Справа № 360/1633/13ц Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/2353/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Білоконь О.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Бородянського районного
суду Київської області від 05 лютого 2014
року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на додаткове рішення Бородянського
районного суду Київської області від 30
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Луб'янська сільська рада Бородянського
району Київської області, відділ
Держземагенства у Бородянському
районі Київської області про усунення
перешкод у користуванні та володінні
земельною ділянкою, скасування рішення
ради та визнання недійсними державних
актів на право власності на земельні
ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтувала тим, що після смерті своєї
матері ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) вона
отримала у спадщину житловий будинок
та три земельні ділянки: площею 0,250 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку
господарських будівель і споруд та
площами 0,089 га і 0,303 га - з цільовим
значенням для ведення особистого
селянського господарства, які
розташовані по АДРЕСА_1. Під час
розгляду цивільної справи за позовом
ОСОБА_3 до неї, ОСОБА_2, про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, позивач
виявила факт перекриття меж належної
їй земельної ділянки площею 0, 25 га із
суміжною земельною ділянкою ОСОБА_4

Позивачка зазначала, що 16 травня 2013
року вона замовила у ФОП ОСОБА_6
проведення геодезичної зйомки
належних їй земельних ділянок та після
отримання результатів зйомки вона 24
травня 2013 року звернулася до
землевпорядної організації ФОП
ОСОБА_7 з метою розробки технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі. 03 червня 2013 року при підписанні
акта погодження зовнішніх меж із
власниками суміжних земельних ділянок,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовилися
підписувати даний акт.

Вказувала, що при реєстрації технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) у відділі Держземагенства
в Бородянському районі було
встановлено накладання меж земельної
ділянки ОСОБА_4 на земельні ділянки
позивача та зменшення площі її
земельних ділянок, а саме: земельна
ділянка площею 0,250 га фактично має
площу 0,2218 га, а земельна ділянка площею
0,089 га має площу 0,0809 га, що
підтверджується кадастровими планами
технічної документації. Позивач
вважає, що зменшення площ належних їй
земельних ділянок відбулося внаслідок
того, що ОСОБА_3 самовільно захопила
частину земельних ділянок позивача.

Також позивач зазначала, що при
введенні архівних координат земельних
ділянок ОСОБА_5 в Національній
кадастровій системі України та
координат цих земельних ділянок з
технічної документації ОСОБА_2 межа між
земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4
не змінюється, а межа між земельними
ділянками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 змінюється в
сторону зменшення земельної ділянки
позивача.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд:

- визнати незаконним та скасувати
рішення 2 сесії 23 скликання Луб'янської
сільської ради народних депутатів
Бородянського району Київської
області від 11 червня 1998 року в частині
передачі ОСОБА_3 у приватну власність
земельну ділянку площею 0,556 га, з яких:
0,250 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та 0,306 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована по
АДРЕСА_2;

- визнати недійсним та скасувати
державний акт на право приватної
власності на землю серія 111-КВ № 096830,
виданого 28 грудня 1998 року на ім'я
ОСОБА_3;

- визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 662184,
виданого 01 грудня 2006 року на ім'я
ОСОБА_4;

- відновити на місцевості проходження
історичної розмежувальної межі
земельних ділянок ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2,
шляхом винесення межових знаків в
натуру на місцевості ОСОБА_2;

- зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити
перешкод ОСОБА_2 у винесенні межових
знаків земельних ділянок в натурі на
місцевості та у зведенні паркану по
лінії розподільчих меж (межових знаків)
її земельної ділянки;

- стягнути з відповідачів у рівних
частинах судові витрати, а саме,
витрати на правову допомогу у розмірі
по 1 500 грн. з кожного, витрати на
геодезичні роботи у розмірі по 500 грн. з
кожного, витрати на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) у розмірі по 1 000 грн. з
кожного та судовий збір у розмірі по 58
грн. 25 коп. з кожного.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 05 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано
державний акт серії ЯД № 662184 від 01
грудня 2006 року на право власності на
земельну ділянку площею 0,2379 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських споруд, яка
розташована по
АДРЕСА_3, виданого на ім`я ОСОБА_4

Відновлено на місцевості проходження
історичної розмежувальної межі
земельних ділянок ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2,
шляхом винесення межових знаків в
натуру на місцевості ОСОБА_2

Додатковим рішенням цього ж суду від 30
квітня 2014 року зобов'язано ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у
винесенні межових знаків земельних
ділянок в натурі на місцевості та у
зведенні паркану по лінії розподільчих
меж (межових знаків) її земельної
ділянки. Також стягнено з відповідачів
у рівних частках на користь позивача
витрати на правову допомогу у розмірі
по 1500 грн., витрати на геодезичні роботи
в розмірі по 500 грн., витрати на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) у розмірі по 1000
грн. та судовий збір у розмірі по 58 грн.
25 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить
додаткове рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Сторони у судове засідання не
з`явилися, про час і місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення судових
повісток (т.2, а.с.31-35).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України,
колегія суддів визнала неявку сторін
такою, що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню частково, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 - задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідно до схеми розташування
земельних ділянок сторін за архівними
координатами технічної документації
по складанню державних актів на право
власності на земельні ділянки в
Національній кадастровій системі
України земельні ділянки ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 не перетинаються.

Згідно з даними акта виконання
геодезичних робіт по перенесенню
проектних точок в натуру (на
місцевість) від 13 листопада 2013 року
проектні точки земельної ділянки
ОСОБА_2 відновлені та закріплені в
натурі у кількості 5 штук.

Оскільки ОСОБА_2 на своїй земельній
ділянці встановила 5 межових знаків і
претензій до ОСОБА_3 не має, тому суд
першої інстанції дійшов висновку про
наявність підстав для визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку площею 0,
2379 га, виданого 01 грудня 2006 року на ім`я
ОСОБА_4

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до положень ст.152 Земельного
кодексу України та роз'яснень, які
містяться у п.7 постанови Пленуму
Верховного суду України №7 від 16 квітня
2004 року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.
Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що сторони є
власниками суміжних земельних ділянок.

Позивач ОСОБА_2 після смерті своєї
матері ОСОБА_5 отримала у спадщину
земельну ділянку площею 0,25 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та земельну
ділянку площею 0,392 га з цільовим
значенням для ведення особистого
селянського господарства, які
розташовані по АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвами про право
на спадщину за заповітом від 29 серпня
2012 року (т.1, а.с.12-13).

Вказані земельні ділянки належали
ОСОБА_5 на підставі державного акту на
право власності на землю серія ЯГ № 215557
та державного акту на право власності
на землю серія ЯГ № 215558,
виданих 23 травня 2007 року (т.1, а.с.20-21).

Відповідач ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки площею 0,2379 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку та
господарських споруд, розташованої по
АДРЕСА_3, яка належить їй на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯД №662184,
виданого 01 грудня 2006 року (т.1, а.с.44).

Відповідач ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,556 га, з яких
0,250 га з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та площею 0,306 га - для
ведення особистого підсобного
господарства, які розташовані по
АДРЕСА_2 та належать їй на
підставі державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серія III - КВ №096830, виданого 28
грудня 1998 року на підставі рішення 2
сесії 23 скликання Луб'янської
сільської ради народних депутатів
Бородянського району Київської
області від 11 червня 1998 року (т.1, а.с.54).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до листа Управління
Держкомзему у Бородянському районі від
16 грудня 2012 року виявлено перекриття
меж земельної ділянки з кадастровим
номером :01:014:0078, яка належить
ОСОБА_2 з сусідньою земельною ділянкою
з кадастровим номером :01:014:0103, яка
належить ОСОБА_4 (т.1, а.с.43).

Зі схеми розташування земельних
ділянок АДРЕСА_3, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за
архівними координатами технічних
документацій по складанню державних
актів на право приватної власності на
земельні ділянки в Національній
кадастровій системі України (т.1, а.с.64)
та схеми розташування вказаних
земельних ділянок за архівними
координатами технічних документацій
по складанню державних актів та
накладання координат на земельні
ділянки ОСОБА_5, координат і меж згідно
технічної документації ОСОБА_2 по
встановленню (відновленню) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.65) видно,
що земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
перетинаються, а земельні ділянки
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають взаємне
перетинання.

Також з матеріалів справи вбачається,
що у жовтні 2012 року ОСОБА_3 зверталася з
позовом до Луб'янської сільської ради
Бородянського району Київської
області, Державного комітету України
із земельних ресурсів Головного
управління Держкомзему у
Бородянському районі Київської
області, ОСОБА_2, треті особи:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ресурс» СПД
«Завалідров», ОСОБА_4 та просила
визнати недійсним та скасувати
державний акт від 23 травня 2007 року на
право власності на земельну ділянку
площею 0,250 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, виданого на ім'я
ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 03 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року, рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 12 липня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено. При цьому
апеляційний суд Київської області
виходив із відсутності доказів
відповідності меж земельних ділянок
межам, визначених в державних актах про
право власності на землю на
підтвердження того, що саме земельна
ділянка ОСОБА_5 накладається на
земельну ділянку ОСОБА_3 Також суд взяв
до уваги, що існує взаємне перекриття
земельної ділянки ОСОБА_5 з ділянкою
іншого сусіда (т.1, а.с.144-147).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України
не звернув уваги на те, що відповідач
ОСОБА_3 отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку ще 1998
році, а ОСОБА_4 - у 2006 році, в той час, як
мати позивача - ОСОБА_5 отримала
державні акти на належні їй земельні
ділянки у 2007 році.

При цьому колегія суддів враховує, що
межі земельних ділянок відповідачів
вже були встановлені на місцевості, а
тому їм не могла бути надана частина
земельної ділянки ОСОБА_5,
спадкоємцем якої є позивач.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що
в матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази про накладання
земельних ділянок відповідачів на
земельні ділянки ОСОБА_2, і таких
доказів відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК
України позивач суду не надала.

При цьому посилання позивача на
кадастрові плани технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), кадастрові плани архівної
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельні ділянки,
а також на дані схеми розташування
земельних ділянок АДРЕСА_3, АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 за архівними координатами
технічних документацій по складанню
державних актів та накладання
координат на земельні ділянки ОСОБА_5,
координат і меж згідно технічної
документації ОСОБА_2 по встановленню
(відновленню) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1, є
безпідставними, оскільки вказані
документи не підтверджують обставин
накладання земельних ділянок
відповідачів на земельні ділянки
позивача.

З вказаної вище схеми розташування
земельних ділянок АДРЕСА_3, АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 (т.1,а.с.65) вбачається лише
взаємне перетинання суміжних
земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що
не свідчить про те, що саме земельна
ділянка ОСОБА_4 накладається на
земельні ділянки позивача, а не
навпаки.

Що стосується посилання позивача на
рішення апеляційного суду Київської
області від 03 вересня 2013 року, як на
доказ порушення її прав на землю, то
вони є необґрунтованими, оскільки
даним рішенням суду встановлено, що
існує лише взаємне перекриття
земельної ділянки ОСОБА_5 з ділянкою
іншого сусіда (т.1, а.с.144-147).

Крім того, ОСОБА_2 не надала доказів
того, що фактичні межі земельних
ділянок відповідачів не відповідають
межам, визначених у їх державних актах
на право власності на землю. Не містять
таких даних і матеріали справи.

Доводи позивача, що відповідач ОСОБА_3
самовільно захопила та користується
належною ОСОБА_2 частиною земельної
ділянки не можуть бути підставою для
скасування державного акту, оскільки
доказів цього позивач не надала. До
того ж в даному випадку позивач має
ставити питання про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою, а не
визнання державного акта недійсним.

Оскільки позивач у суді не довела
обставин, на які посилалась як на
обґрунтування позовних вимог, то у суду
першої інстанції не було законних
підстав для їх часткового задоволення.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та додаткове рішення цього ж
суду не відповідають вимогам ст.213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в позові ОСОБА_2 з
наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 05 лютого 2014 року
та додаткове рішення Бородянського
районного суду Київської області від 30
квітня 2014 року - скасувати та ухвалити
нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: Луб'янська сільська рада
Бородянського району Київської
області, відділ Держземагенства у
Бородянському районі Київської
області про усунення перешкод у
користуванні та володінні земельною
ділянкою, скасування рішення ради та
визнання недійсними державних актів
на право власності на земельні ділянки
- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді