У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Піреус Банк МКБ» на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
15 серпня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4, про визнання порушення
умов договору та зобов'язання укласти
договір іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Піреус Банк МКБ» (далі по
тексту ПАТ «Піреус Банк») звернулося до
Мукачівського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання
порушення умов договору та
зобов'язання укласти договір іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 20.11.2006 року
між ВАТ «Міжнародний комерційний банк»
(правонаступником якого є позивач) та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір на
суму 60 000 Євро під 14% річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором між банком та ОСОБА_3 05.09.2008
року укладено договір застави майнових
прав.

Згідно п.3.1.6. Договору застави
Заставодавець зобов'язався на протязі
10 днів після оформлення державних
актів передати в іпотеку Банку дві
земельні ділянки площею 0,0591 га та 0,0602
га відповідно.

Проте до цього часу відповідач не
виконав взяте на себе зобов'язання щодо
передачі вказаних земельних ділянок в
іпотеку банку.

З врахуванням наведеного просив суд: 1)
визнати, що ОСОБА_3 порушила п.3.1.6.
Договору застави майнових прав; 2)
зобов'язати ОСОБА_3 укласти з ПАТ
«Піреус Банк» договір іпотеки щодо
двох земельних ділянок.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від суду від 15 серпня 2014 року в
задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
позивач оскаржив його в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що суд взагалі не дав
правової оцінки позовній вимозі про
визнання порушень п.3.1.6. Договору
застави. Вважає необґрунтованим
висновок суду щодо відсутності такого
способу захисту, оскільки спірні
правовідносини підпадають під п.5 ч.2 ст.
16 ЦК України - примусове виконання
обов'язку в натурі. Вказує також на
порушення судом норм процесуального
права, а саме: не витребувано докази,
суд мав ухвалити заочне рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне в її задоволенні відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Встановлено, що 20.11.2006 року між ВАТ
«Міжнародний комерційний банк»
(правонаступником якого є ПАТ «Піреус
Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний
договір на суму 60 000 Євро під 14% річних
(а.с.5, 6).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором між банком та ОСОБА_3 05.09.2008
року укладено договір застави майнових
прав №36/2006-3 (а.с.7, 8).

Згідно п.3.1.6. Договору застави
Заставодавець зобов'язався на протязі
10 днів після оформлення державних
актів передати в іпотеку Банку дві
земельні ділянки площею 0,0591 га та 0,0602
га відповідно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що ст.
16 ЦК України не передбачено такого
способу захисту як зобов'язання
укласти договір.

З висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позову повністю
погоджується колегія суддів зважаючи
на наступне.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів).

Зобов'язання укласти договір у
судовому порядку не відповідає
способам захисту прав, передбачених ст.
16 ЦК (постанова Верховного Суду України
від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12).

Зазначена Постанова ВСУ прийнята з
підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК
України, а тому висновки викладені в
ній є обов'язковими для всіх судів
України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України)

Таким чином доводи апеляційної скарги,
що позивачем обрано належний спосіб
захисту щодо вимоги про зобов'язання
укласти договір іпотеки не ґрунтуються
на вимогах Закону, а тому підлягають
відхиленню.

Щодо посилання апелянта на відсутність
у рішення суду правової оцінки його
вимозі про визнання порушеним умов
договору, то колегія суддів констатує,
що суд першої інстанції дійсно не навів
у своєму рішенні мотивів для відмови в
задоволенні даної позовної вимоги.

Разом з тим, колегія суддів виходить з
того, що в зобов'язальних
правовідносинах порушення особою
взятих на себе зобов'язань є юридичним
фактом, який може тягнути для цієї
особи певні юридичні наслідки (ст. 611 ЦК
України). У разі пред'явлення
контрагентом особи відповідного
позову про застосування наслідків
порушення зобов'язання, суд встановлює
по такій справі чи мало місце порушення
особою взятих на себе зобов'язань і
відображає такий висновок у
мотивувальній частині рішення. Разом з
тим пред'явлення самостійної позовної
вимоги: визнати факт порушення
зобов'язань - не ґрунтується на
приписах чинного законодавства та
суперечить ст. 256 ЦПК України. Таким
чином колегія суддів констатує, що
сформульована таким чином позовна
вимога не підлягає захисту в судовому
порядку, а тому також є неналежним
способом захисту.

Що стосується посилання апелянта на
порушення судом норм процесуального
права, то такі не беруться до уваги,
оскільки це не призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, хоча й не в повній мірі
вмотивував своє рішення.

Згідно ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України, підлягає відхиленню, а рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
15 серпня 2014 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Піреус Банк
МКБ» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 15 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді