Провадження: 2/643/4739/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 року суддя Московського
районного суду м. Харкова Крівцов Д.А.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2, до Державного
підприємства МВС України «Інформ -
Ресурси» про повернення безпідставно
набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі 7710,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив,
що 21.04.2013 року був тимчасово затриманий
автомобіль Мерседес, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (далі - Автомобіль). Згідно
рішення Жовтневого районного суду м.
Полтава від 02.08.2013 року був визнаний
дійсним договір купівлі-продажу
вказаного Автомобіля, укладений між
ним та власником автомобіля ОСОБА_3,
визнано за ним право власності на
Автомобіль, звільнено Автомобіль з-під
арешту та розшуку. 03.09.2013 року він з
метою повернення йому незаконно
вилученого Автомобілю був змушений
сплатити 7710,00 грн. відповідачу.
Відповідно до "Порядку тимчасового
затримання та зберігання транспортних
засобів на спеціальних майданчиках і
стоянках", затвердженого Постановою
КМУ № 1102 від 17.12.2008 року, повернення
тимчасово затриманого транспортного
засобу боржника, який зберігається на
спеціальному майданчику чи стоянці,
здійснюється за вимогою державного
виконавця. Таким чином, законодавство
України не передбачає його обов'язку
оплачувати витрати, пов'язані з
транспортуванням та зберігання
вилученого в рамках виконавчого
провадження Автомобіля. За таких
обставин, оскільки грошові кошти були
отримані від нього відповідачем
безпідставно, він звернувся до суду з
дійсним позовом.

Вирішуючи питання щодо
можливості відкриття провадження за
вказаною позовною заявою, судом
встановлено наступне.

Як вбачається з позовної заяви,
місцезнаходженням відповідача є м.
Київ.

В обґрунтування пред'явлення
позову за місцем проживання позивача
останній посилається на положення ч. 5
ст. 110 ЦПК України, згідно яких позови
про захист прав споживачів можуть
пред'являтися також за зареєстрованим
місцем проживання чи перебування
споживача або за місцем заподіяння
шкоди чи виконання договору.

Посилаючись на законодавство про
захист прав споживачів, позивач також
зазначає на тому, що звільнений від
сплати судового збору на підставі ч. 3
ст. 22 Закону України "Про захист прав
споживачів".

Як вбачається з роз'яснень,
викладених в п. 2 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ", вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
перевірити належність справ до їх
юрисдикції та підсудності.

Таким чином, підставою для
відкриття провадження у цивільній
справі за вказаною позовною заявою є
встановлення наявності між сторонами
правових відносин, що регулюються
законодавством України про захист прав
споживачів.

Як вбачається з доводів позовної
заяви, позивач зазначає на тому, що не
був зобов'язаний сплачувати витрати,
пов'язані з транспортуванням та
зберігання вилученого в рамках
виконавчого провадження транспортного
засобу.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону
України « Про захист прав споживачів»,
споживач - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України « Про
захист прав споживачів», договір -
усний чи письмовий правочин між
споживачем і продавцем (виконавцем) про
якість, терміни, ціну та інші умови, за
яких реалізується продукція.
Підтвердження вчинення усного
правочину оформляється квитанцією,
товарним чи касовим чеком, квитком,
талоном або іншими документами (далі -
розрахунковий документ).

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1
вказаного вище Закону, послуга -
діяльність виконавця з надання
(передачі) споживачеві певного
визначеного договором матеріального
чи нематеріального блага, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
його особистих потреб.

Таким чином, відносини, які
регулюються законодавством України
про захист прав споживачів, зокрема
відносини щодо надання послуг з
транспортування та зберігання, мають
виникати на підставі відповідного
договору, який може бути укладений в
письмовій або усній формі.

Між тим доводи позовної заяви та
додані до неї документи не містять
будь-яких даних щодо укладання між
позивачем та відповідачем
відповідного договору про надання
послуг з транспортування та зберігання
транспортного засобу.

Так, як вбачається з доводів
позовної заяви, вказані відносини щодо
транспортування та зберігання
транспортного засобу виникли на
підставі "Порядку тимчасового
затримання та зберігання транспортних
засобів на спеціальних майданчиках і
стоянках", затвердженого Постановою
КМУ № 1102 від 17.12.2008 року, а не
відповідного договору, укладеного між
сторонами на підставі їх вільного
волевиявлення.

З доводів позовної заяви та
доданих до неї документів судом також
встановлено, що Автомобіль був
оголошений у розшук та в подальшому
тимчасово затриманий у зв'язку з
виконавчим провадженням, боржником у
якому є ОСОБА_3 У квитанціях, згідно з
якими відповідачу було перераховано
грошові кошти за транспортування та
зберігання Автомобіля на спеціальному
майданчику, в якості платника
зазначений ОСОБА_3

Крім того, в обґрунтування позову
позивач посилається саме на
безпідставність отримання
відповідачем від нього грошових
коштів, а не просить стягнути зазначені
грошові кошти у зв'язку з розірванням
договору про надання вказаних вище
послуг, визнанням його недійсним, його
неналежним виконанням тощо.

За таких обставин, оцінюючи
доводи позовної заяви та додані до неї
документи, суд приходить до висновку
щодо відсутності між позивачем та
відповідачем правових відносин, які б
ґрунтувались за законодавстві про
захист прав споживачів.

В зв'язку з наведеним відсутні
передбачені ч. 5 ст. 110 ЦПК України
підстави для визначення підсудності
даного позову Московському районному
суду м. Харкова.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,
заява повертається у випадках, коли
справа не підсудна цьому суду.

За таких обставин позовна заява
підлягає поверненню позивачу у зв'язку
з непідсудністю справи Московському
районному суду м. Харкова.

Керуючись ст.121, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, до Державного
підприємства МВС України «Інформ -
Ресурси» про повернення безпідставно
набутого майна - повернути позивачеві.

Роз'яснити ОСОБА_2, що він не
позбавлений права пред'явити вказаний
позов за місцезнаходженням Державного
підприємства МВС України «Інформ -
Ресурси» до Печерського районного суду
м. Києва, а також що повернення позовної
заяви не перешкоджає повторному
зверненню із заявою до суду, якщо
перестануть існувати обставини, що
стали підставою для повернення заяви.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Крівцов Д.А.