АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/6444/14
Справа № 641/2302/14
Категорія: встановлення факту
Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Міненкової Н.О.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в
особі представника ОСОБА_5, на заочне
рішення Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 28 березня 2014 року у
справі за заявою ОСОБА_6, зацікавлена
особа : відділ державної реєстрації
актів цивільного стану по м.Харкову
реєстраційною служби Харківського
міського управління юстиції про
встановлення факту, що має юридичне
значення,-

ВСТАНОВИЛА :

13 березня 2014 року ОСОБА_6
звернулась у суд з заявою, в якій
просить встановити факт, що вона та
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали однією
сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з
травня 2005 року вона та ОСОБА_7 почали
проживати разом в його квартирі
АДРЕСА_1 однією сім»єю як чоловік та
дружина без реєстрації шлюбу та вели
спільне господарство.

Заявниця зазначає, що на початку
2010 року ОСОБА_7 дізнався, що невиліковно
хворий та у зв»язку з його хворобою
вона багато часу проводила з ним , а
ІНФОРМАЦІЯ_3 року останній помер та
вона за свої кошти його поховала.

Як на підставу встановлення
вказаного факту заявниця зазначає, що
загубила свідоцтво про смерть, а відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану відмовляють в надання копії
такого свідоцтва, так як свідоцтво про
смерть повторно видається другому з
подружжя та близьким родичам
померлого.

Справу розглянуто судом першої
інстанції за відсутності заявниці та
представника зацікавленої особи.

Заочним рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 28 березня 2014 року вказана
заява була задоволена. Суд визнав факт
спільного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 з
травня 2005 року по день його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_3 року як чоловіка і жінки
без реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати
вказане заочне рішення та закрити
провадження у справі.

Як на підставу оскарження
зазначеного заочного рішення апелянт
посилається на те, що ОСОБА_4 є батьком
померлого ОСОБА_7 та спадкоємцем першої
черги за законом, оскільки інших
спадкоємців у нього не було та вказане
рішення стосується його прав та
обов»язків як спадкоємця померлого
сина.

Апелянт зазначає, що 28 липня 2014
року він звернувся до суду з позовною
заявою про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
та під час ознайомлення з матеріалами
справи дізнався про наявність
вказаного заочного рішення суду.

Як на підставу скасування
вказаного заочного рішення апелянт
зазначає на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та неповне
з»ясування судом обставин, які мають
значення для справи.

Апелянт зазначає, що заочний
розгляд справи можливий лише при
розгляду справи у позовному
провадженні та вказує, що суд
розглянув справу з порушенням правил
підсудності.

Апелянт також зазначає, що в своїй
заяві ОСОБА_6 як на підставу
встановлення вказаного факту зазначає
на необхідність отримання свідоцтва
про смерть ОСОБА_7, тоді як такою метою
було отримання спадкового майна після
смерті ОСОБА_7, а саме: квартири
АДРЕСА_1.

Зацікавлена особа в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не з»явилась, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи та звернулась у суд з заявою
про розгляд справи за відсутності її
представника ( а.с.72, 83, 87).

Як свідчать матеріали справи на
час звернення ОСОБА_6 до суду з
зазначеною заявою, остання була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, при
цьому зазначивши місце фактичного
проживання за адресою
місцезнаходження квартири ОСОБА_7 (
а.с.1, 4-5, 19, 58).

Судові повістки та телеграми про
виклик в судове засідання на 24 вересня
та 15 жовтня 2014 року надсилались ОСОБА_6,
як за місцем її реєстрації , так і за
місцем зазначеного нею фактичного
проживання ОСОБА_6 та судова повістка,
направлена за місцем її реєстрації про
її виклик в судове засідання на 24.09.2014
року повернута поштою з відміткою про
відсутність адресата ( а.с.74-75). Про
виклик в судове засідання на 15 жовтня
2014 року ОСОБА_6 повідомлялась судом
телеграмами як за місцем реєстрації ,
так і за вказаним нею місцем фактичного
проживання (а.с.80, 88). За повідомленням
Укртелекому, телеграма за адресою, яка
була вказана заявницею як місце її
проживання не доставлена оскільки
квартира закрита на та по повідомленню,
остання за телеграмою не з»явилась
(а.с.89). Відповідно ж до повідомлення
Укртелекому щодо телеграми,
направленої ОСОБА_6 за місцем її
реєстрації, телеграма останній не
вручена у зв»язку з вибуттям ОСОБА_6 та
відмовою батьків отримати вказану
телеграму ( а.с. 90).

Оскільки батьки ОСОБА_6
відмовились отримувати телеграму про
виклик ОСОБА_6 в судове засідання на 15
жовтня 2014 року, то у відповідності до
вимог ч.6 ст. 74, частин 3 та 8 ст. 76 ЦПК
України, остання вважається
повідомленою про час та місце розгляду
справи належним чином.

Представник заявника ОСОБА_9
також повідомлявся судом про час та
місце розгляду справи телеграмою, за
адресою, яка зазначена в наявній у
матеріалах справи довіреності,
виданій ОСОБА_6 на його ім»я , як
реєстрація місця проживання
представника (а.с.19). Іншої адреси
ОСОБА_9 суду не надав та за
повідомленням Укртелекому телеграма
йому не вручена, у зв»язку з
знаходженням за вказаною адресою кафе,
що у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК
України є належним повідомленням його
про час а місце судового розгляду.

Згідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України, неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

З огляду на наведене судова
колегія вважає за необхідне розглянути
справу за відсутності нез»явившихся
заявниці та представника зацікавленої
особи.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника апелянта,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги , судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи,
апелянт є батьком померлого ОСОБА_7
(а.с.6), тобто спадкоємцем першої черги
за законом (ст. 1261 ЦК України) та на
підставі вказаного заочного рішення,
яким встановлено факт спільного
проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 з травня 2005
року по день його смерті, до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року як чоловіка і жінки
без реєстрації шлюбу, дає їй право на
спадкування після смерті ОСОБА_7 як
спадкоємця першої черги за законом та
яка таким правом скористалась подавши
23 травня 2014 року до приватного
нотаріуса з заяву про оформлення
спадщину на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.58-59).

З огляду на наведене, вказане
заочне рішення стосується прав та
обов»язків апелянта, як спадкоємця
першої черги померлого ОСОБА_7, що у
відповідності до ч.1 ст. 292 ЦПК України
дає йому право на апеляційне його
оскарження.

Задовольняючи вказану заяву
ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з
наявності підстав для задоволення
такої заяви.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене у
справі заочне рішення суду першої
інстанції, не відповідає цим вимогам.

Так, як свідчать матеріали справи,
звернувшись у суд з заявою в порядку
окремого провадження про встановлення
факту проживання однією сім»єю
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу
з ОСОБА_7, ОСОБА_6 як на підставу
необхідності встановлення такого
факту посилалась на те, свідоцтво про
смерть ОСОБА_7 загубила, а повторно
свідоцтво про смерть видається тільки
другому із подружжя чи близьким
родичам померлого.

В роз»ясненнях, які містяться в п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року,
з наступними змінами , внесеними
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 15 від 25.05.1998 року зазначено,
що в порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо згідно з законом такі
факти породжують юридичні наслідки,
тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян; якщо
встановлення факту не пов»язується з
наступним вирішенням спору про право.

Розглядаючи справу в порядку окремого
провадження суд не з»ясував, які
юридичні наслідки породжують у ОСОБА_6
встановлення вказаного юридичного
факту від яких залежить виникнення,
зміна або припинення її особистих чи
майнових прав, тобто причини
виникнення у неї потреби для отримання
повторного свідоцтва про смерть
ОСОБА_7, тоді як на час звернення у суд з
вказаною заявою вона з 13 січня 2012 року
вже була одружена з іншою особою -
ОСОБА_1.

Між тим, як свідчать надані
апелянтом докази, після смерті ОСОБА_7
відкрилась спадщина у вигляді,
однокімнатної квартира АДРЕСА_1 (а.с.53)
та ОСОБА_6 вже зверталась у суд з заявою
про встановлення факту проживання
однією сім»єю з ОСОБА_7 та як на
підставу встановлення такого факту
зазначала на необхідність вирішення її
спадкових прав . Вказана заява ухвалою
Комінтернівського районного суду
м.Харкова від 27 грудня 2011 року,
залишеної без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 15 лютого 2012 року, була залишена без
розгляду з підстав наявного спору про
її право на спадщину (а.с.60-62). Надані
апелянтом докази також свідчать про те,
що ОСОБА_6 зверталась до
Комінтернівського районного суду м.
Харкова з позовом до Харківської
міської ради про встановлення такого
факту та визнання права власності на
зазначену квартиру ( а.с.63).

Більш того , відповідно до поданої
ОСОБА_6 23 травня 2014 року заяви про
отримання свідоцтва про право на
спадщину, зазначену вище квартиру,
остання зазначала на те, що спадщину
вона прийняла, подавши 17 грудня 2010 року
нотаріусу заяву про прийняття спадщини
та на підтвердження факту відкриття
спадщини надала свідоцтво серії
НОМЕР_1, видане 08 грудня 2010 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову про
смерть ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.
58-59).

Вказані обставини справи свідчать
про те, що встановлення факту спільного
проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 з травня 2005
року по день його смерті-ІНФОРМАЦІЯ_3
року як чоловіка і жінки без реєстрації
шлюбу їй було необхідно для вирішення
питання щодо наявності у неї права на
спадщин, а не для отримання повторного
свідоцтва про смерть ОСОБА_7, оскільки у
неї було в наявності таке свідоцтва,
видане 08 грудня 2010 року.

В п.2 роз»ясень, які містяться в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» зазначено, що справи про
спадкування розглядаються судами за
правилами позовного провадження, якщо
особа звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов»язки інших осіб
та ( або) за наявності інших спадкоємців
і спору між ними.

Згідно до вимог ст.1277 ЦК України у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття суд визнає спадщину
відумерлого за заявою відповідного
органу місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини.

При цьому, як свідчать матеріали
справи на час звернення ОСОБА_6 до суду
з вказаною заявою, данні про наявність
інших спадкоємців були відсутні, однак
встановлення факту проживання однією
сім»єю без шлюбу з ОСОБА_7 ,після смерті
якого відкрилась спадщина у вигляді
зазначеної вище квартири, могло
вплинути на спадкові права
територіальної громади в особі
Харківської міської ради, яка до участі
у справі залучена не була.

Згідно до вимог ч.4 ст. 256 ЦПК
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається спір про право, а
якщо спір про право буде встановлений
під час розгляду справи - залишає заяву
без розгляду

Неповне з»ясування судом першої
інстанції обставин, які слугували
підставою для звернення ОСОБА_6 у суд з
зазначеною заявою, призвело до
ухвалення у справі в порядку окремого
провадження судового рішення , яке
породжує спір про право на спадщину.

Крім того, як свідчать матеріали
справи, вказана справа розглянута
судом в окремому та заочному
провадженню.

Згідно ж до вимог ч.1 ст. 234 ЦПК
України , окреме провадження, це вид
непозовного провадження цивільного
судочинства , в порядку якого
встановлюється наявність або
відсутність юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ст.ст. 224, 225 ЦПК України
заочний розгляд справи проводиться
судом за загальними правилами
позовного провадження, з винятками і
доповненнями, встановленими для
заочного розгляду справи( главою 8 ЦПК
України.

Таким чином, вимоги вказаних норм
ЦПК України виключать можливість
заочного розгляду справи судом в
окремому провадженні.

За таких обставин, вказане заочне
рішення суду підлягає скасуванню, як
таке, що ухвалено судом першої
інстанції з порушенням вказаних норм
матеріального та процесуального права
( п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України) та залишенню
заяви ОСОБА_6 на підставі ч.4 ст. 256 ЦПК
України без розгляду, оскільки із її
заяви про встановлення факту проживали
однією сім»єю чоловіка та жінки без
шлюбу з ОСОБА_7 вбачається спір про її
право на спадщину .

Керуючись ст. 303, ч.4 ст. 256, п.4 ч.1 ст.
309, ст.ст. 315, 319, 218 ЦПК України, судова
колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі
представника ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Скасувати заочне рішення
Комінтернівського районного суду
м.Харкова від 28 березня 2014 року.

Заяву ОСОБА_6, зацікавлена особа :
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану по м.Харкову
реєстраційною служби Харківського
міського управління юстиції про
встановлення факту, що має юридичне
значення, залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий , суддя :

Судді :