Справа №642/2894/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Харкова в складі:

головуючого судді
Проценко Л.Г.

при секретарях
Зінченко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
заінтересована особа ОСОБА_4, на дії та
бездіяльність старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Чорного А.В.,-

ВСТАНОВИВ :

Заявники звернулися до суду зі скаргою,
в якій просили визнати неправомірними
дії старшого державного виконавця
Ленінського ВДВС ХМУЮ Чорного А.В. щодо
накладення арешту на сейф та його
передачу третій особі на зберігання;
визнати неправомірною бездіяльність
старшого державного виконавця
Ленінського ВДВС ХМУЮ Чорного А.В. щодо
необмеження права користування сейфом
та не опечатування сейфу; зобов'язати
старшого державного виконавця
Ленінського ВДВС ХМУЮ Чорного А.В.
вжити заходів до повернення сейфу у
квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
скаргу підтримав та зазначив, що
державним виконавцем 19.03.2014р. без
повідомлення сторін та не зачекавши їх
адвоката, було проведено проникнення
до квартири та викрадено його майно, а
саме сейф, у зв'язку з чим ОСОБА_2
викликали швидку допомогу. Власниками
квартири є він, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, яка раніше проживала в
квартирі, яка з 10.05.2013р. не має доступу
до квартири, т.я. квартира була
розподілена Київським районним судом
м.Харкова. В квартирі є речі ОСОБА_4, яка
перебуває у конфлікті з сестрою ОСОБА_3
та матір'ю ОСОБА_2 Сейф сірого кольору
приблизно 1000 х 600 х 600 см. у 2011р. привезли
до квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_6, тому він
вважає що сейф йому подарований, хоча
будь якого договору про це немає, також
у нього немає документів на сейф і
ключів від нього. З його кімнати було
вилучено приблизно такий-же сейф без
ідентифікації і він не знає який. В
кімнаті також знаходилися ще два сейфи
500х400х400см. та1000 х 400 х 400 см. куплені ним
за власні кошти та на які також немає
документів. В вилученому сейфі на його
думку знаходилися гроші у розмірі 52
тис. доларів США які він в сейф не клав,
але сплатив за купівлю квартири по
вул.Гоголя на ім'я ОСОБА_4 у 2007р. і які
остання повинна повернути. Будь яких
розписок на вказану суму чи угоди про
повернення немає.

Заявник ОСОБА_2 скаргу підтримала та
зазначила, що державний виконавець
вранці 19.03.2014р. бачив ОСОБА_1 з донькою
ОСОБА_3, але будь яких питань не задав.
Державний виконавець не повідомляв про
виконавчі дії, ухвалу суду не вручав і
вона йому зазначала, що знаходиться у
Львові, т.я. їй погрожували за сейф.
Після чого, держвиконавець з іншими
особами, в т.ч. ОСОБА_4 з адвокатом,
відчинили двері проникнувши до
квартири, а на її вимоги почекати
адвоката та ОСОБА_1 відповіли відмовою.
Ідентифікація сейфу, на який вказала
ОСОБА_4 та який знаходився у кімнаті
ОСОБА_1 не проводилася, номери не
звірялися. У кімнаті знаходилися 3
сейфи до яких вона відношень не має,
шлюб з ОСОБА_1 розірвано 15 років тому.
Копію акту опису та арешту вона не
бачила, т.я. їй було погано і вона
викликала швидку допомогу. Сейф у 2011р.
привезли до квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і
зберігали там гроші, а ключі від сейфу
знаходилися у ОСОБА_4 В сейфі також
знаходилися документи БТІ та на
приватизацію квартири, документи щодо
її виїзду за кордон та документи
молодшої доньки. Весною в квартирі були
замінені замки, ключей від яких ОСОБА_4
не має.

Заявник ОСОБА_3 до судового засідання
не з'явилася причини не повідомила,
хоча про дату місце та час розгляду
заяви була повідомлена належним чином.

Представник заявників ОСОБА_7 скаргу
підтримала та зазначила, що державним
виконавцем 19.03.2014р. накладений арешт на
сейф, заборонено його відчуження,
приховування, підміна, розтрата,
знищення та який переданий на
зберігання 3-й особі, що не відповідає
ухвалі суду від 22.10.2013р., т.я. сейф не
відповідає певним індивідуальним
ознакам. Тобто держвиконавцем вилучено
інший сейф з майном, який належить
заявникам. Сейф не опечатаний, не
винесено заборону на його
використання. Тим самим порушені права
заявників, т.я. вилучено їх майно. При
виконавчих діях була присутня ОСОБА_2,
яка фактично участі не приймала, т.я.
була в хворобливому стані та не
розписувалась у акті. Сейф належить
членам сім'ї ОСОБА_1, документи на сейф
втрачені, хто його купував, привозив, як
він виглядає, чи були та чи є у
заявників від нього ключі, або інші
сейфи в квартирі їй невідомо. Який сейф
вилучено виконавцем і де знаходиться
сейф СВ-111-1000 їй також невідомо.

Представник відповідача Ленінського
відділу ДВС ХМУЮ Гусєйнов А.П. проти
задоволення скарги заперечував вважав
її безпідставною та необґрунтованою та
зазначив, що ВДВС було у повному обсязі
виконано ухвалу Ленінського районного
суду м.Харкова від 22.10.2013р., щодо
накладення арешту та передачі на
відповідальне зберігання сейфу третім
особам. Після відкриття провадження
було проведено виїзд за адресою
боржників, а т.я. їх не було допущено до
квартири постанова була зачитана
вголос по домофону ОСОБА_2 та ОСОБА_1
який прибув з адвокатом пізніше та
відмовився отримувати постанову, про
що було складено відповідний акт. При
цьому ОСОБА_1 підтвердив, що сейф
СВ-111-1000 знаходиться у їх квартирі, про
що також складено акт. У зв'язку з
неможливістю доступу до квартири,
держвиконавець звернувся до суду,
отримавши ухвалу про примусове
проникнення. Був залучений
співробітник міліції, поняті та в
телефонному режимі зачитана ухвала
суду ОСОБА_1, який зазначив що не може
приїхати, а також ОСОБА_2, яка зазначила,
що знаходиться у м.Львів. Коли почали
відкривати двері в квартирі опинилась
ОСОБА_2, яка не бажала відчиняти двері, а
в подальшому відмовилася показати де
знаходиться сейф. Дві кімнати були
зачинені, а в дальній кімнаті
знаходився сейф приблизно 100х60х60 см.
сірого кольору без індивідуальних
ознак. Про те, що цей сейф належить
комусь з заявників чи, що в квартирі
інший сейф ОСОБА_2 не зазначала, напроти
стягувач ОСОБА_4 підтвердила, що це є
саме той сейф та надала відповідну
квитанцію про його купівлю і зазначила,
що відповідна табличка з номером
знаходиться всередині на дверцятах та
розповідала як його завозила до
квартири. Т.я. в ухвалі суду не було
зазначено про можливість відкриття
сейфу, а зовнішніх ознак не було
держвиконавець скористався
Інтернетом, де була знайдена
відповідна інформація для
ідентифікації. Після накладення арешту
на сейф заборонено його відчуження,
приховування, підміна, розтрата,
знищення і сейф передано на зберігання
третій особі, яка попереджена про
кримінальну відповідальність.
Опечатування сейфу та винесення
заборони на його використання
відповідно до ч.5 ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження» це є
правом державного виконавця у
конкретному випадку з урахуванням
властивостей майна, а не його
обов'язком. Крім того, такі дії не було
зазначено в ухвалі суду. ОСОБА_2, яка
була присутня при проведенні
виконавчих дій, будь яких скарг чи
зауважень щодо виконавчих дій не
подавала та не зазначала.

Старший держвиконавець Чорний А.В.
проти задоволення скарги заперечував
вважав її необґрунтованою та зазначив,
що при виконавчих діях порушень не
було. ОСОБА_1 було повідомлено про
виконавчі дії. Також в телефонному
режимі ОСОБА_2 була неодноразово
зачитана ухвала суду про примусове
проникнення, але остання зазначила, що
знаходиться у м.Львів. Поняті та особа
на зберігання якої було передано на
відповідальне зберігання майно були
запрошені біля під'їзду будинку.
Постановою держвиконавця 18.03.2014р. був
залучений співробітник міліції. Коли
відкривали двері в квартирі опинилась
ОСОБА_2, яка викликала міліцію. Сейф
було ідентифіковано через Інтернет, де
була знайдена відповідна інформація
про його вигляд, т.я. табличка з номером
знаходилася в середині. Крім того, в
ухвалі суду було зазначено де сейф
знаходиться, а стягувач конкретно
вказала на нього. Інших сейфів марки
СВ-111-1000 в кімнаті не знаходилося. Було
конкретне рішення суду, щодо дій
держвиконавця, тому відкриття та
опечатування сейфу не проводилося.
Законом передбачено опечатування в
разі передачі майна боржнику , а не 3-й
особі. Заперечень від ОСОБА_2 не
надходило і остання не зазначала, що
сейф належить їй чи ОСОБА_1 Сейф було
описано та передано на відповідальне
зберігання третій особі, яка
попереджена про кримінальну
відповідальність.

Заінтересована особа ОСОБА_4 проти
задоволення скарги заперечувала
пояснила, що у квартирі АДРЕСА_1, де вона
має ? частку, вона мешкала до купівлі
квартири по вул.Лермонтовській. У
серпні 2011р. вона купила виробничий
сейф, про що є відповідний чек. В сейфі
вона зберігала гроші та дорогоцінності
та який перевезла до батьків на
АДРЕСА_1, т.я. з цивільним чоловіком
ОСОБА_6 почалися сварки. Після її побоїв
ОСОБА_6 30.03.2013р. батько запропонував
перевезти всі коштовності та грошові
кошти на вул. Юннатів. Після її приїзду
по вул. Юннатів та відкриття сейфу
батьки замінили замки та відмовилися
віддавати її речі, у зв'язку з чим вона
зверталася до міліції та суду. Вона
була присутня при виконавчих діях, де
державний виконавець перед вскриттям
дверей зачитував ухвалу суду та
постанову ВДВС. Її мати ОСОБА_2 закрила
двері інших кімнат, а в дальній кімнаті
вона впізнала та вказала на свій
банківський сейф з наклейкою
«Медвежатники», який був накритий
ковдрою та стояв на тому місці куди
вона його завезла. В кімнаті також
знаходилися два самостійно зварені
ящики-сейфи. ОСОБА_2 будь яких
документів щодо банківського сейфу не
пред'являла, не зазначала, що він
належить іншім особам та не
заперечувала, що сейф належить саме
ОСОБА_4 Сам ОСОБА_1 зазначав, що сейф
вилучений виконавцями це той самий
сейф, що вона привезла до квартири у
2011р. Будь хто з родини участі у купівлі
сейфу не приймав, батьку вона сейф не
дарувала і ніхто на сейф не
претендував. Крім неї доступу к сейфу
ніхто не мав, сейфом не користувався та
не був присутній при його відкритті.
Право власності на сейф визнано судом
та ніким не оскаржено. Будь яких грошей,
в т.ч. 52 тис доларів США батько на
зберігання не давав, грошей на квартиру
не давав.

Представник заінтересованої особи
ОСОБА_4, ОСОБА_10, проти задоволення
скарги заперечував та зазначила, що
арешт діяв до рішення суду яким визнано
право власності на зазначений сейф за
ОСОБА_4 тому вважала, що немає будь
якого спору.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснив, що вранці 19.03.2014р. він заїхав до
матері на пр-т Слави, а в подальшому до
комп'ютерщика, де біля 16 поверхового
будинку зустрів дільничного
інспектора з держвиконавцем та йому
було запропоновано прийняти участь у
виконавчих діях. Приблизно на 8 поверсі
зачитувалось рішення суду, вскривалися
двері квартири, мешканка якої
зазначала, що знаходиться у Львові, але
була в квартирі. В дальній кімнаті з
ліва знаходився сейф, який був
впізнаний дівчиною, як сейф який
належить їй. В квартирі була жінка
ОСОБА_2, якій було погано та яка
викликала міліцію. Йому було передано
сейф на зберігання та він попереджений
про відповідальність, про що
розписався. В подальшому сейф був
перевезений до його помешкання, ключів
від сейфу у нього немає.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснив, що разом з ОСОБА_11 вранці
19.03.2014р. вони заїхали до матері ОСОБА_11,
а в подальшому до комп'ютерщика, де біля
поверхового будинку зустріли
дільничного інспектора з
представником, як він зрозумів банку і
йому було запропоновано прийняти
участь у якості понятого. Вони
піднялися на поверх подзвонили до
квартири, але ніхто не відкривав. Після
того зателефонували власнику, яка
зазначила, що знаходиться у іншому
місті, але як виявилось знаходилася в
квартирі. Було рішення про можливість
проникнення до квартири, тому квартиру
вскрили та в одній з кімнат ОСОБА_4 був
впізнаний сейф, який було описано.
ОСОБА_2, яка знаходилася в квартирі
зазначала, що це не той сейф.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що 19.03.2014р. на
вул. Юннатів держвиконавцем йому було
запропоновано прийняти участь у якості
понятого. На дзвінки держвиконавця
двері ніхто не відкривав,
держвиконавець зателефонував і
зачитав ухвалу суду ОСОБА_2, яка
зазначила, що знаходиться у Львові,
після чого ще раз подзвонив у двері, які
знову ніхто не відкрив.
«Ведмежатниками» були вскриті двері
квартири, в якій знаходилася ОСОБА_2,
якій було зачитано ухвалу суду про
проникнення до квартири та вилучення
сейфу. ОСОБА_2 викликала міліцію, яка
ознайомившись з ухвалою суду поїхала.
Донька ОСОБА_2 в одній з кімнат вказала
на сейф без маркування у куті, який було
описано і винесено для зберігання, а
він та іншій понятий розписалися в
акті, копію якого отримала ОСОБА_2 Ні
донька ні держвиконавец не зазначали,
що знаходиться у сейфі. Скарг від
учасників виконавчих дій не надходило,
хтось зазначав, що сейф є власністю
сім'ї.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснив, що працює дільничним
інспектором на Залютіно і до нього
надійшла постанова держвиконавця про
залучення співробітника міліції для
охорони громадського порядку при
виконанні виконавчих дій, а саме
проникнення до квартири та вилучення
сейфу. В березні 2014р. на вул. Юннатів він
з понятими та держвиконавцями
піднялися до квартири, яку ніхто не
відкрив. Держвиконавець зателефонував
і зачитав рішення про проникнення до
квартири та вилучення сейфу ОСОБА_2, яка
зазначила, що знаходиться у Львові.
Після чого знов подзвонив у двері, які
не відкрили. Після вскриття дверей
квартири, вони побачили ОСОБА_2, якій
повторно було зачитано ухвалу суду.
ОСОБА_2 зателефонувала чоловіку та
показала де знаходиться сейф. Він
зазначив, щоб ніхто не самостійно не
переміщувався, та перевірив замки на
інших дверях. Донька ОСОБА_2 вказала на
сейф, який було описано і винесено та
передано для зберігання іншій собі, а
він та інші учасники розписалися в
акті, який було зачитано в голос.
Державний виконавець розвертав сейф,
що в ньому знаходилося донька ОСОБА_2 не
зазначала. ОСОБА_2 вела себе емоційно,
ображала доньку. Ведмежатники та
вантажники стояли у тамбури. Від ОСОБА_2
зауважень не надходило, однак остання
викликала швидку допомогу , а в
подальшому міліцію, але від пояснень
відмовилася.

Суд, заслухавши пояснення заявників
ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника заявників,
представників ВДВС, заінтересованої
особи ОСОБА_4 та її представника,
свідків, встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини:

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 22.10.2013 року, яка залишена
без змін ухвалою судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 27.02.2014р. заяву ОСОБА_4 задоволено
накладено арешт і зобов'язано
Ленінський ВДВС ХМУЮ передати на
відповідальне зберігання третім
особам сейф - СВ-111-1000, який знаходиться
за адресою АДРЕСА_2. (а.с.60,70.71)

На виконанні у Ленінського ВДВС ХМУЮ
перебували виконавчі провадження
№1230/10, №1234/10, №1235/10 з примусового
виконання ухвали Ленінського
районного суду м. Харкова № 642/9309/13-ц від
22.10.2013 року про накладення арешту та
передання на відповідальне зберігання
третім особам сейфу - СВ-111-1000, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_2.
Боржниками по вказаній ухвалі є ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а стягувачем ОСОБА_4
На підставі вищевказаної ухвали, 01.11.2013
року державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. (а.с.41,93,102)

Відповідно до акту від 01.11.2013р.
державним виконавцем проводився виїзд
на зазначену адресу, однак особа яка
представилася ОСОБА_2 двері відчинити
відмовилася. (а.с.68)

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 13.03.2013 року подання
старшого державного виконавця
задоволено. Ленінському ВДВС ХМУЮ
дозволено примусове проникнення до
квартири АДРЕСА_1 з ціллю виконання
ухвали Ленінського районного суду м.
Харкова № 642/9309/13-ц від 22.10.2013 року, якою
забезпечено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про витребування
майна з чужого незаконного володіння,
шляхом накладення арешту на сейф -
СВ-111-1000 та передання його на
відповідальне зберігання 3-м особам.
(а.с.74,75)

18.03.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про залучення
співробітників міліції для
примусового виконання виконавчого
документа. (а.с.77)

Як вбачається з актів від 19.03.2014р. при
спробі державного виконавця
безперешкодно пройти до житла боржника
з метою виконання ухвали суду про
накладення арешту, боржником ОСОБА_2
відмовлено в доступі та не відкрито
самостійно двері. Стягувачем ОСОБА_4
вказано на сейф який підлягав опису та
арешту боржника відповідно до ухвали
Ленінського районного суду м.Харкова
суду. Також в акті зазначено що інші
кімнати, окрім кухні зачинені на
замок.(а.с.78,79)

Відповідно до акту опису та арешту
майна від 19.03.2014р. накладено арешт на
сейф висотою приблизно 100 см., шириною
60х60 см. із значними пошкодженнями та
подряпинами лако - фарбового покриття,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та
заборонено його відчуження,
приховування, підміна, розтрата,
знищення. Зазначене майно передано на
відповідальне зберігання фізичній
особі ОСОБА_11, який попереджений під
розпис про кримінальну або матеріальну
відповідальність за розтрату,
відчуження, приховування, підміну,
пошкодження, знищення майна або інші
незаконні дії з майном, на яке
накладено арешт або яке описано, чи
порушення обмеження права
користуватися таким майном, здійснене
особою, якій це майно ввірено. Вказаний
акт підписано державним виконавцем,
понятими та стягувачем. Боржник ОСОБА_2
від підпису відмовилася та їй залишено
копію акту. Скарг та зауважень від
учасників опису та арешту майна не
надходило. (а.с.80,81)

Згідно постанови про закінчення
виконавчого провадження від 19.03.2014р.
виконавче провадження з примусового
виконання ухвали Ленінського
районного суду м. Харкова від 13.03.2013
року закінчено, накладено арешт та
передано на відповідальне зберігання
3-м особам сейф - СВ-111-1000. (а.с.83)

Як вбачається з висновку про
результати розгляду матеріалу від
23.07.2013р. по заяві ОСОБА_15 щодо
перешкоджання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_16
доступу до квартири АДРЕСА_1 та
вимагання частки заощаджень які
знаходяться за зазначеною адресою в
ході перевірки встановлено що відсутні
ознаки складу злочину передбаченого КК
України. При цьому в своїх поясненнях
ОСОБА_16 зазначив, що кошти і речі його
та ОСОБА_15, з якою він співмешкав,
знаходяться у сейфі за зазначеною
адресою у батьків ОСОБА_4 та на цей час в
Київському районному суді м.Харкова
знаходиться справа по розділу спільно
нажитого майна. ОСОБА_2 пояснила, що не
пускає дочку до квартири, т.я. в суді
розглядається справа про поділ спільно
нажитого майна, що знаходиться у сейфі
в одній із кімнат квартири. (а.с.32,33)

Відповідно до товарного чеку від
29.08.2011р. сейф СВ-111-1000 за ціною 6500 грн.
куплено ОСОБА_4, якою також у судовому
засіданні надано для огляду ключі від
нього та їх ксерокопію і
фотографію.(а.с.34)

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 20.12.1993р. виданого
Харківським міським центром
приватизації житлового фонду 17.12.1993р.
за №29278 трикімнатна квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної приватної
власності ОСОБА_17, ОСОБА_2, ОСОБА_15 та
ОСОБА_3. Відповідно довідки про склад
сім'ї виданої ЖЕД 49 від 27.09.1999р. вказані
особи мешкали в зазначеній
квартирі.(а.с.35)

Рішенням Ленінського районного суду
м.Харкова від 20.03.2014р., яке залишено без
змін ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 12.06.2014р., позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено. Витребувано у ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, які зареєстровані та
мешкають у квартирі АДРЕСА_1 та
зобов'язано передати ОСОБА_4 належне їй
на праві приватної власності майно, а
саме сейф СВ-111-1000, що знаходиться за
зазначеною адресою.(а.с.37-40,196,197)

Рішенням Ленінського районного суду
м.Харкова від 06.05.2014р., яке залишено без
змін ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 23.06.2014р.позовні вимоги ОСОБА_15
задоволені частково. Поновлено
порушене право ОСОБА_15, як співвласника
квартири АДРЕСА_3 на користування,
володіння і розпорядження сумісно з
іншими співвласниками цією квартирою.
Вселено ОСОБА_15 у кімнати №№ 2,4 площею
17,7 кв.м. та 13,4 кв.м. квартири АДРЕСА_3, які
виділені ій, ОСОБА_2, ОСОБА_3 для
проживання за рішенням Ленінського
районного суду м.Харкова від 18.09.2001р.
Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
чинити ОСОБА_15 перепони у користуванні
зазначеною квартирою та надати їй
ключі від вхідних дверей у квартиру.
Стягнено з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
судові витрати по 161грн.66 коп. з кожного.
В іншій частині вимог
відмовлено.(а.с.154-156,193-195)

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», Державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Частиною 5 ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження» про проведення
опису майна боржника і накладення на
нього арешту державний виконавець
складає акт опису та арешту майна
боржника. Під час проведення опису та
арешту майна боржника державний
виконавець має право оголосити
заборону розпоряджатися ним, а в разі
потреби - обмежити права користування
майном, здійснити опечатування або
вилучити його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акт опису та арешту. Вид,
обсяг і строк обмеження встановлюються
державним виконавцем у кожному
конкретному випадку з урахуванням
властивостей майна, його значення для
власника чи володільця, необхідності
використання та інших обставин.

Згідно ч.1 ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2,3 ст.387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Згідно вимог ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України
докази повинні бути належними і
допустимими.

Заявники посилаються на те, що порушені
їх права на вилучений сейф та майно яке
в ньому знаходиться, однак ними не
надано доказів у відповідності зі ст.10
ЦПК України, що описаний, арештований
та переданий на зберігання сейф
придбався та використовувався саме
заявниками, а також що у сейфі
зберігалися їхні речі (як куплені, так і
отримані від третіх осіб за іншими
підставами).

Будь яких доказів щодо того, що
державним виконавцем неправильно
ідентифіковано сейф, на який згідно з
ухвалою суду накладено арешт матеріали
справи не містять. Заявниками не
спростовано докази надані ВДВС та
заінтересованою особою ОСОБА_4 у
вигляді документа , що підтверджує
купівлю сейфу та не надано ключів від
нього. Також не надано жодних доказів,
що заявники користувались сейфом для
зберігання грошових коштів і не
підтверджено їх наявність.

Посилання заявників щодо не обмеження
державним виконавцем права
користування сейфом та не опечатування
сейфу не може свідчити про
протиправність його дій, оскільки
описане майно вилучене у боржника
передано на відповідальне зберігання
третій особі, а не боржнику, відповідно
до ч.5 ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження».

Доказів про протиправність дій
державного виконавця матеріали справи
не містять.

Заявники у порушення вимог ст.ст.10, 60
ЦПК України не надали доказів на
підтвердження своїх вимог, а тому
підстав для задоволення скарги не
вбачається.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
скарги, відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати понесені заявниками не
відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.10, 11, 58-60, 209, 212-215, 294, 296, 383, 387 ЦПК
України, ст.ст.11, 17, 19, 57 Закону України
«Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4, на
дії та бездіяльність старшого
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Чорного А.В.- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 5 денний строк з
дня проголошення ухвали.

Суддя
Л.Г.Проценко