Справа № 681/1021/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

Полонський районний суд Хмельницької
області

в складі головуючого судді Горщар А.Г.

при секретарі Іщук С.А.

з участю позивача, представників
відповідачів Окорської О.В., Поліщук
Л.А., Самолюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
головного управління Держземагенства
України у Хмельницькій області,
відділу Держземагенства у Полонському
районі, Полонської районної держаної
адміністрації, Новоселицької
сільської ради, про визнання права
власності на земельну частку (пай),
виділ земельної ділянки в натурі,-

встановив:

ОСОБА_4 у червні 2014 року звернувся до
суду з позовом в якому просив визнати
за ним право на земельну частку (пай) по
Новоселицькій сільській раді
Полонського району Хмельницької
області як за пенсіонером з числа
колишнього колективного
сільськогосподарського підприємства
СТОВ імені Мічуріна (далі КСП); виділити
для нього земельну частку (пай) із
земель запасу чи резерву Новоселицької
сільської ради, а у разі неможливості
виділити із із земель вказаної ради,
просив виділити із земель іншої
сільської ради в межах Полонського
району.

В обґрунтування позову зазначав, що він
з 20.06.1988 року був прийнятий в члени
колгоспу імені Мічуріна с. Новоселиця,
де працював завідуючим виробництвом по
переробці фруктів до 17.01.1997 року. В 2005
році ним було отримано свідоцтво про
право власності на майновий пай члена
КСП СТОВ імені Мічуріна , а відтак на
думку позивача він має право на
земельну частку (пай) та повинен був
бути включеним до списку осіб, які мали
право на земельну частку (пай) та
отримати земельний пай у натурі. В
травні 2014 року він дізнався, що землі
СТОВ імені Мічуріна розпайовані, усі
члени КСП отримали земельні ділянки і
виготовили на них державні акти, та що
його помилково не включили до списку
осіб, котрі мали право на земельну
частку (пай), після чого він звернувся
до суду.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав.

Представники Держземагенства,
Полонської районної державної
адміністрації позов не визнали,
пояснили, що ОСОБА_4 дійсно був членом
колгоспу імені Мічуріна,
правонаступником якого став КСП ім.
Мічуріна для якого в 1995 році було
видано Державний акт на право
колективної власності на землю.
Позивача повинні були включити до
списку членів КСП, що мали право на
отримання земельної частки (паю), чого
із невідомих причин зроблено не було.
Однак, оскільки ОСОБА_4 без поважних
причин пропустив строк позовної
давності звернення до суду, тому з цієї
підстави в позові слід відмовити.

Представник Новоселицької сільської
ради позов визнала, вказала, що ОСОБА_4
мав право на одержання земельної
частки паю як член КСП, та в разі
прийняття судом рішення про
задоволення вимог позивача є
можливість виділити для нього земельну
частку (пай) із вільних земель
резервного фонду сільської ради.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази суд вважає
позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що згідно даних трудової
книжки ОСОБА_4 20.06.1988 року його було
прийнято завідуючим фруктового
переробного цеху у колгосп ім. Мічуріна
с. Новоселиця, а 10.09.1990 року прийнято в
члени цього колгоспу. 17.01.1997 року
позивача звільнено з посади у зв'язку з
скороченням.

05 жовтня 1995 року КСП ім. Мічуріна
(правонаступник колгоспу ім.. Мічуріна)
отримало Державний акт на право
колективної власності на землю.
Позивача не було включено до списку
членів названого КСП, що є додатком до
Державного акта на право колективної
власності на землю. Сертифікат на
земельну частку (пай), які отримували
члени КСП в 1996 році йому не видавався.

Вказані обставини сторонами
визнаються і не заперечуються.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» від
05.06.2003 року право на земельну частку
(пай) мають, зокрема, колишні члени
колективних сільськогосподарських
підприємств, сільськогосподарських
кооперативів, сільськогосподарських
акціонерних товариств, у тому числі
створених на базі радгоспів та інших
державних сільськогосподарських
підприємств, а також пенсіонери з їх
числа, які отримали сертифікати на
право на земельну частку (пай) у
встановленому законодавством порядку,
громадяни та юридичні особи, які
відповідно до законодавства України
набули право на земельну частку (пай).

Згідно із п.2 Указу Президента України
«Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» від 08 серпня 1995 року
право на земельну частку (пай) мають
члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акту на право колективної
власності на землю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» роз'яснено, що член колективного
сільськогосподарського підприємства,
включений до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю, набуває права на
земельну частку (пай) з дня видачі цього
акта. Невнесення до зазначеного вище
списку особи, яка була членом КСП на час
передачі у колективну власність землі,
не може позбавити її права на земельну
частку.

Отже, необхідною умовою для отримання
земельної частки (паю) є членство в
колективному підприємстві.

Як зазначено вище, на час отримання
Державного акту на право колективної
власності на землю, ОСОБА_4 був членом
КСП ім. Мічуріна та мав право на
земельну частку (пай), але до списків на
отримання земельної частки (паю) із
невідомих причин внесений не був.

Разом із тим, з матеріалів справи
вбачається, що позивач звернувся до
суду з позовом у червні 2014 року, через 19
років після того, як відбулося
розпаювання земель колишнього
колгоспу ім. Мічуріна та
правонаступнику останнього - КСП ім.
Мічуріна - було передано Державний акт
на право колективної власності на
землю.

Як на причину поважності пропуску
строку ОСОБА_4 посилався на те, що про
порушення свого права він дізнався у
травні 2014 року коли перебував у
Хмельницькій області по приватних
справах.

Відповідно до ст.71 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року), що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин,
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення свого права
(ст.76 ЦК УРСР).

Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що
позовна давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін по справі.

Згідно із ч.1 ст.80 ЦК Української РСР
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України (в
редакції 2003 року), правовідносини, які
виникли до набрання ним чинності,
повинні регулюватися законодавством,
яке діяло на час їх виникнення, а
пунктом 6 передбачено застосування
його правил про позовну давність до
позовів, строк пред`явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності
цим Кодексом.

На пред'явлення позову про
витребування належного громадянину
майна, інших вимог про захист приватної
власності поширюється встановлений ст.
50 Закону України «Про власність» і ст. 71
ЦК УРСР (чинних на час виникнення
спірних правовідносин) трирічний строк
позовної давності, якщо інше не
передбачено законом.

Право на позов у позивача виникло ще в
1995році, про що він повинен був знати,
тому трирічний строк позовної давності
минув ще до набрання чинності ЦК
України 2004 року.

Керуючись наведеним, ст.10, 60, ч.3 ст.209, ст.
212-215, ЦПК України суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області шляхом подачі до суду першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ________________