Справа № 460/3899/13-ц
Провадження №2/460/276/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2014 рокум.Яворів
Яворівський районний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Варениця В.С.

з участю секретаря
Мельник Є.Є.

позивача ОСОБА_1

представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Яворові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_6 та Івано-Франківської
селищної ради, третя особа Відділ
містобудування та архітектури
Яворівської райдержадміністрації,

про поновлення права
землекористування, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
визнання недійсними рішень,-

В С Т А Н О В И В:

14.10.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою, позовні вимоги
по якій під час судового розгляду
збільшив, в якій просить зобов'язати
відповідача ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні належною йому земельною
ділянкою площею 1569 кв. м, поновивши його
право користування земельною ділянкою
площею 150 кв.м, зобов'язати відповідача
ОСОБА_6 знести самочинно побудовані
літню кухню розміром 8,10 м х 3,60 м та
гараж розміром 7 м х 4,50 м, а у випадку
невиконання рішення суду надати йому
право знести вказані будівлі за
рахунок відповідача, визнати недійсним
рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської селищної ради №150
від 21.08.1989 року «Про вилучення
земельної ділянки пл.150 кв. м у гр-ки
ОСОБА_8 та долучення даної земельної
ділянки гр-ну ОСОБА_6 для будівництва
літньої кухні та гаража в АДРЕСА_1»,
визнати недійсним рішення
Івано-Франківської селищної ради №549
від 19.09.2013 року «Про розгляд заяви
ОСОБА_1», а також стягнути з
відповідача судові витрати. Позовні
вимоги мотивовано тим, що згідно
договору дарування житлового будинку
від 14.02.2001 року його бабця ОСОБА_8
подарувала йому житловий будинок
АДРЕСА_2. Згідно плану-схеми земельної
ділянки станом на 25.08.1978 року за
вказаним житловим будинком була
закріплена земельна ділянка площею 1569
кв. м. Після набуття права власності на
житловий будинок він став законним
землекористувачем вказаної земельної
ділянки. Відповідач ОСОБА_6 самочинно
побудував на земельній ділянці
господарську будівлю на віддалі 6 м від
його житлового будинку, намагається за
допомогою Івано-Франківської селищної
ради вилучити в нього частину
земельної ділянки. Для врегулювання
виниклого спору Івано-Франківська
селищна рада прийняла незаконне та
абсурдне рішення, яке є
неконкретизоване та не зрозуміле по
його змісту. В наявній у відповідача
ОСОБА_6 схемі виносу в натурі
господарських будівель від 1991 року
немає прізвища, площі земельної
ділянки та суміжного землекористувача,
дана схема не затверджена відповідним
рішенням владного органу і не може бути
правовою підставою на збільшення площі
земельної ділянки відповідачу, не є
правовстановлюючим документом.

Після ознайомлення з письмовим
запереченням відповідача ОСОБА_6 на
заявлений позов, в письмовій заяві
позивач ОСОБА_1 додатково обгрунтовує
збільшені позовні вимоги тим, що у
рішенні виконавчого комітету
Івано-Франківської селищної ради №28
від 20.02.1989 року не вказано, що для
будівництва ОСОБА_6 літньої кухні та
сараю вилучалася земельна ділянка
площею 150 кв. м із площі земельної
ділянки землекористувача ОСОБА_8
Представлена

2

відповідачем ОСОБА_6 копія рішення №150
від 21.08.1989 року «Про вилучення
земельної ділянки пл.150 кв. м у гр-ки
ОСОБА_8 та долучення даної земельної
ділянки гр-ну ОСОБА_6 для будівництва
літньої кухні та гаража в АДРЕСА_1» є
сфальсифікована. Наявні заяви ОСОБА_6
від 10.08.1989 року про долученння до його
земельної ділянки 150 кв. м з площі
земельної ділянки ОСОБА_8 та про дозвіл
на будівництво літньої кухні та сараю
ним не підписані, також заява ОСОБА_8
від 10.08.1989 року про згоду на вилучення 150
кв. м земельної ділянки нею не
підписана. Зі змісту, техніки написання
заяв та інших обставин справи
вбачається, що заяви написані одним
почерком, одночасно в одному
приміщенні. Також йому відомо, що його
бабця ОСОБА_8 писала повністю своє
прізвище. Також вищевказане рішення
ОСОБА_6 не було залучене у практичну
дію, так як згідно акту прийомки в
експлуатацію будинку ОСОБА_6 від 21.03.1994
року вказано, що земельна ділянка в
нормі 0,07 га, а не збільшена на 150 кв. м.
Також з виданих в різний час довідок
виконавчим комітетом
Івано-Франківської селищної ради не
вбачається, щоб із площі земельної
ділянки ОСОБА_8 вилучалося 150 кв. м
земельної ділянки.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1
заявлені та збільшені позовні вимоги
підтримав, дав пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та заяві
про збільшення позовних вимог. Просить
заявлений позов задоволити..

Представники позивача ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_3 та гр.ОСОБА_4
вважають, що заявлені позовні вимоги їх
довірителя є законними та
обгрунтованими, дані позовні вимоги
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 під час розгляду
справи заявлений позов не визнав,
підтримав письмове заперечення на
позов, в якому вказується, що він з часу
укладення шлюбу з ОСОБА_9 з травня 1975
року до 1988 року став проживати в
будинку батьків дружини, де провів
повну перебудову будинку. 08 лютого 1989
року за письмовим погодженням ОСОБА_8
він звернувся та отримав дозвіл на
будівництво літньої кухні та сараю на
земельній ділянці, яку він з тещею
спільно використовували, які побудував
в 1990 році. Після дарування свого
житлового будинку ОСОБА_8 позивачу він
здійснив капітальний ремонт будинку,
провів воду, каналізацію. Однак з 2012
року невістка ОСОБА_10 стала вороже
відноситися до нього з дружиною, а
також настроїла вороже до них і сина,
який хворіє з дитинства. Посилання
позивача на єдиний доказ план-схему
земельної ділянки площею 1569 кв. м
станом на 25.08.1978 року не слід брати до
уваги, оскільки документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку, є Державний акт, який позивач
суду не надав. Правомірність його дій
підтвердила Івано-Франківська селищна
рада своїм рішенням №540 від 19.09.2013 року.

Представник відповідача ОСОБА_6 -
адвокат ОСОБА_17 вважає, що заявлені
позовні вимоги є небгрунтованими та
безпідставними, просить в позові
відмовити.

Представник відповідача
Івано-Франківської селищної ради, а
також представник третьої особи
Відділу містобудування та архітектури
Яворівської райдержадміністрації, на
розгляд справи неодноразово не
з'являлися, суд вирішив проводити
розгляд даної справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, допитвши
свідків, дослідивши докази по справі,
суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування від 14.02.2001 року даруватель
ОСОБА_8 подарувала, а обдарований
ОСОБА_1 прийняв в дар житловий будинок
АДРЕСА_2. Як вбачається з тексту
договору даруватель ОСОБА_8 набула
права власності на будинок згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 24.07.1986 року, до подарованого
будинку було віднесено ряд
господарських будівель та споруд,
зокрема шлакобетонний сарай «Б».

З матеріалів інветаризаційної справи
по будинковолодінню АДРЕСА_2
вбачається, що вищевказаний будинок
був побудований первісним
забудівником ОСОБА_12, чоловіком ОСОБА_8,
на наданій в безстрокове користування
земельній ділянці площею 1200 кв. м.

Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_6 на підставі відповідних рішення
та дозволів в передбаченому порядку
побудував житловий будинок АДРЕСА_1 на
наданій в безстрокове користування
земельній ділянці площею 700 кв. м. та
набув право власності збудований
житловий

3

будинок, що стверджується свідоцтвом
про право особистої власності на жилий
будинок від 20.06.1994 року.

Фактично земельна ділянка за адресою
АДРЕСА_2 та земельна ділянка за адресою
АДРЕСА_1 є суміжними.

Також судом встановлено, як вбачається
з пояснень сторін та допитаних свідків,
а також наявних документів у справі, що
під час здійснення будівництва
відповідачем ОСОБА_6 житлового будинку
в останього виник спір з сусідкою
ОСОБА_13 щодо будівництва літньої кухні
та сараю згідно плану забудови.

З метою врегулювання виниклої
конфліктної ситуації землекористувач
ОСОБА_8, яка приходилася матір'ю дружини
відповідача ОСОБА_6, погодилася на
вилучення з її користування частини
земельної ділянки площею 150 кв. м для
надання її користування відповідачу
ОСОБА_6 з метою побудови літньої кухні.

Так, з оглянутої письмової заяви від
10.08.1989 року вбачається, що гр.ОСОБА_8 дає
згоду на вилучення земельної ділянки
площею 150 кв. м та долучення її до
суміжної земельної ділянки її зятя
ОСОБА_6

В письмових заявах від 10.08.1989 року
гр.ОСОБА_6 звертається до голови
виконкому Івано-Франківської селищної
ради з проханням про долучення до його
земельної ділянки земельної ділянки
площею 150 кв. м, якою користується
ОСОБА_8, а також дозволити будівництво
літньої кухні та сараю на долученій
земельній ділянці.

Допитана в якості свідка гр.ОСОБА_14
показала, що первісним планом забудови
їхня літня кухня мала бути побудовано
біля житлового будинку сусідки ОСОБА_13,
яка категорично не погоджувалася на
таке будівництво. Тоді мама ОСОБА_8
погодилася відпустити для них частину
своєї земельної ділянки, щоб вони
змогли побудувати літню кухню. Вона
разом з мамою ходили в селищну раду, де
писали заяву мама і вона від імені
чоловіка ОСОБА_6 Після того чоловік
оформив документи на будівництво
літньої кухні.

Рішенням виконавчого комітету
Івано-Франківської селищної ради №150
від 21.08.1989 року, на підставі
вищевказаних заяв, було вилучено
земельну ділянку розміром 150 кв. м у
гр.ОСОБА_8 і долучено її до земельної
ділянки гр.ОСОБА_6 в АДРЕСА_1. Також цим
рішенням було дозволено ОСОБА_6
будівництво на долученій земельній
ділянці літньої кухні та гаражу, із
зобов'язанням виготовити технічну
документацію.

Відповідачем ОСОБА_6 було в
передбаченому порядку отримано
будівельний паспорт на будівництво
господарських будівель літньої кухні
та сараю та проведено їх будівництво. З
акту прийняття в експлуатацію
індивідуального будівництва від 21.03.1994
року, а також з оглянутого судом
технічного паспорта на
будинковолодіння АДРЕСА_1, серед
побудованих господарських будівель
будинковолодіння відповідача ОСОБА_6
значаться літня кухня «Б» площею 22,7 кв.
м та сарай «В» площею 13,5 кв. м.

Відповідно до вимог ст.331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

А відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїхь вимог і заперечень,
докази подаються сторонами по справі,
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

З врахуванням вищенаведеного, судом не
приймається до уваги покликання
сторони позивача на недійсність
рішення виконкому №150 від 21.08.1989 року,
так як таке приймалося на підставі
заяви ОСОБА_8, яка нею не писалася і нею
не підписана. Дані покликання є
надуманими, грунтуються на
припущеннях. З архівних документів
Івано-Франківської селищної ради
вбачається, що так заява, як і заяви від
імені ОСОБА_6 є в наявності, на даних
заявах проставлено вхідний номер та є
письмова резолюція посадової особи
селищної ради.

Крім цього, судом встановлено, що
гр.ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з часу
побудови відповідачем ОСОБА_6 на
спірній земельній ділянці
господарської будівлі до часу
відчуження належного їй житлового
будинку шляхом дарування, гр.ОСОБА_8 не
зверталася в

4

передбаченому порядку за захистом
ніби-то порушених її прав
землекористувача шляхом подання заяв,
скарг в селищну раду, до правоохоронних
органів чи суду.

Тому суд визнає, що відповідач ОСОБА_6 у
передбаченому законом порядку набув
право власності на жиловий будинок
АДРЕСА_1, які були побудовані на наданій
земельній ділянці площею 700 кв. м та
долученій земельній ділянці площею 150
кв. м.

Також судом встановлено, що в 2012 році в
зв'язку з виготовленням технічної
документації щодо приватизації
позивачем ОСОБА_1 земельної ділянки,
між сторонами по справі виник спір щодо
визначення межі земельної ділянки між
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як суміжними
землекористувачами (на плані території
земельної ділянки межа між цифрами 1 та
9.) Згідно пропозиції розробника
технічної документації ТзОВ «Гео Буд»
межу пропонувалося встановити на
відстані 2,8 м від стіни будинку ОСОБА_1,
при цьому ширина земельної ділянки
ОСОБА_6 по межі між цифрами 8 та 9
пропонувалася 6,95 м. Однак відповідач
ОСОБА_1 вважав, що ширина його земельної
ділянки має становити 10 м, як було
передбачено схемою виносу в натурі
господарських будівель.

Для врегулювання виниклого спору
позивач ОСОБА_1 звернувся до
Івано-Франківської селищної ради як
органу місцевого самоврядування і
оскаржуваним рішенням №549 від 19.09.2013
року «Про розгляд заяви ОСОБА_1» було
вирішено «залишити для обслуговування
житлового будинку ОСОБА_1 в АДРЕСА_2
один метр».

Разом з тим, з врахуванням поданих
Івано-Франківською селищною радою
документів, на підставі яких
приймалося оскаржуване рішення,
зокрема плану території земельної
ділянки із зазначенням відстані 1 метр,
судом встановлено, що
Івано-Франківська селищна рада як
орган місцевого самоврядування в
оскаржуваному рішенні в дійсності
визначила межу між землекористувачами
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по межі між цифрами 1
та 9 на відстані 1 м від стіни житлового
будинку ОСОБА_1

При цьому суд враховує, що дійсно при
визначеній ширині земельної ділянки 10
м межа між землекористувачами ОСОБА_1
та ОСОБА_6 буде проходити по існуючому
житловому будинку ОСОБА_1, що є
неприпустимим. (фактично існуюча
ширина земельної ділянки від будинку
до огорожі становить 2,8 м + 6,95 м = 9,75 м)

Також бажана для позивача ОСОБА_1
ширина земельної ділянки по межі між
цифрами 8 та 9 в розмірі 6,95 м, приведе до
суттєвого зменшення площі земельної
ділянки 150 кв.м, яка була надана йому зі
згоди ОСОБА_8 згідно рішення №150 від
21.08.1989 року.

Відповідно до вимог ст.107 ЗК України
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Відповідно до вимог ст.158 ЗК України
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органу
місцевого самоврядування спір
вирішується судом. Також ст.ст.159, 160 ЗК
України визначено порядок розгляду
земельних спорів, а також права і
обов'язки сторін при розгляді
земельного спору.

А відповідно до ст.25 Закону України
«Про місцеве самоврядування» селищні
ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Крім того, відповідності до п.3.25* ДБН
360-92** «Містобудування. Планування і
забудова міських та сільських
поселень» для догляду за будівлями і
здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни
треба приймати не менше 1,0 м.

Тому на переконання суду визначена в
оскаржуваному рішенні селищної ради
межа, яка має проходити на відстані 1 м
від стіни будинку, є найбільш
прийнятною та оптимальною.

5

Граматично невірне викладення
прийнятого рішення не може бути
формальною підставою для скасування по
суті правильного та законного рішення
органу місцевого самоврядування для
вирішення виниклого між сторонами
спору між суміжними
землекористувачами на основі принципу
добросусідства.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача ОСОБА_6 знести самочинно
побудований гараж розмірами 7 м х 4,50 м,
то судом встановлено, дана
господарська споруда згідно
інвентаризаційної справи та
технічного паспорту значиться як
шлакобетонний сарай «Б» площею 30 кв. м і
відноситься до будинковолодіння
АДРЕСА_2, власником якого являється
позивач ОСОБА_16

При розгляді справи судом встановлено,
що вищевказаною господарською
спорудою в дійсності фактично
користується відповідач ОСОБА_6 Однак
фактичне користування відповідачем не
позбавляє позивача ОСОБА_1 права
власності на цю споруду, яка є
приналежністю (сарай) до головної речі
(житлового будинку). Тому визначений
позивачем спосіб захисту порушеного
права користування своєю власністю, на
переконання суду, не відповідає
характеру існуючого порушення. Позивач
як власник господарської споруди не
може ставити вимогу до відповідача про
зобов'язання знести свою власність.

Оцінюючи докази по даній справі в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що під час судового розгляду доведено,
що заявлені позовні вимоги є
безпідставними, необгрутованими та
бездоказовими, твердження сторони
позивача на обгрунтування заявлених
позовних вимог грунтується на
припущеннях, оскаржуване рішення
органу місцевого самоврядування
прийнято для вирішення виниклого
земельного спору з урахуванням всіх
обставин, безсторонньо, добросовісно
та розсудливо, обраний спосіб захисту
порушеного права користування не
відповідає характеру порушення, а тому
в задоволенні заявленого позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та
Івано-Франківської селищної ради,
третя особа Відділ містобудування та
архітектури Яворівської
райдержадміністрації, про поновлення
права землекористування, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та визнання недійсними рішень
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Львівської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, в цей же
строк з дня його отримання, через
Яворівський районний суд Львівської
області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

СУДДЯ: