімє'ю у Франції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем
народився син ОСОБА_6

У листопаді 2010 року відповідач без
згоди позивача перевіз дитину з
Франції до України до своїх батьків -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вказані обставини були встановлені
рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 08 серпня 2011 року, яким і
було визначено місце проживання
дитини, ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з матір'ю-
ОСОБА_2 ( а.с.7-10).

Ухвалою колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва від 13 жовтня
2011 року вищевказане рішення суду
залишено без змін ( а.с. 11-13).

Задовольняючи позовні вимоги позивача
-ОСОБА_2 суд виходив з того, що в ході
розгляду справи судом не встановлено
протипоказань позивачу у справі для
виховання дитини,так яка вона має
самостійний дохід, не зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, не встановлено і аморальної
поведінки позивача у справі,
проживання дитини, яка є малолітньою,
разом з своєю матір'ю не зашкодить
нормальному розвиткові дитини та буде
відповідати розумності проживання
дитини з своєю матір'ю.

Сам по собі факт проживання дитини на
даний період часу з відповідачами у
справі не є достатньою підставою для
визначення місця проживання дитини з
батьком, бо виключних обставин для
закріплення такого проживання дитини з
батьком та розлучення з своєю матір'ю
суд першої інстанції не вбачає, тому
оцінюючи докази у справі фактичні
обставини справи, суд першої інстанції
не знайшов підстав для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини з
батьком.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 162 СК України якщо один
з батьків або інша самочинно, без згоди
другого з батьків чи інших осіб, з якими
на підставі закону або рішення суду
проживала малолітня дитина, або
дитячого закладу (установи), в якому за
рішенням органу опіки та піклування
або суду проживала дитина, змінить її
місце проживання, у тому числі способом
її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання. Дитина
не може бути повернута лише тоді, коли
залишення її за попереднім місцем
проживання створюватиме реальну
небезпеку для її життя та здоров`я або
обставини змінилися так, що повернення
суперечить її інтересам.

Згідно ч.2 ст. 163 СК України батьки мають
право вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Місце проживання малолітньої дитини
визначається за домовленістю батьків.
Оскільки в даному випадку сторони не
дійшли згоди з цього питання - місце
проживання малолітнього сина сторін
визначено за рішенням суду та таким
місцем проживання визначено місце
проживання матері дитини.

Відповідно наступна зміна місця
проживання дитини неможлива лише за
волею одного з батьків.

Незважаючи на те, що місце проживання
ОСОБА_6 визначено з матір`ю, відповідач
не повертає сина за місцем його
проживання, яке визначено рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 08.08.2011, та в доводах своєї
апеляційної скарги зазначає про те, що
обставини справи від часу прийняття
рішення по справі про визначення місця
проживання дитини з позивачем
настільки змінились, що виникла
необхідність і у зміні визначеного
судом місця проживання дитини і
встановлення місця проживання дитини
його фактичному місцю проживання, а
саме з батьком дитини. Мотивуючи це тим,
що позивач має неврівноважений
характер, дитина їй байдужа, останній
раз спілкувалася з дитиною більше
трьох років і при цьому не здійснювала
будь-яких реальних дій спрямованих на
мирне вирішення ситуації, що склалася,
не цікавилася взагалі ні його життям,
здоров'ям, матеріальним забезпеченням,
крім того вказує на те, що позивач
матеріально не забезпечена, ніде не
працює та не отримує будь-яких доходів.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідачем не надано належних
доказів в підтвердження тих обставин,
що від часу прийняття рішення по справі
про визначення місця проживання дитини
з позивачем настільки змінились
обставини, що виникла необхідність у
зміні визначення судом місця
проживання дитини, а саме з батьком
дитини. Крім того, питання щодо
визначення місця проживання дитини вже
розглядалося Подільським районним
судом м. Києва, про що є відповідне
рішення суду, яке набрало законної
сили.

Посилання відповідача на те, що позивач
за основним позовом матеріально не
забезпечена, ніде не працює та не
отримує будь-яких доходів
спростовуються зібраними по справі
доказами.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що між позивачем та ПАТ
«КБ «Надра» було укладено кредитний
договір і станом на 20 грудня 2013 року
позивач простроченої заборгованості
(штрафних санкцій) не має. Питання про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру не вирішувалось ( а.с. 157,т.2), а
отже, факт відсутності заборгованості
за кредитним договором спростовує
твердження відповідача про те, що
позивачка матеріально не забезпечена
та не отримує будь-яких доходів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що доводи на які посилався
апелянт у своїй апеляційній скарзі
спростовуються зібраними у справі
доказами, яким суд першої інстанції
надав належну оцінку в їх сукупності.

Крім того, відповідно до висновку
органу опіки та піклування
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації від 04.04.2013 щодо
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1),
орган опіки вважає доцільним визначити
проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з
його матір'ю - ОСОБА_2 ( а.с. 238-239,т.1).

Служба в справах дітей Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації повністю підтримує
висновок органу опіки та піклування
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації.

Отже, враховуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції не встановлено
протипоказань позивачу по справі для
виховання дитини, яка має самостійний
дохід, не зловживає спиртними напоями
або наркотичними засобами, не
встановлено і аморальної поведінки
позивача по справі, проживання дитини,
яка є малолітньою, разом з своєю матір'ю
не зашкодить нормальному розвиткові
дитини та буде відповідати розумності
проживання дитини з своєю матір'ю.

А тому підстав для відмови у
задоволенні первісного позову
позивача про відібрання дитини не
вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що висновки суду першої інстанції,
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону,
рішення суду ухвалено у відповідності
до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав до
його скасування з мотивів викладених у
апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 19.03.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів

Головуючий:
Судді: