Справа № 130/711/14-ц Провадження №
22-ц/772/2847/2014Головуючий в суді першої
інстанції Шепель К. А.Категорія
Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого:
Пащенко Л.В.

Суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Жмеринського міськрайонного
суду від 02 вересня 2014 року

по справі за скаргою ОСОБА_2 до відділу
державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції про визнання дій
суб'єкта владних повноважень
незаконними та протиправними, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з вищевказаною скаргою.

В скарзі зазначав, що, працюючи в
локомотивному депо ст. Жмеринка, з 2010
року по березень 2013 року сплачував
аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4
частини заробітної плати на утримання
їх спільної неповнолітньої дитини. З
01.03.2013 року він був звільнений з роботи.
До січня 2014 року продовжував
сплачувати аліменти в розмірі, як йому
дозволяли обставини. В середині січня
2014 року його запросили до державної
виконавчої служби, де державний
виконавець Лановий В.В. повідомив про
необхідність сплати аліментів в сумі 722
грн. щомісячно і про утворення боргу з
моменту звільнення в сумі 6139,75 грн.

Вважає, що неповідомлення раніше
державним виконавцем про необхідність
сплати аліментів у зазначеному розмірі
та утворення боргу є неправомірним.

Намагаючись оскаржити дії державного
виконавця в порядку адміністративного
судочинства, звертався до Вінницького
окружного адміністративного суду,
потім до Жмеринського міськрайонного
суду. Після відмови в прийнятті його
позову, звернувся зі скаргою до суду в
порядку ст.383 ЦПК України.

В даний час у нього інша сім'я і
малолітня дитина, його дружина не
працює і перебуває у відпустці по
догляду за дитиною, він доглядає за
інвалідом 1 групи, борг утворився не з
його вини, оскільки він не знав про його
нарахування державним виконавцем, сума
боргу для нього дуже велика, він не
працює і добровільно сплачує аліменти,
виходячи із своїх матеріальних
можливостей.

Тому просив поновити йому строк для
звернення до суду, оскільки він
пропустив його з поважних причин, а
також визнати незаконними та
неправомірними дії відділу ДВС
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції щодо
неповідомлення його в період з 01.03.2013
року по 28.01.2014 року про необхідність
сплачувати кожен місяць 769 грн.
аліментів і про наростання боргу та
звільнити його від боргу по сплаті
аліментів за цей період в сумі 6139,75 грн.
(а.с.32-33).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного
суду від 02 вересня 2014 року ОСОБА_4
поновлено строк для звернення до суду
для захисту своїх прав та інтересів, а в
задоволенні вищевказаної скарги
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу суду, як постановлену з
порушенням вимог закону, скасувати та
прийняти ухвалу про роз'єднання вимог
скарги про оскарження дій державного
виконавця та про звільнення
його-Блажка В.Л. від боргу по сплаті
аліментів у самостійні провадження,
направивши справу за вимогою про
звільнення його від боргу по сплаті
аліментів до суду першої інстанції для
вирішення питання відкриття
провадження у справі, а також
постановити ухвалу, якою вимоги його
скарги про визнання незаконними та
неправомірними дії відділу ДВС
Жмеринського МРУЮ щодо неповідомлення
його в період з 01.03.2013 року по 28.01.2014 року
про необхідність сплачувати кожен
місяць 769 грн. аліментів і про
наростання боргу задоволити. Крім
цього, просив визнати обґрунтованими
чотири його заяви про відвід судді
Шепеля К.А.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення ОСОБА_2, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково по
слідуючих підставах.

Судом встановлено, що рішенням
Жмеринського міськрайонного суду від
05.10.2010 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти
на користь ОСОБА_5 на утримання дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше, ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 13.09.2010 року і до повноліття
дитини. На підставі цього рішення
07.10.2010 року було видано виконавчий
лист, 19.10.2010 року державним виконавцем
Лановим В.В. відкрито виконавче
провадження №32/9. Наступного дня по
місцю роботи боржника-локомотивне депо
ст. Жмеринка - направлено розпорядження
про виконання рішення суду.

Згідно запису у трудовій книжці, ОСОБА_2
звільнений з роботи за власним
бажанням 01.03.2013 року. У зв'язку з чим
виконавчий лист повернуто у відділ ДВС
з відміткою про утримання аліментів по
01.03.2013 року.

Як видно з ксерокопії журналу вихідної
кореспонденції відділу ДВС
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції за 2013 рік, державний
виконавець Лановий В.В. здійснював
виклик ОСОБА_2 10 квітня, 12 червня та 23
вересня (а.с.70-74), а 19.08.2013 року державний
виконавець склав розрахунок
заборгованості по аліментах та
направив його стягувачу та боржнику,
про що свідчить даний розрахунок та
супровідний лист про його направлення
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.68-69).

Відмовляючи в задоволенні вказаної
скарги, суд врахував вищевказані
обставини та вимоги ст.74 ЗУ «Про
виконавче провадження», ст.195 СК
України, ст.387 ЦПК України та виходив з
того, що державний виконавець, в рамках
виконавчого провадження №32/9 про
стягнення з ОСОБА_2 аліментів на
користь ОСОБА_3 на утримання дитини в
розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку
(доходу), діяв відповідно до закону в
межах своїх повноважень і права чи
свободи ОСОБА_2 в даному випадку
порушені не були.

Проте такий висновок суду не можна
визнати обґрунтованим.

Так, встановлюючи обставини, суд
дослідив матеріали вищеназваного
виконавчого провадження №32/9 та в
ухвалі посилався, як на докази, на певні
документи, що є матеріалах цього
виконавчого провадження, однак не
дослідив питання щодо приєднання
ксерокопій цих документів до
матеріалів даної справи.

Крім того, як видно, ОСОБА_2, звернувшись
до суду, в своїй скарзі також просив,
посилаючись на ч.2 ст.197 СК України,
звільнити його від боргу по сплаті
аліментів.

Суд же цю вимогу взагалі залишив поза
увагою, не досліджував її, в ухвалі суду
про це нічого не зазначено, тобто вона
судом не вирішена.

За таких обставин ухвала суду підлягає
скасуванню з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Що стосується поставлених в
апеляційній скарзі таких питань як
роз'єднання вимог скарги про
оскарження дій державного виконавця та
про звільнення ОСОБА_2 від боргу по
сплаті аліментів у самостійні
провадження з направленням справи за
вимогою про звільнення від боргу по
сплаті аліментів до суду першої
інстанції для вирішення питання
відкриття провадження у справі та
визнання обґрунтованими чотирьох заяв
ОСОБА_2 про відвід судді Шепеля К.А., то
їх вирішення не входить до повноважень
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,311,312,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного
суду від 02 вересня 2014 року скасувати, а
питання передати на новий розгляд в той
же суд в іншому складі суду.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/