Справа № 352/1188/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2025/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Мелінишин Г.П., Шалаути Г.І.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Івано-Франківської
торгово-промислової палати до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
оренди автомобіля, неустойки, коштів на
ремонт автомобіля, відновлення
номерного знаку та вартості
використаного пального за апеляційною
скаргою президента Івано-Франківської
торгово-промислової палати - Гуменюка
Василя Васильовича на рішення
Тисменицького районного суду від 13
серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду
від 13 серпня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову Івано-Франківської
торгово-промислової палати до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
оренди автомобіля, неустойки, коштів на
ремонт автомобіля, відновлення
номерного знаку та вартості
використаного пального.

В апеляційній скарзі представник
Івано-Франківської
торгово-промислової палати
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
представник апелянта просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що 29.01.2014 року між
Івано-Франківською ТПП та ОСОБА_2 було
укладено договір оренди автомобіля.
Після підписання договору оренди
відбулася передача транспортного
засобу. При передачі в оренду
транспортний засіб був оглянутий
орендарем у присутності відповідної
комісії, будь яких недоліків, які б
перешкоджали його використанню за
призначенням виявлено не було.

Відповідач за оренду автомобіля
заплатив 5500 грн. і негайно почав його
використовувати, а саме виїхав на
Харків торгувати хутровими виробами,
пообіцявши за кілька днів приїхати та
заплатити решту коштів за перший
місяць користування, а також
нотаріально засвідчити разом з ТПП
договір оренди.

При укладенні договору у
Івано-Франківської ТПП не виникало
сумнівів, що відповідач може поступити
як недобросовісний набувач, так як, він
неодноразово користувався послугами
Палати (присутність на
бізнес-зустрічах, сприяння в отриманні
запрошення та позачерговому відкритті
шенгенської візи).

Протягом дії договору працівники
позивача неодноразово телефонували
орендарю і просили приїхати завершити
роботу з укладення договору, на що він
відповідав, що приїде та повністю
розрахується з Палатою. Однак,
починаючи з кінця лютого 2014 року на
телефонні дзвінки ОСОБА_2 перестав
відповідати.

29 березня 2014 року закінчився термін дії
договору оренди автомобіля і 02.04.2014
року орендований автомобіль був
транспортований з гаражу відповідача
до Івано-Франківської ТПП. При огляді
автомобіля, на якому був присутній
експерт з авто товарознавчої
експертизи, були виявлені пошкодження ,
про що був складений відповідний акт.

Суд першої інстанції не врахував, що
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору. Крім того, сам
відповідач не заперечує, що відбулось і
підписання договору, і частина оплати,
і те, що він негайно почав
використовувати транспортний засіб,
цим самим визнаючи дійсність договору.
Саме відповідач ухилився від
нотаріального посвідчення договору, а
без присутності хоча би однієї із
сторін договірних відносин, які
потребують нотаріального посвідчення,
жоден нотаріус не посвідчить такий
договір.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
договір оренди автомобіля не був
нотаріально посвідчений, а тому є
нікчемним. В той же час, позивач не
заявив вимог про визнання нікчемного
договору дійсним в порядку ч.2 ст.220 ЦК
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, 29
січня 2014 року між сторонами був
укладений договір оренди автомобіля,
згідно якого Івано-Франківська
торгово-промислова палата -
орендодавець передала ОСОБА_2 -
орендарю, а останній прийняв у строкове
(два місяці), платне (10500 грн. на місяць)
користування, належний позивачу на
праві власності легковий автомобіль
марки FORD Transit, 2012 року випуску, номер
шасі (кузова, рами) НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Даний
договір укладений в простій письмовій
формі, нотаріально не посвідчувався, що
сторонами не заперечується.

Згідно із ст.759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню, є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення.

Згідно ч.2 ст.799 ЦК України, договір
найму транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Статтею 208 ЦК України передбачено,
що правочини у письмовій формі
належить вчиняти: 1) правочини між
юридичними особами; 2) правочини між
фізичною та юридичною особою, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу; 3)
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші
правочини, щодо яких законом
встановлена письмова форма.

За змістом ст.209 ЦК України,
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України,
нікчемний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Таким чином, встановлено, що
зазначений договір оренди автомобіля,
укладений у простій письмові формі без
його нотаріального посвідчення, як
цього вимагає закон, тому він не
створює для сторін договору прав та
обов'язків, не може бути визнаним
дійсним і відповідач не може нести
відповідальності за невиконання умов
договору.

Крім того, як вбачається з пункту
27 договору оренди, сторони передбачили
та погодились з тим, що даний договір
вступає в силу з моменту його
нотаріального посвідчення (а.с.6). Тобто,
на момент укладення договору обидві
сторони усвідомлювали, що договір
оренди транспортного засобу не буде
діяти без його нотаріального
посвідчення.

Посилання представника апелянта
на те, що в силу ч.2 ст.220 ЦК України
договір оренди автомобіля фактично є
дійсним, суперечить обставинам справи
та нормам матеріального й
процесуального права. Одночасно, вимог
про визнання правочину дійсним
заявлено не було, тому підстав
встановлювати такі обставини також не
має.

Колегія суддів також не вбачає
підстав вважати, що ОСОБА_2 ухилявся від
нотаріального посвідчення договору
оренди, оскільки будь-які докази цієї
обставини в матеріалах справи відсутні
та з пояснень сторін не вбачаються.
Посилання на зайнятість відповідача і
неможливість нотаріального
посвідчення договору у зв'язку з цим не
може бути оцінено як дії по свідомому
ухиленню від нотаріального
посвідчення договору. Крім того, на
думку колегії суддів,
Івано-Франківська торгово-промислова
палата, знаючи про обов'язкове
посвідчення договору оренди в
нотаріальному порядку, на власний
ризик все ж таки здійснило передачу
транспортного засобу відповідачу, хоча
ніхто не заважав їм передати
автомобіль вже після нотаріального
посвідчення договору.

Отже, відсутні законні підстави
для задоволення позовних вимог, які
ґрунтуються на виконані умов
нікчемного договору найму (оренди)
транспортного засобу.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу президента
Івано-Франківської
торгово-промислової палати - Гуменюка
Василя Васильовича відхилити.

Рішення Тисменицького районного
суду від 13 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута