Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5692/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого - судді
Шаповал Т.В.

при секретарі -
Лавріненко О.А..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтава в приміщенні
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу. В поданій до суду
заяві посилалася на те, що спільне
проживання з відповідачкою припинили з
1997 року. В даний час проживають окремо.
Спільне господарство не ведуть. Тому
просила шлюб розірвати.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечувала. Вважає, що
ще мають змогу з позивачем помиритися.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази у справі, приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 14
серпня 1981 року перебувають в
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу
неповнолітніх дітей не мають.

З 1997 року сторони проживають
окремо. Дана обставина визнається
обома сторонами, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК
України є такою, що доказуванню не
підлягає.

Відповідно до ст. 111 СК України суд
вживає заходи щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства.

Суд бере до уваги, що звернувшись до
суду з позовом про розірвання шлюбу,
позивач протягом всього часу
провадження у справі свого ставлення
до предмету розгляду справи не змінив.

Таким чином протягом тривалого часу
намір позивача розірвати шлюб є
незмінним.

З цього суд робить висновок про
впевненість позивача в своєму бажанні
шлюб розірвати.

Суд враховує, що відповідачем
вживались заходи до примирення з
позивачем, але позитивного результату
вони не дали, примирення з позивачем не
досягнуто.

За нормами ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка, примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Позивач просить шлюб розірвати, не
бажає миритися з відповідачем,
наполягає на розірванні шлюбу.

Таким чином, судом встановлено
відсутність вільної згоди позивача
перебувати в шлюбі з відповідачем.

Відповідно до ст.55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Позивач зазначив, що збереження
сім'ї та спільне проживання з
відповідачем є неможливим.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку, що сім'я сторін
по справі розпалась остаточно,
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу неможливі. Тому,
збереження шлюбу суперечили б
інтересам обох з подружжя.

Враховуючи вищевикладене, позов
необхідно задовольнити, шлюб -
розірвати.

Керуючись ст.ст. 110, 112 СК України,
ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 14 серпня 1981 року у
Полтавському міському Палаці шлюбів
між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 1794 -
розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2
залишити прізвище - ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий

Т.В.Шаповал