Справа № 761/536/14-ц
Провадження №2/761/1914/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в кладі:

головуючого судді Макаренко
І.О.

при секретарі Локоть О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Шевченківська районна в м. Києві
державна адміністрація про визнання
права власності на майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна
служба Головного управління юстиції в
м. Києві про визнання права власності
на майно, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа:
Шевченківська районна в м. Києві
державна адміністрація про визнання за
ним право власності на 54/100 частин
прибудови до житлового будинку
АДРЕСА_1, позначену на плані технічного
паспорту літерами «а-2» та «а-3», що
включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0
кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 -
житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 -
кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 - санвузол
площею 2,3 кв.м. Також просив здійснити
поділ прибудови в натурі відповідно до
часток співвласників у спільному
майні, виділивши кожному в натурі у
вигляді окремих інвентаризаційних
одиниць власності на об'єкти
нерухомого майна. Позовні вимоги
позивач обґрунтовував тим, що
будівництво прибудови здійснював він
особисто, його матір та вітчим за
власний кошт та із своїх матеріалів, а
саме будівництво було здійснене на
території домоволодіння, яке було
закріплене за матір'ю позивача.
Будівництво здійснювалось для
загального користування
співвласників. В процесі будівництва
брав участь також син відповідачки -
ОСОБА_3. Враховуючи те, що позивачу
належить 54/100 частини домоволодіння, а
також враховуючи наявність спору щодо
користування прибудовою, позивач
просив визнати за ним право власності
на 54/100 частин вказаної прибудови.

В подальшому позивач уточнив свої
вимоги, просив суд: визнати спільною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову
прибудову до житлового будинку
АДРЕСА_1, позначену на плані технічного
паспорту літерами «а-2» та «а-3», що
включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0
кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 -
житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 -
кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 -санвузол площею
2,3 кв.м; визнати за ним право власності
на 54/100 частин спірної житлової
прибудови до житлового будинку
АДРЕСА_1; виділити йому в натурі 54/100
частини спірної житлової прибудови до
житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді
житлової кімнати площею 20,1 кв.м,
позначеної в технічному паспорті як
приміщення « 2-3».

Відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог
ОСОБА_1 заперечувала, подала зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя
особа: Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності на майно, в
якій просила визнати за нею право
власності на житлову прибудову до
житлового будинку АДРЕСА_1, позначену
на плані технічного паспорту літерами
«а-2» та «а-3», що включає приміщення: 2-1 -
тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею
3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 20,1
кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 -
санвузол площею 2,3 кв.м. Позовні вимоги
обґрунтувала тим, що отримала в дар від
свого сина, ОСОБА_3, 46/100 частин
житлового будинку з будівлями і
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Спірна прибудова була
збудована її сином за його власні кошти
згідно з вимогами чинного на час
будівництва вимогами законодавства,
всі прибудови і переобладнання були
введені в експлуатацію. До укладення
договору дарування прибудова
перебувала у володінні і користуванні
ОСОБА_3, оскільки була побудована для
збільшення його житлової площі і
організації окремого ізольованого
виходу з будинку, а не для загального
користування співвласників. ОСОБА_1
ніякої участі в будівництві не брав,
свої кошти чи матеріали в будівництво
не вкладав.

Відповідач ОСОБА_1 проти зустрічної
позовної заяви заперечував з підстав,
викладених в первісному позові.

Відповідач ОСОБА_3 зустрічну позовну
заяву визнав, надав суду письмовий
відзив на позовну заяву, в якому просив
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в
повному обсязі. Свою позицію
обґрунтовував тим, що успадкувавши від
батька 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, він
звернувся до Виконкому Шевченківської
районної ради народних депутатів м.
Києва за дозволом на прибудову.
Необхідність будівництва була
зумовлена тим, що у фактичному
користуванні відповідача знаходилась
житлова кімната площею 7,6 кв.м, а
підсобні приміщення - кухня площею 3,7
кв.м, душова площею 1,8 кв.м і коридор
площею 4,4 кв.м перебували в загальному
користуванні з іншим спадкоємцем -
дружиною покійного батька. Згідно з
рішенням Виконкому Шевченківської
районної ради народних депутатів м.
Києва №510 від 09.11.1987р. йому був наданий
дозвіл на прибудову кухні, душової,
коридору і збільшення житлової кімнати
площею 7,6 кв.м до площі 19,9 кв.м.
Отримавши всі необхідні дозволи, він за
власні кошти збудував прибудову,
збільшивши таким чином свою житлову
площу і організувавши окремий вихід з
будинку для самостійного
функціонування окремої квартири.

Рішенням Шевченківського райнарсуду м.
Києва від 11.11.1989р., а також додатковим
рішенням Шевченківського райнарсуду м.
Києва від 12.02.1992р. були визначені
ідеальні долі співвласників будинку по
АДРЕСА_1: ОСОБА_4 - 27/50 частин, ОСОБА_5 -39/100
частин, ОСОБА_3 - 7/100 частин. При
визначенні ідеальних долей
співвласників, прибудова не
враховувалась при визначенні часток
співвласників.

07 березня 1997 року ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу придбав 39/100 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1. Таким
чином, у 2007 році він став власником 46/100
частин будинку, після чого об'єднав всі
належні йому приміщення в одну
квартиру, зробивши перепланування і
переобладнання.

Міжвідомчою комісією Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації всі прибудови і
переобладнання були прийняті в
експлуатацію.

Розпорядженням Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації №1267 від 16.07.2004р. було
затверджено акт міжвідомчої комісії
№90 від 01.04.2004р. про прийняття до
експлуатації прибудови «а-3» площею 3,7
кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м,
прибудови «а», збільшеної на 3,3 кв.м,
коридору площею 7,6 кв.м переобладнаного
з житлової кімнати, житлової кімнати
площею 13,5 кв.м переобладнаної з кухні,
ванни, душової. Цим же розпорядженням
відповідачу ОСОБА_3 було надано дозвіл
на реєстрацію в КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації»
прибудови, перебудови та гаража.

Відповідач був впевнений в тому, що
подані ним до БТІ документи, включаючи
Розпорядженням Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації №1267 від 16.07.2004р., є
завершальним етапом в оформленні права
власності на прибудови і
перепланування. Підтвердженням для
такої впевненості для відповідача
стало зняття штампу про самочинне
будівництво в технічному паспорті на
будинок.

Враховуючи той факт, що у володінні і
користуванні відповідача перебувала
квартира АДРЕСА_1 з житловою площею 50,9
кв.м і підсобною площею 26,9 кв.м,
враховуючи те, що всі прибудови і
перепланування в цій частині будинку
були зроблені ним за власні кошти і в
установленому законом порядку, а також
беручи до уваги те, що всі прибудови і
перепланування були введені в
експлуатацію, відповідач за договором
дарування від 01.06.2006р. передав у
власність ОСОБА_2 свою частку в
домоволодінні з врахуванням всіх
прибудов і перепланувань. З цих
міркувань він просив визнати за ОСОБА_2
право власності на житлову прибудову
до житлового будинку АДРЕСА_1,
позначену на плані технічного паспорту
літерами «а-2» та «а-3», що включає
приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 -
коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова
кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 - кухня площею
11,0 кв.м, 2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м.

Треті особи: Шевченківська районна в м.
Києві державна адміністрація і
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві в судове
засідання не з'явились, направили в суд
заяви, в яких просили розглядати справу
без їх участі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд встановив.

Рішенням виконавчого комітету
Шевченківської районної ради народних
депутатів №219 від 10 лютого 1981 року
будинок АДРЕСА_1 житловою площею 50,3
кв.м, корисною площею 70,7 кв.м був
прийнятий в експлуатацію. Цим же
рішенням погоджено видати свідоцтво на
право особистої власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_4 та
на 1/2 частину громадянину ОСОБА_6.

Відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 27 травня 1986
року, виданого Першою київською
державною нотаріальною конторою, після
смерті ОСОБА_6 спадщину в рівних долях
прийняли: його дружина - ОСОБА_5 і син -
ОСОБА_3. Спадкове майно складалось з 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належала спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння, виданого
Виконкомом Шевченківської Райради
народних депутатів м. Києва від 15
травня 1981 року, зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації 28 травня 1981року.

02 червня 1986 року ОСОБА_3 зареєстрував
право власності на 1/4 частину будинку
АДРЕСА_1 у Київському міському бюро
технічної інвентаризації.

За рішенням виконкому Шевченківської
райради №281 від 19 червня 1987 року ОСОБА_3,
як співвласник будинку АДРЕСА_1,
отримав дозвіл на окрему будинкову
книгу. 23 червня 1987 року на підставі
рішенням виконкому Шевченківської
райради №281 від 19 червня 1987 року ОСОБА_3
була видана окрема будинкова книга.

Запис у будинковій книзі свідчить про
те, що з 10 липня 1986 року ОСОБА_3
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.
Запис перенесено з іншої домової книги.

Рішенням Шевченківського районного
народного суду м. Києва від 24 жовтня 1987
року у цивільній справі № 2-1670/87 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа:
ОСОБА_4, про визначення порядку
користування житловим будинком і
вселення, а також за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про порядок
користування 1/2 частиною будинку,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Суд
вирішив вселити ОСОБА_3 в будинок
АДРЕСА_1, виділити йому в конкретне
користування житлову кімнату площею 7,6
кв.м, а житлову кімнату площею 17,3 кв.м
залишити в користуванні ОСОБА_5.
Підсобні приміщення - кухню площею 3,7
кв.м, душову площею 1,8 кв.м, коридор
площею 4,4 кв.м залишити в спільному
користуванні сторін. Зобов'язати
ОСОБА_3 закрити дверний отвір з кімнати
7,6 кв.м в кімнату 17,3 кв.м, а також зробити
дверний отвір з кімнати площею 17,3 кв.м в
коридор площею 4,4 кв.м. Вирішено питання
грошової компенсації а також витрат на
юридичну допомогу. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено.

Рішенням №510 виконкому Шевченківської
райради народних депутатів м. Києва від
09.11.1987р. ОСОБА_3 надано дозвіл на
прибудову кухні, душової, коридору і
збільшення житлової кімнати 7,6 кв.м до
площі 19,9 кв.м.

Рішенням №19 виконкому Шевченківської
райради народних депутатів м. Києва від
09.01.1989р. за заявою ОСОБА_3 узаконено
збільшення площі житлової кімнати на 7,8
кв.м порівняно з тим, як передбачалось.

Рішенням Шевченківського районного
народного суду м. Києва від 11 грудня 1989
року у справі №2-260/89 за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ
домоволодіння і визначення порядку
користування земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 про визнання
права власності на сарай, позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволено. Суд вирішив
визнати за нею право власності на 1/4
частину будинку АДРЕСА_1, виділивши їй
приміщення: 2-1 площею 8,3 кв.м з погребом,
2-2 площею 1,8 кв.м, 2-3 площею 17,3 кв.м, а
також 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б».
Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на
1/4, частину будинку АДРЕСА_1, виділивши
йому кімнату 3-3 житловою площею 7,6 кв.м,
а також 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б».
За ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1, виділено їй
приміщення: 1-1 площею 8,5 кв.м з погребом,
1-2 площею 2,0 кв.м, 1-3 площею 8,8 кв.м, 1-4
площею 16,6 кв.м, а також 1/2 частина
гаража-сарая літ. «Б».

Суд визначив порядок конкретного
користування земельною ділянкою,
відповідно до якого виділив у
користування:

1. ОСОБА_5 155 кв.м, прилеглих до її
частини будинку;

2. ОСОБА_3 155 кв.м, прилеглих до його
частини будинку;

Двір площею 119 кв.м залишити в їх
спільному користуванні.

3. ОСОБА_4 429 кв.м, прилеглих до її частини
будинку по лінії кута прибудови ОСОБА_3
до кута погреба під гаражем-сараєм літ.
«Б».

Суд вирішив також питання компенсації
витрат, пов'язаних з проведенням

судово-технічної експертизи.

Рішенням Шевченківського районного
народного суду м. Києва від 11 грудня 1989
року у справі №2-260/89 встановлено, що
ОСОБА_3 своїми силами добудував собі
житлове і підсобне приміщення і не буде
користуватись кухнею, душовою,
погребом.

Додатковим рішенням Шевченківського
районного народного суду м. Києва від 27
грудня 1989 року за ОСОБА_4 визнано право
власності на погреб під сараєм літ. «Б»,
металевий гараж літ. «Д» і гараж літ.
«Е».

Додатковим рішенням Шевченківського
районного народного суду м. Києва від 12
лютого 1992 року визначені ідеальні долі
співвласників будинку по АДРЕСА_1:
ОСОБА_4 - 27/50 частин; ОСОБА_5 - 39/100 частин;
ОСОБА_3 - 7/100 частин.

Право власності ОСОБА_3 на 7/100 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1
зареєстроване в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 24 грудня
1992 року за №25069 на підставі рішення
Шевченківського районного народного
суду м. Києва від 11 грудня 1989 року та
додаткового рішення Шевченківського
районного народного суду м. Києва від 12
лютого 1992 року.

07 березня 1997 року ОСОБА_3 придбав 39/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1 за
договором купівлі-продажу, посвідченим
державним нотаріусом Третьої
київської державної нотаріальної
контори Марущак С.В., зареєстрованим в
реєстрі за №2-1127.

Право власності на 39/100 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1
зареєстроване за ОСОБА_3 в Бюро
технічної інвентаризації м. Києва 08
квітня 1997 року за №25069.

01 квітня 2004 року міжвідомчою комісією
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації був
проведений огляд домоволодіння
АДРЕСА_1 питання прийняття в
експлуатацію прибудови «а-3» площею 3,7
кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м,
прибудови «а», збільшеної на 3,3 кв.м,
коридору площею 7,6 кв.м
переобладнаного з житлової кімнати,
житлової кімнати площею 13,5 кв.м
переобладнаної з кухні, ванни, душової,
які належать ОСОБА_3 За результатами
роботи комісії був складений і
підписаний Акт №90 про прийняття в
експлуатацію завершеного будівництва
об'єкту у приватному домоволодінні
АДРЕСА_1 від 01 квітня 2004 року.

Розпорядженням Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації №1267 від 16 липня 2004 року
було затверджено акт міжвідомчої
комісії №90 від 01 квітня 2004 року про
прийняття до експлуатації: прибудови
«а-3» площею 3,7 кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5
кв.м, прибудови «а», збільшеної на 3,3
кв.м, коридору площею 7,6 кв.м
переобладнаного з житлової кімнати,
житлової кімнати площею 13,5 кв.м
переобладнаної з кухні, ванни, душової.
Цим же розпорядженням ОСОБА_3 надано
дозвіл зареєструвати в КП «Київське
міське бюро технічної інвентаризації»
прибудови, перебудови та гараж.

01 червня 2006 року ОСОБА_3 подарував
ОСОБА_2 46/100 частин житлового будинку з
будівлями і спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Договір дарування
частини житлового будинку від 01.06.2006р.
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, реєстровий номер №1140.

19 червня 2006 року право власності ОСОБА_2
на 46/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 зареєстроване в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
за №25069.

Позивач ОСОБА_1 набув право власності
на 54/100 частини житлового будинку з
будівлями і спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 після смерті
матері, ОСОБА_4, на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за законом від 11
листопада 2008 року, виданого державним
нотаріусом Третьої київської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_10,зареєстрованого в реєстрі за
№4-1610 та Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 19 березня 2011
року, виданого державним нотаріусом
Третьої київської державної
нотаріальної контори Марущак С.В.,
зареєстрованого в реєстрі за №2-281.

Зазначені обставини підтверджуються
зібраними по справі доказами.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 є власником 54/100 частини
житлового будинку з будівлями і
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вказана частка належала його
матері, ОСОБА_4, на підставі рішення
Шевченківського районного народного
суду м. Києва від 11 грудня 1989 року та
додаткового рішення Шевченківського
районного народного суду м. Києва від 12
лютого 1992 року.

Позивач користується в будинку АДРЕСА_1
квартирою №1. Вказана квартира
належала ОСОБА_4, а зараз належать її
синові - позивачу ОСОБА_1 і складається
з наступних приміщень: 1-1 - кухня площею
8,5 кв.м з погребом, 1-2 - ванна площею 2,0
кв.м, 1-3 - житлова кімната площею 8,8 кв.м,
1-4 - житлова кімната площею 16,6 кв.м.
Наведений перелік приміщень, їх
нумерація та площа повністю збігаються
з переліком приміщень, виділених
ОСОБА_4 за рішенням Шевченківського
районного народного-суду м. Києва від 11
грудня 1989 року.

У відповідності до технічного паспорта
від 10.09.2004р., наданого позивачем,
загальна площа по квартирі №1
становить 35,9 кв.м, з яких 25,4 кв.м -
житлова, 10,5 кв.м - допоміжна.

Аналіз наведених даних вказує на те, що
у квартирі №1 жодних прибудов,
перебудов чи перепланувань здійснено
не було.

Натомість, квартира АДРЕСА_1, якою на
даний час володіє і користується
відповідач ОСОБА_2, була збільшена за
рахунок спірних прибудов. На даний час
квартира №2 складається з наступних
приміщень: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 -
коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова
кімната площею 20,1 кв.м, 2-4 - коридор
площею 7,6 кв.м, 2-5 - житлова кімната
площею 17,3 кв.м, 2-6 -житлова кімната
площею 13,5 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м,
2-8 -санвузол площею 2,3 кв.м.

Згідно з технічним паспортом на
будинок, загальна площа по квартирі №2
становить 77,8 кв.м, з яких 50,9 кв.м -
житлова, 26,9 кв.м - підсобна.

Судом встановлено, що кожна з житлових
квартир в будинку облаштована для
ізольованого користування, має
самостійний вхід (вихід) на прилеглу
земельну ділянку. Загальна земельна
ділянка розділена між співвласниками
на дві частини, які відокремлені одна
від одної цегляним парканом. В зв'язку з
цим суд приймає до уваги пояснення
відповідача про те, що прибудова, яка
знаходиться на її частині земельної
ділянки, не порушує прав позивача, не
створює перешкод та незручностей в
користуванні позивачу своєю частиною
будинку.

Позивач стверджує, що прибудови,
позначені в технічному паспорті
літерами «а-2», «а-3» у складі приміщень:
2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 -коридор
площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната
площею 20,1 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м,
2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м, які на даний
час є частиною квартири №2, були
збудовані ним особисто, його матір'ю та
вітчимом за власні кошти та із своїх
матеріалів для загального
користування співвласників. Однак,
таке твердження суперечить всім
зібраним у справі доказам. Зокрема,
рішенню №510 виконкому Шевченківської
райради народних депутатів м. Києва від
09.11.1987р., яким ОСОБА_3 надано дозвіл на
прибудову кухні, душової , коридору і
збільшення житлової кімнати 7,6 кв.м до
площі 19,9 кв.м. Твердження позивача
суперечить також обставинам, які були
встановлені рішенням Шевченківського
районного народного суду м. Києва від 11
грудня 1989 року про те, що ОСОБА_3 своїми
силами добудував собі житлове і
підсобне приміщення і не буде
користуватись кухнею, душовою,
погребом спільно з іншим співвласником
будинку.

Представлені позивачем квитанції та
товарні чеки на будівельні матеріали
не можуть бути прийняті судом як
належні і допустимі докази будівництва
прибудови силами позивача, його матері
та вітчима за власні кошти та з власних
матеріалів. Представлені позивачем
платіжні документи датовані в період з
1953 року по 1969 рік. В той же час, дозвіл на
будівництво прибудови був виданий
ОСОБА_3 09 листопада 1987 року. Позивачем
не надано доказів того, що придбані
протягом 1953-1969 років будівельні
матеріали зберігались до 1987 року і були
використані в процесі будівництва.
Крім того, позивачем не надано доказів
того, що половняк і дошки, які
придбавались протягом 1953-1969 років, були
використані в процесі будівництва
прибудови у 1987 році, а не в процесі
будівництва основного будинку, який
був прийнятий в експлуатацію 10 лютого
1981 року. Визначити кількість придбаних
будівельних матеріалів за наданими
квитанціями і товарними чеками не
видається можливим. Так само неможливо
встановити особу, яка придбавала
будівельні матеріали, оскільки лише
один з п'яти наданих платіжних
документів містить прізвище та
ініціали покупця - ОСОБА_11 (батько
позивача). Видаткова накладна за 1969 рік
і товарний чек за 1961 рік взагалі не
містять даних про особу-платника.
Квитанція за 1953 рік містить лише
прізвище ОСОБА_11. Зважаючи на те, що всі
сторони по справі носять прізвище
ОСОБА_11, а також те, що батьки обох
відповідачів за зустрічним позовом
носили прізвище ОСОБА_11, суд не має
можливості встановити особу, яка
придбавала будівельні матеріалі
згідно з квитанцією від 10.08.1953р.
Квитанція за 1961 рік містить прізвище
ОСОБА_11 і першу букву імені «О», що може
вказувати на те, що платником був
батько позивача. Втім, жоден з
представлених платіжних документів не
може бути прийнятий судом в якості
належного доказу будівництва
прибудови у 1987 році.

Аналізуючи зібрані по справі докази,
суд не приймає до уваги твердження
позивача про особистий внесок у
будівництво прибудови, оскільки це не
підтверджується матеріалами справи.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що будівництво відбувалося у
кінець весни після Чорнобильської
аварії, він допомагав у будівництві 2
місяці. Будинок був поділений на 2
частини, прибудова побудована до
сторони родичів.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснив, що прибудову до житлового
будинку АДРЕСА_1 будував позивач, його
мати і вітчим. За чиї кошти купували
будівельні матеріали - не знає.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснила, що вона перебувала у шлюбі з
позивачем з 1985 р. по 1992 р., проживали за
адресою: АДРЕСА_3 проживала мама
позивача, чоловік та сестра , в іншій
половині жив ОСОБА_12 та ОСОБА_5. Будинок
відокремлений на два окремих входи.
Ігор за мамині кошти пристроював свою
половину, прибудова відбувалася на
половині відповідача, позивач участь у
будівництві не брав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що була сусідкою позивача,
відповідача та її сина у період
будівництва прибудови. Вона особисто
була свідком того, що ОСОБА_3 разом з
матір'ю ОСОБА_2 завозили будівельні
матеріали, наймали працівників і
будували прибудову до будинку для
влаштування окремого виходу з будинку.
В цьому будинку з самого початку було
все поділено на два входи, прибудова
була побудована на стороні
відповідачки, яка користувалася нею,
позивач входу до прибудови не має.

Згідно зі ст. 357 ЦК України співвласник
житлового будинку, іншої будівлі,
споруди може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову ( прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права не встановлена судом.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним
позовом та визнання за нею права
власності на прибудову до житлового
будинку АДРЕСА_1, позначену в
технічному паспорті літерами «а-2»,
«а-3» у складі приміщень: 2-1 - тамбур
площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м,
2-3 - житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 -
кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 - санвузол
площею 2,3 кв.м.

При цьому суд бере до уваги той факт, що
всі дозвільні та розпорядчі документи
щодо прибудови до будинку АДРЕСА_1
видавались за заявами ОСОБА_3 та на його
ім'я, завершене будівництво прибудови,
перпепланування і переобладнання було
прийняте в експлуатацію у визначеному
законодавством порядку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним
позовом щодо визнання спільною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову
прибудову до житлового будинку
АДРЕСА_1, визнання за ним права
власності на 54/100 частин спірної
житлової прибудови та виділу йому в
натурі 54/100 частини спірної житлової
прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1
у вигляді житлової кімнати площею 20,1
кв.м, позначену в технічному паспорті
як приміщення « 2-3», на думку суду, не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Поділ домоволодіння АДРЕСА_1, а також
визначення порядку користування
земельною ділянкою було зроблено у 1989
році на підставі рішення суду. Судом
встановлено, що частина житлового
будинку, яка була виділена матері
позивача, у складі приміщень: 1-1 - кухня
площею 8,5 кв.м з погребом, 1-2 - ванна
площею 2,0 кв.м, 1-3 - житлова кімната
площею 8,8 кв.м, 1-4 - житлова кімната
площею 16,6 кв.м і яка була визначена
судом як 54/100 частини житлового будинку,
перебуває в його користуванні і
володінні. Отже, право позивача на
належну йому частку не порушене.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України встановлено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належних і допустимих доказів
будівництва прибудови власними силами,
за власні кошти і з власних матеріалів
позивач за первісним позовом не надав.

Враховуючи викладені обставини по
справі, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
керуючись ст.ст. 328, 357, 392 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Шевченківська районна в м.
Києві державна адміністрація про
визнання права власності на майно
відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна
служба Головного управління юстиції в
м. Києві про визнання права власності
на майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
житлову прибудову до житлового будинку
АДРЕСА_1, позначену на плані технічного
паспорту літерами «а-2» та «а-3», що
включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0
кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 -
житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-7 -
кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 - санвузол
площею 2,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня отримання його
проголошення, а в разі, якщо рішення
було проголошено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: