АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7114/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 16 червня
2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2011 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулось до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 червня 2014 року з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, сплативши судовий
збір, відповідно до вимог чинного
законодавства.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач, з урахуванням уточнення,
посилається на ті обставини, що 16.01.2008
року відповідно до укладеного договору
б/н ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі
10000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг та Правил користування
платіжною карткою. У порушення умов
договору та закону відповідач
зобов»язання за вказаним договором
належним чином не виконала, в зв»язку з
зазначеним, станом на 29.03.2013 року має
заборгованість у сумі 24 898,18 грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 9776,41 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом - 12
675,63 грн., нарахованої комісії - 50,00 грн.,
734,32 грн. - простроченої комісії, штрафу -
1661,82 грн. Позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість у
вказаному розмірі та понесені витрати
по справі.

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 24 898,18 грн., яка складається: з
заборгованості за кредитом - 9776,41 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 12 675,63 грн.,
комісія - 50,00 грн., 734.32 грн. - прострочена
комісія, штраф - 1661,82 грн., а також
понесені витрати по справі - сплачений
судовий збір у сумі 248 грн. 98 коп. та
витрати на інформаційно- технічне
забезпечення розгляду справи у сумі
120,00 грн., а всього: 25 267 грн. 16 коп.

У апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову, з
тих підстав, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, в
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позик (грошові кошти у такій самій сумі
або речі, визначені родовими ознаками,
у такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором а^гі законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 нього Кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що
16.01.2008 року відповідно до укладеного з
ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке у зв»язку з
реорганізацією змінило своє
найменування на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
договору б/н від 16.01.2008 року ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з Заяви
позичальника від 16.01.2008 року, «Заяви
клієнта раніше ідентифікованого по
рахунку/карті НОМЕР_1» від 16.01.2008 року,
заповнених ОСОБА_2, Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою, з
якими відповідач ознайомилася під
розпис при заповнення заяви
позичальника та погодилася з їх
змістом.

Як зазначено у «Заяві клієнта раніше
ідентифікованого по рахунку/карті
НОМЕР_1» від 16.01.2008 року, ОСОБА_2 просила
відкрити рахунки та надати їй
зазначені в заяві послуги, якими є:
«Відкриття карти типу Visa Gold клуб,
валюта - гривня, тип кредитного ліміту:
фінансовий, сума кредитного ліміту
-10000.00 грн.. з базовою процентною ставкою
30% із розрахунку 360 днів на рік. Строк
дії кредитного ліміту: відповідає
строку дії картки, порядок погашення
заборгованості: щомісячними платежами
в розмірі 7% від суми заборгованості.
Погашення заборгованості по
кредитному договору може
здійснюватися як шляхом внесення
коштів на картку клієнтом, так і
списанням коштів з дебетної карти».

Відповідно до п.6.5. Умов та Правил
надання банківських послуг клієнт
зобов»язаний погашати заборгованість
по кредиту, процентам за його
користування, по перерасходу
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах, передбачених
договором. Згідно до п.8.5. Умов та Правил
при порушенні клієнтом строків
платежів по любому з грошових
зобов»язань, передбачених даним
договором більше чим на 120 днів, клієнт
зобов»язаний сплатити банку штраф в
розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

У порушення умов договору відповідач
зобов»язання за вказаним кредитним
договором належним чином не
виконувала, в зв»язку з чим станом на
29.03.2013 року має заборгованість по
сплаті кредитних коштів в сумі 24 898,18
грн., яка складається з: заборгованості
за кредитом - 9776,41 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
12 675,63 гри., нарахованої комісії - 50,00
грн., 734,32 грн. - простроченої комісії,
штрафу - 1661,82 грн. (процентна складова),
тому, вказана сума заборгованості, в
межах позовних вимог, підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Будь-яких доказів того, що сума
заборгованості існує в іншому розмірі,
ніж заявлено банком, відповідачем ні
суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що ОСОБА_2 була ознайомлена
та була згодна з Умовами надання
банківських послуг та Правилами
надання банківських послуг, Тарифами
банку, які були надані їй для
ознайомлення у письмовому вигляді та
своїм підписом підтвердила факт
отримання повної інформації про умови
кредитування в Приватбанку та його
місцезнаходження, що вбачається із
вказаної «Заяви клієнта раніше
ідентифікованого по рахунку/карті
НОМЕР_1» від 16.01.2008 року.

Вказане також підтверджується змістом
Довідки про умови кредитування з
використанням кредитки «Универсальная
Gold» від 28.01.2008 року, підписаної ОСОБА_2 і
відповідно до якої відповідачка
ознайомилася з фінансовими умовами
надання вказаної кредитки, а зокрема з
типом картки, розміром щомісячних
платежів та строком їх внесення,
розміром комісії. Таким чином, зважаючи
на те, що сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов
договору, він відповідно до ст. 638 ЦК
України вважається укладеним.
Будь-яких доказів, що цей кредитний
договір був визнаний у передбаченому
законом порядку недійсним, або був би
розірваним, відповідачем суду не
надано.

Крім того, відповідно до виписки з
особового рахунку за період з 23.01.2008
року по 09.10.2013 року, наданої позивачем,
ОСОБА_2 користувалася грошовими
коштами за допомогою вищевказаної
кредитної платіжної картки, що також
свідчить про укладання нею з банком
кредитного договору від 16.01.2008 року та
згоду з умовами надання кредиту, що не
було спростовано.

Встановивши вказані обставини та
докази в їх підтвердження, суд прийшов
до правильного висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішеннях суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді