АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5607/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 619/288/14-ц
Категорія: договірні
Доповідач - Костенко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової
Н.О., Гальянової І.Г.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2на
рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 03 липня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи -
Приватний нотаріус Дергачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
Реєстраційна служба Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області про визнання
договору дарування та договору іпотеки
недійсним, -

в с т а н о в и л а

ОСОБА_2 звернувся до Дергачівського
районного суду Харківської області з
позовом, який в подальшому був
уточнений, в остаточній редакції
позивач просить суд визнати договір
дарування будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 недійсним; визнати договір
іпотеки будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 недійсним; стягнути
солідарно з відповідачів суму судового
збору у розмірі 243 гривні 60 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що в серпні
2012 року ОСОБА_3 позичив у нього гроші у
сумі 640 000 грн. до грудня 2012 року та не
повернув. Після чого позивачем було
подано позов до Миргородського
міськрайонного суду, щодо повернення
вказаного боргу.

19 грудня 2012 року вищезазначеним судом
було накладено арешт на будинок
АДРЕСА_1, який на той час належав ОСОБА_3
на праві приватної власності.

11 жовтня 2013 року набуло чинності
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області про стягнення
суми боргу за договором позики з ОСОБА_3
у розмірі 643 956,30 грн..

11 листопада 2013 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

26 квітня 2013 року, ОСОБА_3 уклав договір
відчуження нерухомого майна - будинку,
за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4, про
що є інформаційна довідка з Державного
реєстру прав на нерухоме майно, щодо
об'єкта нерухомого майна, а саме був
укладений договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 Дергачівського районного
нотаріального округу, Харківської
області. 10.07.2013 року дружиною ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 був укладений на користь ОСОБА_5
договір іпотеки, відповідно до якого
розмір основного зобов'язання
становить 652 800 грн.

В судове засідання представник
позивача з'явилася, підтримала позовні
вимоги, та просила позов задовольнити,
з вищенаведених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечувала проти
позову, посилаючись на його
необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, надала до суду
заперечення в яких просила відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, надав до суду заперечення в
яких просив відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Приватний нотаріус Дергачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
в судове засідання не з'явилася, про
слухання справи повідомлялася
своєчасно та належним чином, надала до
суду інформацію, що на момент укладання
договору дарування жилого будинку,
посвідченого 26 квітня 2013 року за
реєстровим №1415, будь-яких заборон,
обтяжень та обмежень стосовно
житлового будинку не зареєстровано.

Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 в
судове засідання не з'явилася, про
слухання справи повідомлялася
своєчасно та належним чином.

Представник Реєстраційної служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області в судове
засідання не з'явився, про слухання
справи повідомлялися своєчасно та
належним чином.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 03 липня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач у справі не погодився з таким
рішенням суду першої інстанції та
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
зазначає, що оскаржуване рішення є
незаконним, ухваленим з порушенням
норм матеріального права та підлягає
скасуванню.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не вбачає
підстав для її задоволення.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, 30 жовтня 2012 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 була укладена угода
позики грошових коштів в іноземній
валюті у розмірі 65,000 доларів США зі
строком повернення до 01 грудня 2012 року,
про що відповідачем було складено
письмову розписку.

Цього ж дня за іншою розпискою ОСОБА_2
передав ОСОБА_3 ще 15 000 доларів США з
терміном повернення до 01 січня 2013 року.

У зв'язку з неповерненням коштів у
зазначений період ОСОБА_2 звернувся до
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області про стягнення
даного боргу за договорами позики.

19 грудня 2012 року в порядку забезпечення
даного позову вищезазначеним судом
постановлено ухвалу про накладення
арешту на будинок АДРЕСА_1, що
зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 та копію
даної ухвали направлено для виконання
до відділу державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 11 березня 2013 року стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 643956,30 грн.

Судом також встановлено, що 26 квітня 2013
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений
договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1, даний договір посвідчений
приватним нотаріусом Дергачівського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_6 Цього ж дня
відповідним договором була подарована
і земельна ділянка, на якій
розташований зазначений будинок.

Позивач зазначав також, що 10 липня 2013
року ОСОБА_4 був укладений на користь
ОСОБА_5 договір іпотеки, відповідно
якого розмір основного зобов'язання
становить 652800 гривень. Однак доказів
того, що такий договір існує, позивачем
надано не було.

Таким чином, звертаючись із
позовом, ОСОБА_2 вважає, що
вищезазначені договори є недійсними,
оскільки укладені в період дії ухвали
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 19 грудня 2012
року про накладення арешту на будинок.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведені
обставини, що у відповідності до
ст.ст.203, 215 ЦК України могли би бути
підставами для визнання правочинів
недійсними.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою для визнання договору
дарування недійсним ОСОБА_2 зазначає
наявність на день укладення
зазначеного правочину заборони на
відчуження житлового будинку.

Разом з тим, як свідчать матеріали
справи, будь-яких заборон, обтяжень та
обмежень стосовно житлового будинку в
АДРЕСА_1 на день укладання договору
дарування, а саме 26 квітня 2013 року та 10
липня 2013 року, не зареєстровано.

Таким чином, судова колегія вважає, що
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку про відмову у визнанні
оспорюваних договорів недійсними.
Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Погоджується судова колегія також і з
висновком суду першої інстанції в
частині необґрунтованості доводів
ОСОБА_2, які маються також і в
апеляційній скарзі, стосовно того, що
договір, укладений між дружиною та
чоловіком, є фіктивним, оскільки не
створює відповідних правових
наслідків. На думку судової колегії,
такі доводи позивача є лиш
припущеннями, на яких, відповідно до
ст.60 ЦПК України, доказування
ґрунтуватися не може.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду
України у постанові від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом.
Тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

За правилами статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується,
тобто, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що рішення районного суду є
законним, обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги - безпідставними.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 03 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -