Номер провадження: 22-ц/785/6856/14
Головуючий у першій інстанції Абухін
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Сілуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Одеського національного
академічного театру опери та балету
про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу у зв'язку із
затримкою виконання рішення, про
стягнення моральної шкоди та
матеріальної допомоги на оздоровлення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищевказаним позовом до
Одеського національного академічного
театру опери та балету. Уточнивши свої
позовні вимоги в процесі розгляду
справи, позивач просив стягнути
середній заробіток у сумі 65576,16 грн. за
час вимушеного прогулу у зв'язку із
затримкою виконання рішення суду про
поновлення на роботі за період з 27
серпня 2010 року до 01 грудня 2011року,
стягнути 1600 грн. матеріальної допомоги
на оздоровлення, та стягнути
відшкодування моральної шкоди у сумі
50000 грн.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 27 серпня 2010 року його було
поновлено на роботі в Одеському
національному академічному театрі
опери та балету, і стягнуто на його
користь 41672,88 грн. заробітної плати за
час вимушеного прогулу. Проте
відповідач добровільно і негайно не
виконав рішення суду, незважаючи на те,
що судом було допущено негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі та виплати
заробітної плати за один місяць.
Поновлення на роботі відбулося тільки
з 01 грудня 2011 року. Позивач вважає, що
затримкою виконання рішення суду,
позбавленням можливості працювати
йому завдані також моральні
страждання, компенсацію яких він
оцінює в 50000 грн. Також вважає, що має
право на отримання матеріальної
допомоги на оздоровлення у сумі 1600 грн.,
яка виплачувалася усім артистам хору в
період, коли не виконувалося рішення
суду.

Представник відповідача позов не
визнав, посилаючись на
необґрунтованість позову та на
відсутність вини театру в затримці
виконання рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04 червня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з
Одеського національного академічного
театру опери та балету на користь
ОСОБА_2 заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 473,60 грн.
та матеріальну допомогу на
оздоровлення у розмірі 1286,80 грн. без
врахування податку з доходів фізичних
осіб та обов'язкових платежів. Стягнуто
на користь держави судовий збір у сумі
243,60 грн. В іншій частині позовних вимог
- відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 17 червня
2014 року ухвалено про допущення
негайного виконання рішення у частині
стягнення середнього заробітку за
затримку виконання рішення суду про
поновлення на посаді та матеріальної
допомоги на оздоровлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду від 04 червня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційну скаргу підтримав
позивач та його представник, проти
апеляційної скарги заперечував
представник відповідача.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в межах оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду в частині стягнення
середнього заробітку та судових витрат
зміні, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК
України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або

неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що затримка
виконання рішення суду з вини
відповідача мала місце тільки 2 дні,
починаючи з 29 листопада 2011 року, що
завдання моральної шкоди позивачем не
доведено, та що оскільки у 2011 році усім
артистам хору була виплачена
матеріальна допомога на оздоровлення у
сумі 1286,80 грн., то є підстави для
стягнення вказаної суми на користь
позивача.

З такими висновками суду колегія
суддів погоджується частково.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються іменем України і є
обов'язковими для виконання на всій
території України.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що
у разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
за час затримки.

Із матеріалів справи вбачається,
що рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 27 серпня 2010
року(т.1а.с.6-10) скасовано наказ № 299-к від
09 грудня 2009 року по Одеському
національному академічному театру
опери та балету щодо звільнення
артиста першої категорії ОСОБА_2,
поновлено його на попередній роботі в
театрі і стягнено середній заробіток
за увесь час вимушеного прогулу. В
частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за один
місяць допущено негайне виконання.
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 01.11.2010 року було скасовано
рішення Приморського районного суду
від 27.08.2010року.(т.1а.с.11-14) Проте Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 28 вересня 2011року скасовано
рішення апеляційного суду Одеської
області від 01.11.2010року і залишено в силі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 27 серпня 2010 року. (т.1а.с.17-20) По
заяві ОСОБА_2 від 29 листопада 2011 року
наказом Одеського національного
академічного театру опери та балету №
510-к від 01 грудня 2011 року позивача було
поновлено на роботі, скасовано наказ №
299-к від 09 грудня 2009 року, оплачено
вимушений прогул.(т.1а.с.35,22) Відтак, з
моменту ухвалення рішення на користь
позивача до видання наказу щодо
поновлення його на роботі пройшло
більше року. Тоді як поновлення на
роботі - це повернення працівника в
попередній стан, який існував до його
незаконного звільнення. Правовим
наслідком поновлення на роботі
працівника є надання йому попередньої
роботи ( посади), з тими ж
функціональними обов'язками, які мали
місце до звільнення, здійснення оплати
всього часу вимушеного прогулу у
зв'язку з незаконним звільненням,
поновлення безперервного стажу роботи
тощо.

Згідно з п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України,
ст.235ч.5 КЗпП України рішення суду про
поновлення на роботі незаконно
звільненого працівника підлягає
негайному виконанню. Відтак, судом
першої інстанції не враховано, що
негайне виконання рішення суду означає
не право, а обов'язок роботодавця не
пізніше наступного дня після
проголошення судового рішення видати
наказ про поновлення на роботі і
фактично допустити працівника до
виконання попередніх обов'язків.

Із наданої апеляційному суду
копії журналу судового засідання
Приморського районного суду м. Одеси
від 27.08.2010р. вбачається, що в день
ухвалення рішення про поновлення
позивача на роботі у судовому
засіданні приймали участь усі учасники
процесу та їх представники. Вступна і
резолютивна частина рішення суду була
отримана представниками сторін в день
ухвалення рішення.(т.2а.с.77-79) Відтак,
відповідач в особі його представника в
день ухвалення рішення був достеменно
обізнаним щодо результатів розгляду
справи, і необхідності негайного
виконання рішення суду про поновлення
позивача на роботі. Потреба в отриманні
повного тексту рішення, на що посилався
відповідач, не звільняє сторони від
обов'язку негайно виконати рішення
суду.

Окрім того, в матеріалах справи
містяться: копія акту від 28.08.2010р.,
складеного за участю представників
профкому та позивача щодо відмови
керівника відділу кадрів прийняти
заяву від позивача про поновлення на
роботі , а також протокол № 6 засідання
профкому від 01.09.2010р. та звернення
голови профкому ( № 33 від 02.09.2010р.т.1 а. с.
43) до адміністрації Одеського
національного академічного театру
опери та балету з приводу невиконання
рішення суду і поданої позивачем заяви
про негайне поновлення його на роботі.
У зв'язку з невиконанням рішення суду
про негайне поновлення позивача на
роботі здійснювалась публікація в
газеті «ЮГ» від
16.09.2010р.(т.1а.с.43,137,138-139,135-136) Вчинення
позивачем дій направлених на виконання
рішення суду щодо негайного поновлення
його на роботі підтвердили також у суді
1-ої інстанції свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4
Той факт, що позивач мав підробітки (
частково працював в Свято-Успенському
кафедральному соборі, та в
Комунальному закладі «Одеське училище
мистецтв і культури ім. К.Ф. Данькевича»
т.2 а.с.69-71) в період вимушеного прогулу
через затримку виконання рішення суду,
на що посилається суд першої інстанції,
не спростовує доведеність наміру
позивача бути негайно поновленим на
роботі.

Відтак, колегія суддів прийшла до
висновку, що ствердження суду щодо
недоведеності факту звернення
позивача до роботодавця з приводу
негайного поновлення на роботі є таким,
що не відповідає обставинам справи. Суд
першої інстанції безпідставно
відкинув вищенаведені докази. Усі
надані позивачем докази між собою
узгоджуються та безперечно доводять
намагання позивача виконати рішення
суду щодо негайного поновлення його на
роботі. Натомість відповідач не довів
добросовісність своєї поведінки та
існування наміру виконати рішення суду
щодо поновлення позивача на роботі. А
за ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Посилання
представника відповідача на те, що
власне позивач не бажав негайно
приступити до роботи є бездоказовим, а
тому неспроможним. Наданий
відповідачем витяг із журналу вхідної
кореспонденції, де не зазначено
надходження заяви від ОСОБА_2 та витяг з
журналу вихідної кореспонденції щодо
направлення відповіді ОСОБА_2 на якусь
його заяву наведених висновків колегії
суддів не спростовують.

За диспозицією ст. 236 КЗпП України в
зазначеному випадку законним є
покладення на відповідача цивільної
відповідальності у вигляді стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду. Чинним
рішенням суду середній заробіток було
визначено судом у відповідності з
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 року (зі змінами та
доповненнями), виходячи із нарахованої
заробітної плати позивача за останні
два місяці роботи до звільнення. За
період з 27 серпня 2010 року до 01 грудня
2011року, тобто за 318 робочих днів,
середній заробіток за час затримки
виконання рішення суду щодо позивача, з
урахуванням уже встановленого раніше
судом його середньоденного заробітку у
сумі 235,44 грн., складає 74869,92 грн. Разом з
тим, оскільки позивач в період затримки
виконання рішення суду був частково
зайнятим на роботі в Свято-Успенському
кафедральному соборі, де йому була
нарахована заробітна плата у сумі 4720
грн., та у Комунальному закладі
«Одеське училище мистецтв і культури
ім. К.Ф. Данькевича», де йому була
нарахована заробітна плата у сумі 5006,24
грн., то ґрунтуючись на роз'ясненнях
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992р. (п.32) середній
заробіток підлягає зменшенню на суму
вищезгаданої нарахованої заробітної
плати. Відтак, середній заробіток, який
підлягає стягненню на користь позивача
становить 65143,68 грн. (74869,92- 4720- 5006,24)
Оскільки обов'язок по стягненню
прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів покладається не
на суд, а на відповідача, то зазначена
сума визначена судом без врахування
податку та інших обов'язкових платежів,
які підлягають стягненню відповідачем
при виконанні рішення суду.

З рішенням суду щодо недоведеності
позову про відшкодування моральної
шкоди колегія суддів повністю
погоджується. Колегія суддів також
зауважує, що стягнення середнього
заробітку за затримку виконання
рішення суду за ст.236 КЗпП України є
достатньою сатисфакцією порушеного
права позивача.

В частині стягнення матеріальної
допомоги на оздоровлення рішення суду
сторонами фактично не оскаржено,
доводи в апеляційній скарзі в цій
частині відсутні.

За таких обставин, апеляційну
скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити
частково. Рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
середнього заробітку (473,60 грн.) слід
змінити, стягнувши 65143,68 грн. за увесь
час затримки виконання рішення суду.

На підставі ст.88 ЦПК України
відповідній зміні підлягає і судовий
збір, який стягується у розмірі 1% від
суми задоволеного позову, і становить
664,30 грн. ( /65143,68+1286,80 грн./х1%:100%).

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 04 червня 2014 року в
частині стягнення середнього
заробітку та судових витрат змінити.

Стягнути з Одеського
національного академічного театру
опери та балету (код 02224643) на користь
ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) заробітну плату за
час вимушеного прогулу у зв'язку із
затримкою виконання рішення суду у
сумі 65143,68 грн. без врахування податку
та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Одеського
національного академічного театру
опери та балету (код 02224643) на користь
держави судовий збір у сумі 664 грн. 30
коп.

У решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін