Дата документу 05.08.2014
Справа № 334/8160/13-ц
Провадження № 2/334/214/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Вєтлугіній Г.С.,

за участю представника позивачки -
адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки без шлюбу, поділ
майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки без шлюбу,
поділ майна. В позові позивачка
зазначила, що вона з 2000 року по 2011 рік
проживала однією сім'ю без реєстрації
шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 Вони з
відповідачем були пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки. Від сумісного проживання
однією сім'єю було народжено двоє
малолітніх дітей, а саме: син, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та син, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з
позивачкою та знаходяться на її
утриманні. В 2011 році позивачка з
відповідачем зареєстрували шлюб. Під
час сумісного проживання сторони
придбали автомобіль марки ВАЗ 2172 «Lаdа
Ргіога», 2009 року випуску, об'ємом
двигуна 1596 см.куб, який згідно довідки
консультативно-автоекспертного бюро
має вартість станом на червень 2013 рік -
52350 грн.(довідка від 01.08.2013 року за № 8).

Оскільки спірне майно було набуте
сторонами за час спільного проживання
однією сім'єю, позивачка вважає, що воно
належить їй та відповідачу на праві
спільної сумісної власності. З
зазначеної причини їй належить право
власності на 1/2 частину спірного майна.
Враховуючи, що спірне майно є
неподільною річчю, позивачка просить
стягнути грошову компенсацію належну
їй 1/2 частку спірного майна, яка
становить 26 175 грн. (52350грн.:2=26175 грн.).
Зазначені кошти позивачці потрібні для
здійснення необхідного медичного
лікування ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є
інвалідом дитинства за діагнозом ДЦП.
Отже, позивачка просить суд встановити
факт проживання однією сім'ю без
реєстрації шлюбу її та відповідача в
період часу з 2000 року по 2011 рік. Також
просить стягнути з відповідача на її
користь 26 175 грн. в якості грошової
компенсації належній їй 1/2 частці
автомобілю марки ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога»,
2009 року випуску, об'ємом двигуна 1596
см.куб., який є сумісною власністю
сторін.

Під час розгляду справи позивачка
декілька разів уточнювала свої позовні
вимоги.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_3
зазначила, що вартість спірного
автомобіля згідно висновку ТОВ
«Укрспецекспертиза» становить 57 390
грн., тому позивачка просить суд
встановити факт проживання однією
сім'ю без реєстрації шлюбу її та
відповідача в період часу з 2000 року по
2011 рік. Також просить стягнути з
відповідача на її користь 28 695 грн. в
якості грошової компенсації належній
їй 1/2 частці автомобілю марки ВАЗ 21725
«Lаdа Ргіога», 2009 року випуску, об'ємом
двигуна 1596 см.куб., який є сумісною
власністю сторін.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримала позовні вимоги,
та просила суд задовольнити їх у
повному обсязі з підстав викладених в
уточненій позовній заяві.

У судовому засідання представник
відповідача заперечував проти позову,
просив відмовити в його задоволенні
посилаючись на те, що відповідач
постійно проживав у своєї матери, там
знаходяться його особисті речі, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї. Відповідач самостійно витрачав
кошти, які заробляв, спільного
господарства із позивачкою не вів.
Продукти та інші побутові речі, які він
купував, приносив до батьків, давав
батькам кошти на оплату комунальних
послуг. Позивачка, у свою чергу,
самостійно сплачувала за найм
квартири, самостійно вела своє
господарство та побут. Позивачка
фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
прописана за адресою: АДРЕСА_2, але ж за
вищевказаною адресою не мешкає. Таким
чином, відповідач зазначив, що він з
позивачкою разом не мешкали та
спільного господарства не вели, даний
факт встановлений судовим рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18.06.2012 року по справі №
0814/5371/2012, та позивачка в судовому
засіданні підтвердила це особисто. Під
час шлюбу позивачка не заявляла до
відповідача ніяких майнових вимог.

Твердження позивачки про те, що
автомобіль ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога»
придбали за спільні кошти, доказами не
підтверджено і не відповідає
дійсності. Згідно із трудовою книжкою
відповідача, 30.09.2009 р. позивач був
звільнений з основного місця роботи
(запис №23), і прийнятий на роботу тільки
16.04.2010 р. Позивачка була прийнята на
роботу у 2005 році, але по теперішній час
знаходиться у відпустці. Доходів на
придбання автомобіля відповідач не
мав. Кошти на придбання автомобіля дала
матір відповідача, ОСОБА_8, яка 02.09.2009
р. продала належне їй нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_3. На
підставі викладеного просить у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_8, оцінивши всі докази у
сукупності, суд приходить до наступних
висновків.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Суд надав рівні можливості
сторонам у наданні доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2
від 11.01.2007 р.(а.с.6); та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3
від 02.04.2009 р. (а.с.7).

Дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною
інвалідом, та має захворювання ДЦП, що
підтверджується медичним висновком
№971 (а.с.10-11)

31 жовтня 2009 року ОСОБА_4 купив
автомобіль марки: Lаdа 217230, кузов НОМЕР_4
на підставі договору купівлі-продажу
від 31 жовтня 2009 р., укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Капітал-Авто» та
ОСОБА_4. Продаж автомобіля сторони
здійснили за 80 520 грн. (а.с.40).

Відповідно до повідомлення начальника
Центру №1 надання послуг пов'язаних з
використаннями автотранспортних
засобів, з обслуговування м. Запоріжжя
та Запорізького району УДАІ ГУМВС
України в Запорізькій області №10/13-305
від 29.01.2014 р., згідно даних комп'ютерної
системи ДАІ ГУМВС України в
Запорізькій області станом на 23.01.2014 р.,
за гр.. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, котрий
мешкає за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано автомобіль ВАЗ 217230 114 01,
державний номер НОМЕР_1, 2009 року
випуску, кузов НОМЕР_4. (а.с.49).

19.03.2011 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували
шлюб, який зареєстровано Ленінським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис №98, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_5 від
19.03.2011 р.(а.с.14).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
розірвано рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2012
р. В рішенні

зазначено, що з лютого 2011 р. шлюбні
стосунки між сторонами припинені, вони
разом не проживають та не ведуть
спільне господарство. (а.с.15).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, але за вказаною адресою не
проживає. (а.с.8).

ОСОБА_4 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.11).

Згідно довідки про взяття на облік
платника податків №5684/10/29-117 від 29.07.2008
р., фізична особа-підприємець ОСОБА_4
узятий на облік в органах державної
податкової служби 29.07.2008 р. за №12638 від
29.07.2008 р.(а.с.148).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_4
з 26.04.2006 р. по 30.09.2009 р. працював на посаді
менеджера в ТОВ «Колізей». (а.с.38-39).

Відповідно до договору від 02.09.2009 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_18, зареєстровано в реєстрі
№3448, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Колізей» в особі
ОСОБА_8 продано ОСОБА_19 нежиле
приміщення, першого поверху (літ. А-5), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
загальною площею 241,0 кв.м., за 380 000 грн.
(а.с.151). Здійснення даного правочину
(договір купівлі-продажу)
підтверджується витягом з Державного
реєстру правочинів №7678373 від 02.09.2009
р.(а.с.34, 149-151).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2013 року стягнуто
з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3
частини його заробітку, але не менш ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
03.09.2013 р., до повноліття сина ОСОБА_6, а
потім по 1/4 частині до повноліття сина
ОСОБА_7, або до зміни матеріального
становища сторін. (а.с.67)

Згідно до ст..256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому
порядку можуть бути встановлені факти,
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» у тому разі коли є спір про
право він розглядається в порядку
позовного провадження.

За змістом ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік, у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

З наведеного положення випливає
основна ознака подружніх відносин:
наявність факту ведення спільного
господарства, тобто прийняття участі у
спільних витратах, спрямованих на
забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Відповідно до ст..74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України
слід виходити з того, що указана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю. Крім того, для визначення
осіб як таких, що перебувають у
фактичних шлюбних відносинах, для
вирішення майнового спору на підставі
ст. 74 СК України, суд повинен встановити
факт проживання однією сім'єю чоловіка
та жінки без шлюбу в період, протягом
якого було придбано спірне майно.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України
визначено, що цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом

України, тобто з 1 січня 2004 року.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 р. №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ батьківства, материнства та
стягнення аліментів», до сімейних
відносин, які вже існували на зазначену
дату, норми СК України застосовуються
лише в частині тих прав і обов'язків, що
виникли після набрання ним чинності. Ці
права та обов'язки визначаються на
підставах, передбачених СК України.

Таким чином, факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу набув юридичного значення після
набрання чинності СК України та ЦК
України з 1 січня 2004 року. Кодекс про
шлюб та сім'ю УРСР не передбачав
юридичних наслідків для чоловіка та
жінки, які проживала разом без
реєстрації шлюбу.

Виходячи з наведеного вище, суд
знаходить, що позовні вимоги про
встановлення факту проживання
позивачки та відповідача однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з 2000 року до січня
2004 року, задоволенню не підлягають.

Проте, щодо іншого періоду, а саме - з
січня 2004 року до лютого 2011 року, суд
приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що у зазначений
період часу січня 2004 року до лютого 2011
року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в будь-якому
іншому шлюбі не перебували.

Згідно повідомлення заступника
головного лікаря КУ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги №10» №01-16/2
від 23.01.2014 р., дитина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, спостерігається з
народження в амбулаторії №10, дільниця
19. З 12.2006 року до 01.2009 року дитина
спостерігається та відвідувався
педіатром за адресою: АДРЕСА_1, де
проживав з батьками (ОСОБА_3, ОСОБА_4.) і
бабусею по лінії батька (ОСОБА_8.). З 01.2009
року за сімейними обставинами батьки з
дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, переїхали
проживати за адресою: АДРЕСА_1 в
квартиру, де проживають родичі по лінії
матері і займали там 1 кімнату. Дитина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з народження
проживав та спостерігався дільничним
педіатром за адресою: АДРЕСА_1, з мамою,
татом і братом (ОСОБА_4.). На період з 07.2010
року по 01.2011 року родина проживала за
адресою: АДРЕСА_4, в 2-х кімнатній
квартирі бабусі - ОСОБА_8, на момент
захворювання дітей в цей період часу
діти оглядалися та відвідувалися за
цією адресою, в квартирі знаходилися
особисті речі та іграшки дітей. З 02.2011
року діти ОСОБА_6, 2006 р.н., та ОСОБА_7, 2009
р.н., проживали і по теперішній час з
матерію (ОСОБА_3.) за адресою: АДРЕСА_1.
(а.с.66).

У судовому засіданні свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_11, ОСОБА_10 підтвердили, що сторони
тривалий час постійно мешкали однією
сім'єю, спочатку проживали у матері
відповідача у кв.130, згодом, після
народження другої дитини переїхали у
квартиру 120, за місцем проживання
позивачки, сторони мають двох дітей,
старша дитина, є інвалідом з дитинства,
сторони спільно лікували дитину, вели
спільно господарство, спільно
відпочивали, вирішували інші побутові
питання, та купували автомобіль.

Свідки ОСОБА_12, та ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснила, що вони допомагали
з купівлею автомобіля, та знають, що
саме мати відповідача сплачувала у
салоні за автомобіль марки ВАЗ 2172 «Lаdа
Ргіога». Щодо спільного життя сторін їм
нічого не відомо, з позивачкою вони не
знайомі.

Свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що їй
відомо, що саме мати відповідача ОСОБА_8
продала нерухомість (магазин) та купила
автомобіль для сина, оскільки йому для
роботи був потрібний автомобіль. Де та
як саме проживали сторони, їй не відомо,
оскільки бувала у матері відповідача
рідко, приблизно 1 раз на 3 місяці.

Свідок ОСОБА_14, також повідомила суду,
що їй відомо, що саме мати відповідача
ОСОБА_8 продала нерухомість (магазин) та
купила автомобіль для сина, оскільки
йому для роботи був потрібний
автомобіль. Сім'ю позивачки може
охарактеризувати, як багатодітну, яка
раніше мала багато проблем. Свідок
допомагала зареєструвати дитину за
місцем проживання позивачки, на
прохання матері відповідача. В той же
час раніше позивачку

не бачила, відомо зі слів матері
відповідача, що позивачка проживає на 3
поверсі. Крім того у грудні 2009 р., коли
вона відвідувала матір відповідача,
відповідач проживав разом з матір'ю на 6
поверсі, і ОСОБА_4 приносив до матері
показати своїх двох дітей. Також зі
слів матері відповідача знає, що
позивачка перешкоджає відповідачу
бачитися з дітьми.

Свідок ОСОБА_8, яка є матір'ю
відповідача, пояснила, що сторони
проживали окремо, спільного
господарства не вели, так відповідач
проживав саме з нею у квартирі 130, а
позивачка проживала зі своєю сім'єю у
квартирі 120. Також свідок пояснила, що у
2009 році вона продала магазин та купила
сину автомобіль. Шлюб сторони уклали у
2011 р. для виїзду в Ізраїль для лікування
дитини інваліда. Однак нікуди не
виїздили, і згодом розірвали шлюб. З
лікуванням старшої дитини інваліда
допомагала всі, в тому числі допомагала
вона разом з сином. Однак суд критично
ставиться до показань даного свідка,
оскільки в наданих саме відповідачем
документах, а саме у Заяві на
страхування життя з участю у резервах
бонусів від 01.06.2009 р. страхувальник
ОСОБА_8 (мати відповідача) застрахувала
ОСОБА_4, та в графі сімейний стан
вказала, що він одружений. (а.с.125)

Факт проживання сторін однією сім'єю
також підтверджується наданими
позивачкою суду фотографіями (а.с.57-65).

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того сторони зареєстрували шлюб
тільки 19.03.2011 р., а відповідно до рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18.06.2012 р. фактично шлюбні
відносини між сторонами припинилися з
лютого 2011 р.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
(ч. 1 ст.58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 2 ст.59 ЦПК України).

Протягом всього часу розгляду справи в
суді, в порушення вимог ст. ст.59, 60 ЦПК
України, відповідачем не було надано
суду жодних належних і допустимих
доказів на спростування позовних вимог
про встановлення факту, що має юридичне
значення проживання позивачки однією
сім'єю з відповідачем, відсутності
спільного побуту та бюджету, взаємних
прав та обов'язків, допитані за
клопотанням відповідача свідки
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не
спростували факту проживання
позивачки з відповідачем. До показів
свідка ОСОБА_8, суд відноситься
критично, оскільки вона є матір'ю
відповідача. Доводи відповідача, щодо
того, що позивачка не працювала,
оскільки перебувала у декретній
відпустці, а він теж не працював, тому
не мав змоги купити автомобіль, суд не
може прийняти до уваги, оскільки даний
автомобіль за договором куплений саме
відповідачем та зареєстрований на
нього.

Оцінюючи стан відносин між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, суд вважає, що аналізуючи
показання свідків в їх сукупності та
співставляючи їх з усіма зібраними по
справі доказами та поясненнями
представників та самих сторін,
безперечно можна зробити висновок, що
вказані особи проживали однією сім'єю,
оскільки за цей час народили двох
дітей, спільно займалися вихованням та
лікуванням дітей, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
спільно відпочивали, купили
автомобіль, в будь-якому іншому шлюбі у
зазначений період часу не перебували, а
згодом зареєстрували шлюб офіційно.
Факт проживання сторін однією сім'єю
також підтверджений наданим суду
листом заступника головного лікаря КУ
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги №10» №01-16/2 від 23.01.2014 р., що
дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, спостерігалися з
народження в амбулаторії №10, дільниця
19 та проживали разом з батьками ОСОБА_4
та ОСОБА_3, який підготовлений
дільничним педіатром ОСОБА_16, яка
відвідувала та лікувала малолітніх
дітей.

Враховуючи наведене, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги про
встановлення факту проживання
позивачки та відповідача однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з січня 2004

року до лютого 2011 року - підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст..60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За змістом ст..63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», що при
застосуванні ст..74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Судом встановлено та документально
підтверджено придбання у період
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 автомобіля ВАЗ 217230 114 01,
державний номер НОМЕР_1, 2009 року
випуску, кузов НОМЕР_4.

Згідно повідомлення експерта
консультативно-автоекспертного бюро
ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» за вих.№18 від
01.08.2013 р., середня ринкова вартість
автомобіля марки ВАЗ 2172 «Lаdа Ргіога»,
2009 року випуску, об'єм двигуна 1596 см.
куб., за станом цін на червень 2013 р. на
ринку України становить 52 350 грн.,
автомобіль не оглядався. (а.с.13).

Відповідно до висновку ТОВ
«Укрспецекспертиза» за вих. №28/03/14 від
28.03.2014 р., середня ринкова вартість
спірного автомобіля станом на 28.03.2014 р.
становить 57 390 грн., автомобіль не
оглядався. (а.с.84-89).

Згідно висновку суб'єкта оціночної
діяльності ОСОБА_24 про ринкову
вартість об'єкта оцінки від 10.10.2013 р.,
ринкова вартість спірного автомобіля
станом на 10.10.2013 р. становить 46 008 грн.,
автомобіль був оглянутий суб'єктом
оціночної діяльності ОСОБА_24 та
містить фотографії даного автомобілю.
(а.с.90-105).

Враховуючи наведене, суд дійшов до
висновку, що даний автомобіль слід
вважати спільною сумісною власністю,
на які поширюються положення ч.1 ст.70 СК
України, згідно яких у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно,
придбане подружжям в період шлюбу є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором між ними чи
законом.

Згідно ч.2 ст..370 ЦК України, у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст..372 ЦК України, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду №11 від 21.12.2007 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
шлюб, розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того,

на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не

встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ст..71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі, неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними;
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема і на квартиру
допускається лише за його згодою.

Суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_4
на користь позивачки грошової
компенсації за 1/2 частку автомобіля
марки ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога», 2009 року
випуску, який є сумісною власністю
сторін, підлягають задоволенню. Щодо
розміру суми, яка підлягає стягненню,
суд враховує висновок суб'єкта
оціночної діяльності ОСОБА_24 про
ринкову вартість об'єкта оцінки від
10.10.2013 р., що ринкова вартість спірного
автомобіля станом на 10.10.2013 р. становить
46 008 грн., оскільки даний автомобіль
був оглянутий суб'єктом оціночної
діяльності ОСОБА_24 та містить
фотографії даного автомобіля, всі інші
висновки були зроблені без огляду
автомобіля, та розрахована середня
ціна. У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
підлягає стягненню в якості грошової
компенсації за 1/2 частку автомобіля
марки ВАЗ 21725 «Lаdа Ргіога», 2009 року
випуску, сума у розмірі - 23 004 грн.

22.03.2014 р. позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_25
уклали шлюб, та прізвище після
державної реєстрації шлюбу дружина
змінила прізвище на ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
Серія НОМЕР_6 від 22.03.2014 р., та 17.04.2014 р.
було видано паспорт вже на ім'я ОСОБА_3.
(а.с. 166-167)

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. У
відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Тому з ОСОБА_4
підлягають стягненню на користь
позивачки судові витрати у виді
судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 69, 88,
212-215, 256 ЦПК України, ст. ст. 5, 11, 325, 368, 370,
372 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 63, 71, 74 СК
України, Постанова Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», Постанова
Пленуму Верховного Суду №5 від 31.03.1995
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу у період з
січня 2004 року по лютий 2011 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в
рахунок грошової компенсації за 1/2
частку автомобіля марки ВАЗ 21725 «Lаdа
Ргіога», 2009 року випуску - 23 004 грн.
(двадцять три тисячі чотири гривни).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору в
сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60
коп.).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому

засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Т.Є. Баруліна