УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р. Київський
районний суд м. Харкова

у складі: головуючого
Божко В.В.

при секретарі
Андрющенко О.В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні м. Харкова цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2,
третя особа: Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
та фіктивним договору дарування,

в с т а н о в и в :

18 червня 2014 р. позивач звернулась до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просить суд визнати фіктивним та
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_2

Ухвалою суд від 15.07.2014 р. по
вищезазначений справі відкрито
провадження у справі.

В судовому засіданні представник
позивача заявила клопотання про
забезпечення позову шляхом заборони
відповідачкою ОСОБА_2 відчужувати
спірну квартиру, посилаючись на
існування реальної загрози не
виконання рішення суду у випадку його
задоволення, оскільки позивачу відомо
щодо продажу спірної квартири, а саме
розміщення оголошень про її продаж.

Представник відповідача ОСОБА_2
заперечував проти задоволення заяви,
посилаючись на її не обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що клопотання не підлягає
задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Як зазначив Пленум Верховного Суду
України в п. 4 Постанови від 22.12.2006 р. № 9
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяви про забезпечення позову суд
(суддя) з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, повинен пересвідчитись, зокрема,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, данні
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
яка звернулась з такою заявою, позовним
вимогам.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено, зокрема,
обґрунтування необхідності
застосування конкретного виду
забезпечення позову. Між тим, заява про
забезпечення позову подана
представником позивача без додержання
вказаної норми процесуального закону.

Крім того, забезпечення позову є
вжиттям судом заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача, який за час розгляду
справи може вчинити дії, направлені на
утруднення виконання рішення суду.

Оскільки заява не містить
належного обґрунтування припущення
представника позивача, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду в частині
відчуження квартири, заява
представника позивача про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

Крім того, представник позивача,
звернувшись із заявою про
забезпечення позову, суду не надала
даних щодо розміщення саме
відповідачкою ОСОБА_2 оголошень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
151, 152, 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И
В :

У задоволенні заяви про забезпечення
позову - відмовити.

Суддя -