АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/299/14/14 № апеляційного
суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
8 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою Тимченка ЯрославаПавловича -
представника Публічного акціонерного
товариства «Платинум Банк» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 липня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ПАТ «Платинум Банк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог, вважаючи, що судом порушено норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлені про
час та місце розгляду справи належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе слухати справу у відсутність
осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у січні 2014 року
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про звернення стягнення
на предмет іпотеки, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що 27
грудня 2006р. між ПАТ «Платинум Банк»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено кредитний
договір, відповідно до якого
позичальникам було надано кредит в
сумі 180000,0 дол. США на строк
користування 120 місяців зі сплатою 10,5%
річних. В забезпечення кредитного
договору, 27 грудня 2006р. між сторонами
було укладено іпотечний договір №
1.06120998 згідно якого предметом іпотеки є
трикімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1, що належить відповідачам на
праві спільної часткової власності на
підставі договору купівлі-продажу.
Зазначив, що відповідачі взяті на
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконують, щомісячні
платежі за кредитним договором і в
термін, встановлений умовами цього
договору не здійснюються, решта
заборгованості не повертається.

У зв'язку із викладеним, просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 74,4 кв.м. та житловою
площею 51,4 кв.м., яка належить на праві
спільної часткової власності
відповідачам на підставі договору
купівлі-продажу нерухомості,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу 27 грудня 2006р. за реєстровим № 5217,
5218 та зареєстровано в КП «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна 29 грудня 1994р. у
реєстровій книзі № д.481-198 за № 5419
шляхом реалізації з публічних торгів
за ціною, яка встановлюється на рівні
цін, не нижчому за звичайні ціни на цей
вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій в рахунок погашення
заборгованості відповідачів перед
позивачем за договором про іпотечний
кредит № 1.06120998 від 27 грудня 2006р. (далі
по тексту - кредитний договір) в сумі
799270,36 грн. з яких: сума заборгованості
за кредитом складає - 96099,91 дол. США, що
еквівалентна в гривнях день проведення
розрахунку заборгованості за курсом
НБУ - 768126,58 грн.; сума заборгованості за
відсотками - 3786,56 дол. США, що за курсом
НБУ складає 30265,97 грн.; пеня за
несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків за період з 29 січня 2013р. по 17
грудня 2013р. - 877,81 грн.; стягнути з
відповідачів судові витрати, які
складаються з судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
грудня 2006р. між ПАТ «Платинум Банк»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено кредитний
договір, відповідно до якого
позичальникам було надано кредит в
сумі 180000,0 дол. США на строк
користування 120 місяців зі сплатою 10,5%
річних.

В забезпечення кредитного договору, 27
грудня 2006р. між сторонами було укладено
іпотечний договір № 1.06120998 згідно
якого предметом іпотеки є трикімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що
належить відповідачам на праві
спільної часткової власності на
підставі договору купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи,
належним чином взяті на себе
зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
виконують, у зв'язку із чим, станом на 17
грудня 2013 року становила 799 270 грн. 36 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 583 ЦК України та
частини 2 ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» заставодавцем може бути
боржник або третя особа (майновий
поручитель). При цьому застава (іпотека)
завжди є забезпеченням певного
узгодженого із заставодавцем
(іпотекодавцем) зобов'язання.
Законодавством розрізняється застава
(іпотека), надана боржником та застава
(іпотека), надана третьою особою
(майновим поручителем).

Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33
Закону України «Про іпотеку»
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. У разі часткового виконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
заставою, право звернення на предмет
застави зберігається в первісному
обсязі.

Частиною 6 ст. З Закону «Про іпотеку»
встановлено, що у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
положень Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», за яким протягом
дії цього закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави або предметом
іпотеки згідно із статтею 5 Закону
України «Про іпотеку», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитним
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя, за умови, що у позичальника
або майнового поручителя у власності
не знаходиться інше нерухоме житлове
майно і загальна площа такого
нерухомого майна не перевищує 140 кв. м.
для квартири та 250 кв.м. для жилого
будинку.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» може бути застосовано лише при
виконанні рішення суду, а не при
вирішенні позову щодо звернення
стягнення на іпотечне майно, не
заслуговують на увагу і є власним
тлумаченням позивача норм
законодавства.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що положення Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не може бути застосовано до
ОСОБА_5, який не є громадянином України,
оскільки, виходячи з правового аналізу
Закону, його розповсюджуються на
громадян України, які є позичальниками
або майновими поручителями за
споживчими кредитними договорами. В
даному випадку, одним із солідарних
боржників (позичальників) за договором
іпотечного кредиту є громадянка
України - ОСОБА_4 Оскільки даним
кредитним договором не визначено
частки відповідальності боржників -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, іпотечний договір,
укладений з відповідачами також не
містить відомостей щодо розміру
часток відповідальності
іпотекодавців, предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_1, а не частки цієї
квартири, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
необхідності застосування при
вирішенні даного спору положень
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Також колегія суддів не може прийняти
доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції не перевірено, чи є іпотечне
майно єдиним місцем проживання
відповідачки ОСОБА_4, так як на
підставі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказів щодо наявності у відповідачки
у власності іншого нерухомого майна,
суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги
також висновків суду не спростовують
та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм діючого законодавства, висновки
суду обґрунтовані, відповідають
обставинам справи, колегія суддів не
вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Тимченка Ярослава
Павловича - представника Публічного
акціонерного товариства відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді