З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н
Провадження №2/425/649/14
Справа №425/1994/14-ц
Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі: головуючого - судді
Нагорної Н.В., при секретарі -
Гайворонській І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Рубіжне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в обґрунтування якого
вказала, що вироком Рубіжанського
міського суду від 14.07.2014р. ОСОБА_2
визнано винним за ч.1 ст.286 КК України за
те, що 08.03.2014 року приблизно о 21-45год. він
рухався на автомобілі ВАЗ 2106, держномер
НОМЕР_1, вздовж правого краю проїзної
частини вул..Мєндєлєєва у бік
вул..Визволителів. Коли вона та ОСОБА_3
рухались пішки по правому тротуару по
вул..Мєндєлєєва та стали переходити
проїзну частину зі сторони будинку №27
у сторону будинку №24 по вул..Мєндєлєєва
та знаходились посередині проїзної
частини, то несподівано автомобіль під
керуванням ОСОБА_2 скоїв наїзд на неї та
ОСОБА_3, скоївши тим самим ДТП, в
результаті якої вона отримала тілесні
ушкодження у вигляді: забиття
кресцево-кобчикової області, гематоми
сідничної області, синця на зовнішній
поверхні лівого стегна в верхній
третині, забиття, трьох зсадин на
передній поверхні правого колінного
суглобу, забиття, зсадини на внутрішній
поверхні правого голіностопного
суглобу, що за своїм характером
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень. В результаті ДТП
вона зазнала матеріальних збитків, а
саме: на ліки вона витратила 246,82грн., на
рентгенівські знімки - 60грн., на МСКТ -
650грн., на послуги таксі в період з
08.03.2014р. по 17.04.2014р. - 400грн., на послуги
масажиста і на проїзд до нього в
м.Сєвєродонецьк - 1400грн. Також
внаслідок ДТП був пошкоджений її одяг:
пальто - вартістю 2500грн., черевики -
1000грн., колготки - 70грн. Крім того
отримані нею травми в повній мірі не
загоїлись, тому в подальшому вона
вимушена буде лікуватись та подальші
її витрати на лікування можуть скласти
3000грн. Також вона зверталась до
адвоката за консультацією, за послуги
якого сплатила 250грн. На підставі
викладеного позивачка просить суд
стягнути з відповідача на її користь в
рахунок відшкодування майнової шкоди
9576,82грн. Крім того позивачка вважає, що
внаслідок ДТП вона зазнала моральної
шкоди, яка полягає у фізичних та
душевних стражданнях, та яку вона
відповідача на свою користь.
У судове засідання ОСОБА_1 не
з'явилась, надала суду письмову заяву
про розгляд справи в її відсутність, та
просить суд її позовні вимоги
задовольнити. Проти заочного вирішення
справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, причину неявки
суду не повідомив, про час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином (а.с.21-22, 27-28). Заяви про
розгляд справи в його відсутність від
відповідача не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.
За таких обставин суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутності відповідача на підставі
доказів, які додані до справи, та
постановити заочне рішення.
06.10.2014р. згідно ст.225 ЦПК України
постановлено ухвалу про заочний
розгляд справи.
Суд, розглянувши справу в межах
заявлених вимог, вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню з
Судом встановлені наступні
обставини та відповідні їм
Вироком Рубіжанського міського
суду Луганської області від 14.07.2014р.
ОСОБА_2 визнано винним у скоєні злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за те,
що 08.03.2014 року приблизно о 21-45 год.
ОСОБА_2, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, рухаючись на
автомобілі ВАЗ 2106, р/н НОМЕР_1, впродовж
правого краю проїзної частини
вул.Мєндєлєєва в сторону
вул..Визволителів зі сторони
вул..Будівельників м.Рубіжне
Луганської області, перевищуючи
максимальну швидкість, з якою можна
рухатись в населених пунктах,
знаходячись на правому краю проїзної
частини навпроти буд.№24 по
вул..Мєндєлєєва, здійснив наїзд правою
передньою стороною автомобіля на
пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які в цей
момент переходили проїзну частину. В
результаті ДПТ ОСОБА_1 отримала тілесні
ушкодження згідно висновку
судово-медичної експертизи №69 від
22.04.2014 року у вигляді: забиття
кресцово-кобчикової області, гематоми
сідничної частини, синця на наружній
поверхні лівого стегна в верхній
третині, забиття, трьох зсадин на
передній поверхні лівого колінного
суглобу, забиття, зсадин на внутрішній
поверхні правого голіностопного
суглобу, що за своїм характером
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень (а.с.23-24). Вказаним
вироком ОСОБА_2 звільнено від
призначеного покарання у зв'язку з
актом амністії. Вирок набрав законної
сили 14.08.2014 року.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно з даними вищевказаного
вироку суду ОСОБА_2 08.03.2014 року
спричинив ОСОБА_1 легкі тілесні
ушкодження.

З виписного епікризу №2035 (а.с.8)
вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась на
лікуванні в травматологічному
відділенні Рубіжанської ЦМЛ з 08.03.2014р.
по 13.03.2014р. з приводу забиття
кресцово-кобчикової області, гематоми
сідничної області, забиття, зсадини
області обох колінних суглобів,
забиття, зсадина області правого
голіностопного суглобу. Травма
автодорожна 08.03.2014р. - була збита на
проїзній частині дороги, доставлена в
санпропускник, госпіталізована в
травмвідділення.

У виписному епікризі зазначено,
що ОСОБА_1 за направленням лікаря
робила МСКТ кісток тазу та три
рентгенограми, а саме: правого
голеностопного суглобу в двох
проекціях та копчика (а.с.8). Згідно
квитанцій від 08.03.2014р. (а.с.9) ОСОБА_1
сплатила за рентген плівку 60грн. (20грн.
х 3). Згідно квитанції від 12.03.2014р. ОСОБА_1
за проведення МСКТ крестца сплатила
650грн. (а.с.9).

На придбання ліків ОСОБА_1
витратила 246,82грн., що підтверджено
фіскальними чеками (а.с.9).

Вищезазначені докази суд оцінює
як належні та допустимі, оскільки вони
містять інформацію щодо предмета
доказування, узгоджуються та
взаємопов'язані між собою.

Після встановлення зазначених
обставин, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична
або юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

В пункті 2 роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992
року з наступними змінами «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» встановлено, що майнова шкода
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її заподіяла, за умови, що
дії останньої були неправомірними, між
діями і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

З матеріалів справи вбачається,
що саме протиправними діями ОСОБА_2
позивачці ОСОБА_1 була заподіяна
матеріальна шкода, тому суд приходить
до висновку, що саме ОСОБА_2 повинен
нести цивільну відповідальність за
завдану майнову шкоду, у зв'язку з чим
зазначає, що вимоги в частині
відшкодування матеріальної шкоди є
обґрунтованими.

Вирішуючи питання про розмір
такої шкоди, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки, суд
вважає, що стягненню підлягає
матеріальна шкода в сумі 956,82грн.,
оскільки саме така сума була затрачена
ОСОБА_1 на своє лікування (60грн.
вартість рентген плівок + 650грн.
вартість МСКТ + 246,82грн. вартість ліків).

Що стосується позовних вимог в
частині стягнення матеріальної шкоди
за послуги служби таксі в сумі 400грн.,
послуги масажиста та проїзд до
масажиста в сумі 1400грн., за пошкоджений
одяг в сумі 3570грн., та за послуги
адвоката в сумі 250грн., то суд зазначає,
що такі вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки на підтвердження
даних вимог позивачем не надано
належних та допустимих доказів, як того
вимагають приписи ст.60 ЦПК України.

Стосовно позовних вимог в частині
стягнення матеріальної шкоди в сумі
3000грн., яка полягає в подальших
витратах на ліки, то суд зазначає, що
такі вимоги задоволенню не підлягають,
оскільки суд не здійснює захист прав
позивача на майбутнє.

Розглянувши вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди, суд
приходить до висновку, що вона має
право на таке відшкодування згідно
ст.ст.23, 1167, 1187, 1195 ЦК України.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК
України моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п.3 Постанови № 4 від
31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

У п.5 зазначеної постанови
роз'яснено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи обставини справи суд
зазначає, що в результаті
противоправних дій ОСОБА_2 позивачці
була заподіяна моральна шкода, що
полягає у фізичному болі та
стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у
зв'язку з заподіяними їй легкими
тілесними ушкодженнями; у душевних
стражданнях, яких позивачка зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою
ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1, тому вимоги
позивачки про стягнення моральної
шкоди обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди суд
виходить з принципів розумності,
виваженості та справедливості, тому
вважає, що стягненню підлягає моральна
шкода в розмірі 5000грн. Дана сума, на
думку суду, пропорційна та адекватна
тим стражданням, які зазнала позивачка
в результаті отриманих тілесних
ушкоджень та протиправних дій
відповідача.

Отже враховуючи вищевикладене
суд зазначає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, та
з відповідача на користь позивача
необхідно стягнути в рахунок
відшкодування майнової шкоди 956,82грн., в
рахунок відшкодування моральної шкоди
- 5000грн., в решті позовних вимог слід
відмовити за недоведеністю.

Оскільки позивачку звільнено від
сплати судового збору на підставі п.2 ч.1
ст.5 Закону України «Про судовий збір»,
тому судовий збір з урахуванням вимог
ч.ч.2, 3 ст.88 ЦПК України слід присудити з
відповідача в доход держави
пропорційно задоволеним вимогам
наступним чином. За вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди з
відповідача необхідно стягнути
судовий збір сумі 24,34грн. (956,82грн. х
243,60грн. / 9576,82грн. = 24,34грн.); судовий збір
в сумі 219,26грн. (243,60грн. - 24,34грн.) слід
віднести на рахунок держави. За вимоги
про відшкодування моральної шкоди з
відповідача необхідно стягнути
судовий збір в сумі 60,90грн. (5000грн. х 243,60
грн. / 20000грн. = 60,90грн.); 182,70грн. судового
збору (243,60грн. - 60,90грн.) слід віднести на
рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 5-11, 57-61, 88, 212-215,
224-228, 292 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22,
23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування майнової та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 956 (дев'ятсот
п'ятдесят шість) гривень 82 копійки, в
рахунок відшкодування моральної шкоди
5000 (п'ять тисяч) гривень, а всього
стягнути 5956 (п'ять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят шість) гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави
судовий збір у сумі 85 (вісімдесят п'ять)
гривень 24 копійки, судовий збір в сумі
401 (чотириста одна) гривня 96 копійок
віднести на рахунок держави.

В задоволенні іншої частини вимог
- відмовити.

Копію заочного рішення надіслати
відповідачу не пізніше п'яти днів з дня
його проголошення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яку може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватись з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Харківської області шляхом подання
апеляційної скарги через Рубіжанський
міський суд Луганської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Н.В.Нагорна