Справа № 363/2440/14
Головуючий у І інстанції Скарлат
О.І.Провадження № 22-ц/780/4936/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
судді Вишгородського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк»Приватбанк»», третя
особа: приватний нотаріус
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання нотаріальних дій з
посвідчення договору іпотеки
нерухомого майна від 12 серпня 2005 року
нікчемними, про визнання договору
іпотеки нерухомого майна від 12 серпня
2005 року нікчемним, про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виключення з Єдиного державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна записів про заборону
відчуження нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Ухвалою судді Вишгородського
районного суду Київської області від 16
червня 2014 року позовну заяву повернуто
позивачу для подання її до належного
суду ( ст. 115 ЦПК України справа не
підсудна цьому суду).

Не погоджуючись з ухвалою судді,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить ухвалу скасувати, питання
передати для продовження розгляду
справи до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЦПК України
позови до юридичних осіб
пред"являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини. Відповідно до вимог ст. 181
ЦК України до нерухомих речей (нерухоме
майно, нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» Відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України суди
розглядають справи за позовами: про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Вимоги про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину розглядаються у
позовному провадженні в порядку
цивільного судочинства відповідно до
вимог статті 15 ЦПК України.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» позови про
визнання недійсними правочинів щодо
нерухомого майна та застосування
наслідків недійсності пред'являються
відповідно до частини першої статті 114
ЦПК України за місцезнаходженням майна
або основної його частини.
Кваліфікація об'єктів як нерухомого
майна здійснюється відповідно до
статей 181, 190 та 191 ЦК України. При цьому
за місцезнаходженням нерухомого майна
повинні пред'являтися також позови про
визнання недійсними правочинів щодо
нерухомого майна, яке буде створено в
майбутньому (щодо інвестиційних
договорів про будівництво нерухомого
майна, договорів про участь у фонді
фінансування будівництва тощо).

Як видно з тексту позовної заяви,
нерухоме майно, з приводу якого виник
спір, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
в порядку ст. 312 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права, підлягає
скасуванню, з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст .ст. 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу судді Вишгородського районного
суду Київської області від 16 червня
2014 року - скасувати, питання
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної силу з моменту
проголошення і оскарженню відповідно
до п.2 ч.1 ст. 324 ЦПК України оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Судді: