АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3691/14
Головуючий 1-інст. -
Справа - № 619/5363/13
Категорія - виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 14 березня 2014
року і заявою ОСОБА_5 про приєднання до
апеляційної скарги по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: Дергачівський РВ ГУ ДМС України
Харківської області, Служба у справах
дітей Дергачівської районної
державної адміністрації про
виселення,-

в с т а н о
в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулась
до Дергачівського районного суду
Харківської області з позовом, в якому,
після уточнення заявлених вимог,
просила поновити її порушене право на
користування і проживання у квартирі
АДРЕСА_1, що належить їй на праві
власності.

Виселити з вказаної квартири
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 разом з дітьми ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без
надання іншого житла.

Зобов"язати Дергачівськкий РВ
ГУДМС України в Харківській області
анулювати реєстрацію ОСОБА_4 в цій
квартирі.

Стягнути з відповідачів на її
користь витрати, пов"язані з розглядом
справи: 1400,00 грн. за надання юридичної
допомоги і 114,70 грн. зі сплати судового
збору.

ОСОБА_8 проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
наведені позивачем обставини не
відповідають дійсності. Зазначав, що у
спірній квартирі він зареєстрований з
1989 року. До січня 2013 року з дружиною та
дітьми проживав на зьомних квартирах,
при цьому надавав позивачці, яка є його
рідною матір"ю, всіляку домогу: отримав
дозвіл та встановив у квартирі
автономне опалення, подарував матері
холодильник, телевізор, пральну машину,
сплачував комунальні платежі.

У січні 2013 року мати
запропонувала йому оселитися у
квартирі разом з сім"єю, виділила їм у
користування дві кімнати.

Невідомо з яких причин позивач
змінила ставлення до них, вимагає
виселення, неодноразово висловлювала
необгрунтовані звинувачення, що
призводило до викликів міліції, які
проводили перевірки, під час яких жодне
зі звинувачень не знайшло
підтвердження.

Рішенням Дергачівського
районного суду Харківської області від
14 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6
задоволені частково.

Поновлено її право користування
і проживання у належній квартирі
АДРЕСА_1. Виселено з вказаної квартири

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 разом з дітьми ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 без
надання іншого житлового приміщення.

В частині зобов"язання
Дергачівськкий РВ ГУДМС України в
Харківській області анулювати
реєстрацію ОСОБА_4 в цій квартирі у
позові відмовлено.Питання про розподіл
судових витрат судом не вирішувалось у
зв"язку з відмовою позивача від вимог
про компенсацію понесених нею судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8
просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції як незаконне і
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

При цьому посилається на те, що
показання свідка ОСОБА_10 дільничного
інспектора тільки підтверджують факти
звернення ОСОБА_6 до органів міліції, а
не свідчать про встановлення фактів
порушення ним правил співжиття і таких
доказів до суду не надано.

Вважає безпідставним посилання
суду на положення п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року "Про деякі питання, що виникли у
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" про те, що
для розірвання договору найму жилого
приміщення за вимогою наймодавця з
мотивів порушення наймачем або членами
його сім"ї правил співжиття не потрібно
щоб у відношенні відповідачів
попередньо застосовувались заходи
попередження і громадського впливу,
оскільки ці положення не звільняють
від обов"язку доказування самих фактів
систематичного порушення наймачем
правил співжиття, а таких доказів до
суду не надано.

Також вказує на те, що суд
безпідставно відхилив клопотання його
представника про відкладення справи
ролзглядом з причини його хвороби, що
позбавило його можливості надати
докази сплати комунальних послуг, та не
врахував позицію служби у справах
дітей, яка проти позову заперечувала.

У заяві про приєднання до
апеляційної скарги ОСОБА_5 наводить
такі саме доводи.

Заслухавши доповідь судді;
пояснення осіб, які беруть участь у
справі; перевіривши

доводи скарги і матеріали справи.
судова колегія доходить висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції вважав встановленими
порушене право володіння, користування
та розпорядження власника квартири
АДРЕСА_1, яке підлягає захисту шляхом
виселення відповідачів з вищевказаної
квартири.

При цьому суд виходив з того, що
позивачка є власником спірної
квартири, відповідач, який є її сином,
перестав бути членом її сім"ї, оскільки
створив свою сім"ю, має окремий бюджет,
її речами не користується. Відповідачі
мають можливість проживати в іншому
місті, але на її прохання звільнити
квартиру не реагують. Суд дійшов
висновку, що на підставі ст.116, ч.4 ст.168
ЖК України договір найму житлового
приміщення, укладений як на визначений
так і на невизначений термін, може бути
розірваний за вимогою наймодавця, якщо
наймодавець, або особи, які спільно з
ним проживають, систематично руйнують
чи псують жиле приміщення. або
використовують його не за призначенням
або систематичним порушенням правил
соціалистичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
також у разі систематичного невнесення
наймачем квартирної плати та плати за
комунальні послуги. Послався також на
те, що у відповідності до роз"яснень,
які містяться в п.23 постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12.04.1985
року " Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" для
розірвання договору найму жилого
приміщення за вимогою наймодавця з
мотиву систематичного порушення
наймачем або членами його сім"ї правил
співжиття не потрібно, щоб у відношенні
до відповідачів попередньо
застосовувались заходи попоредження і
громадського впливу.

Проте погодитись із такими висновками
не можна, тому, що суд дійшов до них з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК'. України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалене у справі судове рішення в
чаастині виселення зі спірної квартири
відповідача ОСОБА_4 зазначеним вимогам
закону не відповідае.

Із матеріалів справи вбачається, шо
позивачка є власником трикімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_1, 1/2
частина якої належала їй на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 21.10.1993 року, а 1/2 чстина - отримана у
спадок після смерті матері ОСОБА_11.
Відповідач ОСОБА_8 у вказаній квартирі
зареєстрований з 1989 року як член сім"ї.

Між позивачкою та відповідачами.
склалися неприязні стосунки,
добровільно виселятися зі спірного
будинку відповідачі не бажають.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать: дружина власника,
їх діти і батьки. Членами сім'ї власника
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником і ведуть з ним спільне
господарство. При цьому припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і прибудинкової території та
проведенню ремонту.

Разом із тим, відповідно до ст. 157 ЖК
України членів сім'ї власника жилого
будинку (квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього
Кодексу, а саме у разі систематичного
руйнування чи псування ними належного
власнику жилого приміщення або
використання його не за призначенням,
або систематичного порушенням правил
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними.

Виселення провадиться в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Однак місцевий суд, всупереч вимогам
ст.ст. 212-215 ЦПК України, зазначені
положення закону до уваги не взяв; не
уточнив підстави заявленого позову; не
визначився з характером спірних
правовідносин і правовою нормою, яка
підлягає застосуванню до них; не
встановив, на якій правовій підставі та
умовах відповідачі вселилися та
користуються спірним жилим приміщення;
не встановив обставин, передбачених ст.
116 ЖК України, які є підставою для
виселення осіб з будинку без надання
іншого житла, а тому дійшов
передчасного висновку про наявність
підстав для задоволення позову у
плвному обсязі.

При цьому послався на норми ЖК України ,
які регулюють розірвання договору
найму, у той час як позивач не
посилалась на укладення між нею та
будь-ким з відповідачів договору найму
і не заявляла вимог про його
розірвання.

Судом при розгляді позову про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення не враховано, що
виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
відповідних цивільних справ предметом
доказування є втрата житлового права
або взагалі його відсутність.

Як вже зазначено. суд першої інстанції
вважав необов"язковим встановлення
того, що до відповідачів приймались
мірі попередження та суспільного
впливу, які виявились безрезультатними
і ним не було встановлено, що до
відповідача ОСОБА_4 були вжиті
відповідіні міри, але він продовжує
негативну поведінку.

На сьогоднішній день між відповідачем
ОСОБА_4 і позивачкою ОСОБА_6 існує спір
щодо права власності на спірну
квартирі, оскільки ОСОБА_8 вважає, що
був безпідставно позбавлений права на
участь у її приватизації.

Витребувані апеляційним судом з
Дергачівського РВ ГУМВС України
матеріали за результатами розгляду
звернень ОСОБА_6 , а саме висновки від
15.07. і 22.07.2013, а також від 22.07.2014 року
свідчать про те, що у спірній квартирі
відбуваються конфлікти між сторонами,
при цьому ініціаторами конфліктів
кожна сторона вважає іншу. У висновках
зазначено про те, що з ОСОБА_4 і ОСОБА_5
проведені профілактичні беседи та
виносились офіційні застереження щодо
недопущення протиправної поведінки в
сім"ї.

Проте, відповідачі заперечують щодо
цих застережнь і письмових доказів
того, що відповідач ОСОБА_8 був
пепереджений про недопущення порушень
правил співжиття в квартирі з
роз"ясненням йому наслідків
продовження негативної поведінки у
вигляді виселення без надання іншого
житла, до суду не надано, тому судова
колегія вважає, що судом безпідставно
застосована щодо вказаного
відповідача ст. 391 ЦК України за
відсутності підстав для виселення,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

З огляду на наведене, судова колегія
доходить всиновку, що рішення суду
першої інстанції в частині виселення
зі спірної квартири ОСОБА_4 є
передчасним, не грунтується на законі у
зв"язку з чим підлягає скасуванню, з
попередженням останнього щодо
недопустимості порушення правил
співжиття.

Разом з тим рішення .суду в частині
виселення відповідачки ОСОБА_5 з
малолітніми дітьми ОСОБА_9 , 2005 року
народження і ОСОБА_7, 2009 року народження
скасуванню не підлягає, оскільки вони
поселилась у спірне житлове приміщення
без відповідної письмової згоди
власника, зареєстровані за іншою
адресою.

Питання про реєстрацію малолітнього
ОСОБА_4 за місцем реєстрації батька
подружжям ОСОБА_8 і ОСОБА_5 не
вирішувалось, як вже зазначено спільна
дитина подружжя зареєстрована за
місцем реєстрації матері , тому вказані
особи підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення.

Рішення в частині відмови у
задоволенні позову не оскааржено і
апеляцйним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст.303,304, п2,3 ч.1 ст.307,
ст.ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова
колегія , -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 і заяву
ОСОБА_5 про приєднання до апеляційної
скарги задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 14 березня
2014 року в частині виселення ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1 скасувати і у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
його виселення з вказаної квартири
відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про недопущення
порушень правил співжиття в цій
квартирі.

В іншій частині рішення
районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга на
рішення апеляційного суду може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -