Справа №359/5677/14-ц
Провадження №2/359/1737/2014
УХВАЛА

19 червня 2014 року суддя Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
Борець Є.О., розглянувши заяву про
забезпечення позову ОСОБА_1 до
Бориспільської районної державної
адміністрації, громадської
організації «Садівницьке това-риство
«Старз» та ОСОБА_2 про визнання права
власності на будинок охорони,

встановив:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом та просить суд
визнати за ним право власності на
будинок охорони на другому
контрольно-пропускному пункті
садівницького товариства «Старз», що
розташовується на території
Гнідинскої сіль-ської ради
Бориспільського району.

Крім того, ОСОБА_1 подав заяву про
забезпечення позову та просить
заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії,
спрямовані на заволодіння, блокування,
знищення будин-ку, та вчиняти будь-які
дії, спрямовані на відчуження
земельної ділянки.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити не-можливим
виконання рішення суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абз.1 п.4 постанови №9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пере-свідчитися в тому, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання мож-ливого
рішення суду про задоволення позову; та
з'ясувати відповідність виду
забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з
такою заявою, позовним вимо-гам.

Встановлено, що до заяви про
забезпечення позову не приєднані
беззаперечні докази на підтвердження
того, що ОСОБА_2 вживає заходи,
спрямовані на заволодіння, блокування
або знищення будинку охорони.

Так, з копії заяви ОСОБА_1 вбачається, що
зі сторони ОСОБА_2 надходили по-грози
зруйнувати будинок охорони. Однак
достовірність цього доказу
спростовується копією висновку ДІМ
Бориспільського МВ ГУ МВС України в
Київській області від 22 листопада 2013
року, з мотивувальної частини якого
вбачається що ОСОБА_2 заперечила проти
того, що вона погрожувала позивачу
зруйнувати будинок охорони.

Крім того, чинним законодавством,
зокрема Законом України «Про виконавче
провад-ження», не передбачений порядок
виконання рішення суду про визнання
права власності на майно. Тому невжиття
заходів забезпечення не може утруднити
чи зробити неможливим неіснуюче
виконання рішення суду.

З огляду на ці обставини в сукупності
суд вважає, що підстави забезпечення
позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти
будь-які дії, спрямовані на
заволодіння, блокування, знищення
будинку охорони, відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 не заявив вимоги про
визнання права власності на земельну
ділянку. Цей об'єкт нерухомого майно не
є предметом спору. Тому підстави для
забезпечен-ня позову шляхом заборони
ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані
на відчуження земельної ділянки,
відсутні.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.208, ст.210 ЦПК
України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена
позивачем до Апеляційного суду
Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги через
Бориспільський міськрайонний суд
протягом 5 днів з дня вручення копії
судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду
Є.О.
Борець