РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в
складі:

головуючого судді Бородіної О.В.

при секретарі Алімурадовій
Т.Я.,

розглянувши в судовому засіданні
в залі суду в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Харківської міської ради про
припинення права часткової власності,
визнання права власності, -

в с т а
н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2, Харківської
міської ради, яку в ході судового
розгляду неодразово уточнював,та
остаточно просив припинити право
власності ОСОБА_2 на 20/400 частин будинку
АДРЕСА_1 та сплатити їй грошову
компенсацію вартості 20/400 частки
будинку АДРЕСА_1, та визнати за ОСОБА_1
право власності на 20/400 частки будинку
АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що частина
будинку, яка належить відповідачці
незначна, що унеможливлює виділ цієї
частки для мешкання без порушення прав
позивача, спірна річ є неподільною,
спільне користування спірним майном
неможливий.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали уточнені
позовні вимоги з підстав вказаним у
позовній заяві та просили суд
постановити рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, зазначили, що позивач
готовий у будь-який час сплатити
відповідачці грошову компенсацію за
20/400 частки спірного будинку у розмірі
10392 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні просила залишити позов без
задоволення з підстав вказаних у
письмових запереченнях, категорично
зазначивши що вона не погоджується на
виплату їй грошової компенсації,
іншого житла вона не має.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала.

Представник Харківської міської
ради у судове засідання не з"явився, про
слухання справи повідомлялися
належним чином, причину неявки суду не
повідомили, письмових заперечень не
надавали, та суд вважає можливим
розглянути справу за їх відсутністю,
оскільки позовні вимоги не зачіпають
інтереси Харківської міської ради,
будь-яких вимог до них не заявлено.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи і
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що заявлені позивачем вимоги
не підлягають задоволенню в повному
обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК
України.

Відповідно до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд (ст.317,319 ЦК
України).

В судовому засіданні встановлено, що
сторони є рідними братом та сестрою та
співвласниками будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом після смерті
батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель, житловою площею 22,60 кв.м. та
при ньому є надвірні будівлі: літня
кухня, два сараї, вбиральня, що належить
померлому на підставі договору про
право забудови та безстрокового
користування земельною дільницею,
посвідченого 04.03.1952 року 2-ю ХДНК за
реєстром № 5977/11, зареєстрованому в
Харківському міському бюро технічної
інвентарізації 06.12.1970 р. під № 42039.

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів від 02.04.1985 року № 52/29 про
дозвіл на будівництво, було дозволено
ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 провести добудову
двох житлових кімнат площею 21 кв.м., 15
кв.м., кухню площею 10 кв.м., коридор площ.
5 кв.м., кладову площ. 3 кв.м., побудувати
гараж розміром 3,8х7 м та сарай розміром
2х3 м в домоволодінні АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

За позивачем зареєстровано 1/2
частина будинку АДРЕСА_1 на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на його ім"я, після смерті
матері ОСОБА_4, виданого 01.11.2001 року 2-ю
ХДНК, р. № 1-1665.

Відповідачка на теперішній час є
співвласником вказаного будинку та їй
належить 20/400 частки будинку на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04 липня 1979 року
та Договору дарування нерухомого майна
від 16 липня 2013 року.

Так, рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 23.05.2011 року, за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за ОСОБА_2
визнано на підставі свідоцтва на
спадщину за законом право власності на
10/400 часток житлового будинку з
надвірними будівлями, який знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 23.05.2011 року, за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 за ОСОБА_5 визнано на
підставі свідоцтва на спадщину за
законом право власності на 10/400 часток
житлового будинку з надвірними
будівлями, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Відповідно Договору дарування
нерухомого майна від 16 липня 2013 року,
посвідченого ОСОБА_6, приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу, зареєстрованому
у реєстрі за № 597, ОСОБА_5 подарувала на
користь ОСОБА_2 10/400 часток житлового
будинку з надвірними будівлями, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, які
належали ОСОБА_5 на підставі Рішення
суду Ленінського району м. Харкова від
18 грудня 2012 року.

Позивач у своїй позовній заяві
посилається на те, що відповідачка
тривалий час у спірному будинку не
проживала, оскільки виїхала до Грузії.
Після отримання зазначеного вище
дозволу будинок після смерті батька
був переобладнаний та збільшений,
відповідачка участі у переобладнанні
будинку не приймала. Він же весь цей час
проживав та утримував спірний будинок.
Будинок був переобладнаний за його
кошти, із врахування проживання однієї
родини, тому вважає доцільним
припинити право власності
відповідачки на її частину у будинку з
виплатою компенсації виходячи із
оцінки ринкової вартості до проведення
перебудови будинку.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 602
від 18.04.2014 р. :

- У домоволодінні по АДРЕСА_1 є стара
частина будинку, що існувала до
проведення перебудови на підставі
дозволу Ленінського райвиконкому № 52/29
від 02.04.1985 року.

- надати варіанти виділу 20/400 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1, яка
існувала до проведення перебудови на
підставі дозволу Ленінського
райвиконкому № 52/29 від 02.04.1985 року не
надається можливим.

- запропонувати розподіл житлового
будинку з виділенням 20/400 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1 з
відступом від ідеальної частки
співвласника, яка існувала до
проведення перебудови на підставі
дозволу Ленінського райвиконкому №
52/29 від 02.04.1985 року не надається
можливим.

- ринкова вартість житлового будинку
по АДРЕСА_1, який існував до проведення
перебудови на підставі дозволу
Ленінського райвиконкому № 52/29 від
02.04.1985 року, в цінах 2014 року складає 207842
грн.

- ринкова вартість житлового будинку
по АДРЕСА_1, яка існує після проведення
перебудови на підставі дозволу
Ленінського райвиконкому № 52/29 від
02.04.1985 року, порівняльним підходом
складає 693529 грн.

- ринкова вартість 20/400 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 04 липня 1979 року та Договору
дарування нерухомого майна від 16 липня
2013 року в літ. "А-1", який існував до
проведення перебудови на підставі
дозволу Ленінського райвиконкому №
52/29 від 02.04.1985 року, в цінах 2014 року
складає 10392 грн.

- ринкова вартість 20/400 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 04 липня 1979 року та Договору
дарування нерухомого майна від 16 липня
2013 року в літ. "А-1", яка існує після
проведення перебудови на підставі
дозволу Ленінського райвиконкому №
52/29 від 02.04.1985 року, порівняльним
підходом складає 34676 грн.

При вирішенні спору суд виходить з
того, що правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою. Право на
частку у праві спільної часткової
власності у співвласника, який отримав
таку компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. При
цьому позов може бути пред'явлено з
підстав п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за
умови, що це не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї (п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України).

Суд постановляє рішення при
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду ( ч.2
ст.365 ЦК України).

Тобто суд не має право припинити
право власності на частку у спільному
майні без попереднього внесення
грошових коштів на депозитний рахунок
суду та без згоди співвласника.

Окрім наведеного вище, позивач не
надав доказів того, що спільне
володіння і користування майном є
неможливим, лише пославшись на це у
своїй позовній заяві.

Як зазначила відповідачка, після
повернення з Грузії до України, вона
весь цей час вимушена проживати в
найманих квартирах, маючи законне
право проживати у спірному будинку.

У судовому засіданні були допитані
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є
знайомими відповідачки, та надали
пояснення з приводу того, що ОСОБА_2
після повернення з Грузії проживає у
найманих квартирах.

Як вбачається з інформаційної
довідки з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 20.01.2014 року,
відповідачка немає ніякого іншого
нерухомого майна, і тому суд приходить
до висновку, що у разі припинення її
права власності на 20/400 частин
зазначеного житлового будинку з
надвірними спорудами, таке припинення
завдасть істотної шкоди її житловим
інтересам гарантованим Конституцією
України, оскільки вона не має іншого
постійного житла, що є недопустимим
відповідно до вимог ст. 365 ЦК України.

Також обов'язковою умовою припинення
права особи на частку у спільному майні
є попереднє внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду. Позивачем грошові кошти
на депозитний рахунок суду не внесені.
Грошова компенсація власнику може бути
надана тільки за його згодою,
відповідачка не надала і не надає такої
згоди на отримання грошової
компенсації.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав

таку компенсацію, припиняється з дня її
отримання ( ст. 364 ЦК України).

Таким чином, відповідно до вимог ст.
364,365 ЦК України, неможливо припинити
право на частку у спільний частковій
власності без внесення грошових коштів
на рахунок суду, без згоди співвласника
на отримання грошової компенсації та
без інших обов'язкових умов,
передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України.

На підставі зазначеного, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог.

Згідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати понесені позивачем
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Харківської міської ради про
припинення права часткової власності,
визнання права власності - залишити
без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, або якщо
рішення було ухвалене за відсутності
осіб, що приймають участь у справі,
протягом 10 днів з моменту отримання
копії рішення.

Суддя
О.В. Бородіна