АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/8285/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1491/К/14
Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Батуринській В.Б.,

за участі - представника позивача
Метлюх Наталі Сергіївни, відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в якому просило стягнути з відповідача
на його корить заборгованість за
кредитним договором в розмірі 22251,30
грн., а також судові витрати. В
обґрунтування позовних вимог ПАТ
«ПриватБанк» посилався на те, що між
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
правонаступником якого є ПАТ
«ПриватБанк» та відповідачем було
укладено кредитний договір № б/н від
30.08.2006 року, за умовами якого відповідач
отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Проте, в
порушення умов вказаного договору
відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав, у зв'язку з чим за ним
накопичилась заборгованість, яка
станом на 30.09.2013 року в загальному
розмірі складає 22251,30 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 13 травня 2014 року
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ
"ПриватБанк" в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
б/н від 30 серпня 2006 року у розмірі 22251
(двадцять дві тисячі двісті п'ятдесят
одну) гривню 30 копійок, а також судовий
збір у розмірі 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
поставив питання про зміну вказаного
рішення суду в частині розміру
стягнутої заборгованості та ухвалення
в цій частині нового рішення, яким
просив стягнути з нього на користь
відповідача в рахунок погашення
заборгованості 14124,16 грн. В
обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначив, що судом помилково не
застосовано строк спеціальної
позовної давності в частині позовних
вимог щодо стягнення штрафних санкцій
в розмірі 500,00 грн. - фіксована частина
та 1035,78 грн. - процентна складова.
Вважає, що з розрахунків наданих
позивачем передбачено, що ставка для
нарахування на прострочену
заборгованість складає 72% річних, хоча
умовами кредитного договору
вбачається, що така ставка має бути 36%.
Також, відповідач вважає, що позивач в
порушення п.5 ч.3 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів» просить
стягнути з нього суму процентів за
користування кредитом, що значно
перевищує суму основного боргу. Крім
того, відповідач зауважив на тому, що
судом неправомірно стягнуто з нього на
користь банку судові витрати, в той час
як він є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в 1986 році (2-ї категорії).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з доведеності
та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» правонаступником
якого є ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір № б/н
від 30 серпня 2006 року (а.с.6-10), за умовами
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 1500,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Кредитний договір складають заява,
підписана відповідачем, Умови надання
і правила банківських послуг, Пам'ятка
клієнта та Тарифи Банку (а.с.6-зворот).

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_3 свої
зобов'язання за кредитним договором
своєчасно та належно не виконував, в
результаті чого за ним станом на 30.09.2013
року накопичилась заборгованість в
розмірі 22251,30 грн., яка складається з:
5982,32 грн. - заборгованість за кредитом,;
14733,21 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом;, а також
штраф в розмірі: 500,00 грн. - фіксована
складова та 1035,78 - процентна складова
(а.с.3-5).

Відмовляючи відповідачеві в
застосуванні строку спеціальної
позовної давності суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем вказаний
строк не пропущено.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

У відповідності до ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Таким чином, згідно розрахунку
заборгованості останній платіж за
вказаним кредитним договором
відповідачем було здійснено 30 вересня
2013 року, при цьому із зазначеним
позовом ПАТ «ПриватБанк» звернувся до
суду 01 листопада 2013 року, тобто в межах
строку позовної давності.

Відтак, колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги щодо
неправомірності висновків суду першої
інстанції щодо незастосування строку
спеціальної позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправомірного стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат, колегією суду також не
приймаються до уваги, оскільки у
відповідності до п.10 ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір» громадяни,
віднесені до 1 та 2 категорій
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи звільняються від сплати
судовго збору, у разі якщо вони
звертаються до суду з позовом, проте
ОСОБА_3 відповідач по справі, отже не
відноситься до категорії громадян, які
користуються пільгами щодо сплати
судового збору.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суду не приймаються до уваги,
оскільки вони фактично зводяться до
переоцінки рішення суду та незгодою з
висновками суду по оцінці доказів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню через свою
недоведеність, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 13 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: