Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Скарлат
О.І.

при секретарі Марченко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3.
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
збитків та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в серпні 2014 року звернулись до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що 21 січня 2014 року між ними та ОСОБА_3
було укладено попередній договір
купівлі-продажу ? частки житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, площею 0,0300 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. На
момент підписання попереднього
договору позивачі в дійсності передали
відповідачам 14000,00 доларів США. Також
позивачі оплатили витрати, пов'язані з
нотаріальним оформленням попереднього
договору, у сумі 2300,00 грн. 17 травня 2014
року за ініціативою ОСОБА_3 попередній
договір був розірваний та гроші в
розмірі 111 902,00 грн. були повернуті
позивачам до підписання цього
договору. Оскільки на момент
підписання попереднього договору
офіційний курс гривні до долару США
становив 7,99 грн. за 1 долар США, а станом
на дату розірвання попереднього
договору 11,75 грн. за 1 долар США, відтак
відповідачі мали б повернути позивачам
аванс в іноземній валюті 14000,00 доларів
США або сплатити 164 500,00 грн. з
урахуванням курсової різниці.
Відповідачі повернули лише 111 902,00 грн. і
відмовилися доплатити курсову різницю
у розмірі 52 598,00 грн. Крім того, позивачі
зазначають, що для сплати
обумовленого авансу за попереднім
договором позивачі 15.01.2014 року зняли з
депозитних рахунків кошти до
закінчення терміну дії договору, тим
самим вважають, що вони понесли збитки
у вигляді упущеної вигоди, яку б вони
могли гарантовано отримати від банку.
Крім того, позивачі зазначають, що хоча
і вони укладали попередній договір з
ОСОБА_3, але відповідати за цим позовом
має також і ОСОБА_4 , оскільки він є
чоловік ОСОБА_3, та вона діяли під час
підписання попереднього договору за
його згодою.

На підставі викладеного, позивачі
просять стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
їх користь заборгованість у сумі 1 450,00
грн., реальні збитки у сумі 52 598,00 грн.,
371,52 грн. - 3% річних, упущену вигоду у
розмірі 1440,00 грн., та судові витрати 558,59
грн.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5
підтримали позовні вимоги та просять
їх задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з»явився, про час ті місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
надав суду заяву в якій просить
розглянути справу без його участі,
проти позову заперечує та просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 проти позовних вимог заперечив,
надавши суду письмові заперечення, в
яких пояснив, що дійсно 21.01.2014 року між
ОСОБА_3 з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено
попередній договір, відповідно до
якого ОСОБА_3 зобов'язувалась строком
до 21.01.2015 року укласти з ОСОБА_1, ОСОБА_2
договір купівлі-продажу та продати ?
частини житлового будинку та земельну
ділянку площею 0,03 га за адресою:
АДРЕСА_1.

Під час укладення попереднього
договору позивачі передали ОСОБА_3 в
якості авансу та в рахунок майбутніх
платежів за основним договором 111 902,00
грн.

В квітні місяці під час зібрання пакету
документів, а саме здійснення поділу
земельної ділянки, яка знаходиться під
зазначеною вище адресою, ? житлового
будинку позивачі зажадали збільшення
площі земельної ділянки, яка має бути
їм продана до 0,06 га, при цьому ціна, яка
вказана в попередньому договорі не
повинна була змінюватися в іншому
випадку позивачі заявили, що укладати
основний договір не будуть. У зв'язку з
цим 17.05.2014 року між ОСОБА_3 та позивачами
був укладений договір про розірвання
попереднього договору від 21.01.2014 року
та повернуті отримані при підписанні
попереднього договору кошти в сумі 111
902,00 грн., що підтверджується п. 3
вказаного договору.

Таким чином, відповідачі вважають, що
факту порушення зобов'язання не було, у
зв'язку з відсутністю самого
зобов'язання та просять відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
матеріали справи приходить до висновку
про те, що позов підлягає частковому
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 21
січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
ОСОБА_1 було укладено попередній
договір купівлі-продажу, відповідно до
якого ОСОБА_3 зобов'язалась до 21 січня
2015 року, після зібрання пакету
документів, укласти договір
купівлі-продажу ? частку житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, площею 0,0300 га,, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до п. 3 попереднього
договору, сторони домовились, що ціна
земельної ділянки складає і складатиме
239 790,00 грн., що за курсом НБУ на день
складання цього договору є еквівалент
30 000,00 доларів США, які покупці
передають продавцю в момент укладання
основного договору.

Відповідно до п. 4 попереднього
договору, покупці у момент укладення
цього договору передали продавцю 111 902,00
грн., що за курсом НБУ на день складання
цього договору є еквівалент 14 000,00
доларів США, у якості авансу та в
рахунок майбутніх платежів за основним
договором.

Відповідно до п. 6 попереднього
договору, при невиконанні умов цього
договору сторони несуть
відповідальність згідно ст. 635 ЦК
України. У випадку відмови покупців від
купівлі ? частки житлового будинку та
земельної ділянки у строк,
встановлений цим договором. Продавець
повертає покупцям суму, вказану в п. 4
цього договору. У випадку відмови
продавця від продажу ? частки житлового
будинку та земельної ділянки у строк,
встановлений цим договором, продавець
повертає покупцям суду, вказану в п. 4
цього договору.

Відповідно до п. 8 попереднього
договору, ОСОБА_3 діє за згодою чоловіка
- ОСОБА_4, підпис на якій засвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 21
січня 2014 року за реєстровим № 113.

17 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
та ОСОБА_1, за ініціативою ОСОБА_3 було
укладено договір про розірвання
попереднього договору, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 21
січня 2014 року та зареєстрованого в
реєстрі за № 115.

Відповідно до п. 3 договору про
розірвання попереднього договору,
кошти, які були отримані при підписанні
попереднього договору, в сумі 111 902,00
грн. були повернуті ОСОБА_3 ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 до підписання цього договору.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір у
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Отже, цією ж правовою нормою
передбачені наслідки ухилення сторони
попереднього договору від укладання
основного договору у вигляді
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, а також у разі
не укладання основного договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Законом може бути
встановлено обмеження щодо строку, в
який може бути укладений основний
договір на підставі попереднього
договору. Істотні умови основного
договору, що не встановлені попереднім
договором, погоджуються у порядку,
встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства. Попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена-у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України,
сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Ухилення однієї із сторін від
укладання основного договору, є
ключовою при визначенні можливості
застосування до сторони, що порушила
штрафних санкцій, оскільки
законодавством
імперативно-встановлено ліміт
відповідальності сторони у вигляді
відшкодування збитків або (якщо це
спрямовано встановлено договором або
актом цивільного законодавства) без
відшкодування. Дана позиція
законодавця обґрунтовується природою
попереднього договору, що передбачає
тільки лише зобов'язання сторін
укласти в певний термін основний
договір, і при цьому не містить
можливості спонукання другої сторони
укласти до укладення основного
договору.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З договору про розірвання попереднього
договору від 17 травня 2014 року
вбачається, що грошові кошти, які були
отримані при підписанні попереднього
договору були повернуті ОСОБА_3 до
підписання цього договору відповідно
до п. 4 попереднього договору
укладеного 21 січня 2014 року.

Посилання позивачів на те, що
відповідачі ухилилися від підписання
основного договору та не мали на меті
його укладати, а використали кошти як
безвідсотковий кредит наданий
позивачам, суд визнає
необґрунтованими та не підтвердженими
належними та допустимими доказами,
оскільки факту порушення зобов'язання
не було у зв'язку з відсутністю самого
зобов'язання , яке було припинено 17.05.2014
року шляхом укладення договору про
розірвання попереднього договору та
виконане до моменту укладення
вказаного правочину шляхом повернення
суми коштів отриманої під час
укладення попереднього договору.

Твердження позивачів, що під час
підписання попереднього договору ними
були передані відповідачам кошти в
сумі 14000 доларів США не можна визнати
обґрунтованими, так як ці обставини
належними доказами не підтверджені.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідачів реальних
збитків з урахуванням різниці курсу
гривні до долара в сумі 52598,00 грн. та
відповідно 3% річних не підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 11 попереднього
договору від 21.01.2014 року, витрати,
пов'язані з оформленням цього договору
сторони сплачують порівну.

Відповідно до довідки № 113-115 від 21
січня 2014 року, яка видана приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
вбачається, що за вчинення
нотаріальних дій, а саме укладання
попереднього договору, сплатив ОСОБА_2
в розмірі 2 300,00 грн.(а.с.12).

Крім того, суд зазначає, що відповідач
ОСОБА_4 не є стороною попереднього
договору від 21.01.2014 року , а тому не має
відповідати за цим позовом.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що оскільки витрати, пов'язані з
оформленням попереднього договору
понесла одна сторона, тому необхідно з
відповідача ОСОБА_3 стягнути витрати
за оформлення попереднього договору в
сумі 1150 грн.

Що стосується стягнення з
відповідачів суми коштів за
посвідчення довіреності , виданої
відповідачем ОСОБА_3 в сумі 300 грн., суд
приходить до висновку, що в цій частині
позовних вимог не підлягають
задоволенню, оскільки вказана
довіреність не відноситься до витрат,
пов'язаних з оформленням попереднього
договору.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками
є доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби
її право не було порушено (упущена
вигода).

Збитками, в розумінні положень ст. 22 ЦК
України, є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях. Обгрунтовуючи свою
вимогу щодо стягнення упущеної вигоди
позивач посилається на те, що
сподівався отримати доходи від
достроково знятих коштів, які ним були
покладені на депозит банку ПАТ
«Укрсоцбанк» в сумі 1440 грн.

Як доказ свого наміру вказує на виписку
ПАТ «Укрсоцбанк» по особовому рахунку
НОМЕР_1 за 04.12.2013 року про розмір
нарахованих процентів на залишки по
депозитним рахункам за
листопад-грудень 2013 року.

Всупереч ст.60 ЦПК України позивачами
не надано належних та допустимих
доказів, того , що позивачі не отримали
нараховані відсотки на залишки по
депозитним рахункам у зв'язку з
достроковим зняттям коштів з
депозитних рахунків з вини
відповідачів, тим самим порушили їх
права, а тому підстав для задоволення
вимоги позивача про стягнення
упущеної вигоди немає.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 69, 212-215, 218ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,
збитків та 3% річних - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (індивідуальний
податковий номерНОМЕР_2) на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 витрати , пов'язані з
оформленням попереднього договору
від 21.01.2014 року в сумі 1150 (одна тисяча
сто п'ятдесят ) грн.

Стягнути з ОСОБА_3
(індивідуальний податковий
номерНОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2
судові витрати за сплату судового
збору 243,60 грн.

В решті задоволення
позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
О.І.Скарлат