Справа № 686/7402/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2014 року Хмельницький
міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання
Підвальної Є.З.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

представників співвідповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про розподіл майна
подружжя, визнання договорів
відчуження транспортного засобу
недійсними, визнання права власності,
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

В квітні 2014 року позивач звернулася до
суду з вище вказаним позовом, в якому, з
урахуванням остаточно уточнених
позовних вимог, просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу
автомобіля КIА Сеratо, 2008року випуску,
№кузоваНОМЕР_2, у формі довідки-рахунку
№КІА 495418 від 11.01.2011 року, відповідно до
якої ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_3 купив
зазначений автомобіль; визнати
недійсним договір купівлі-продажу
цього ж автомобіля у формі
довідки-рахунку №КІМ667084 від 24.01.2012року,
відповідно до якої ОСОБА_3 продав, а
ОСОБА_5 купив вказаний автомобіль;
розділити спільне майно подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 та визнати за
позивачем право власності на 1/2 частину
автомобіля КIА Сеratо, 2008року випуску,
№кузоваНОМЕР_2, залишивши іншу 1/2
частину цього автомобіля у власності
ОСОБА_8; витребувати зазначений
автомобіль з чужого незаконного
володіння у відповідача ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач суду
пояснила, що вони з ОСОБА_1 в 2008 році на
кредитні кошти купили спірний
автомобіль для дітей - своєї доньки та
її чоловіка ОСОБА_9, видали зятеві
довіреність на керування автомобілем,
аби діти могли вільно ним
користуватися. Згодом діти запланували
собі купити квартиру і вони з чоловіком
ОСОБА_1 в 2009 році запропонували ОСОБА_9
підшукати покупців для продажу
автомобіля, а згодом продати його з тим,
аби гроші від продажу вкласти у
придбання квартири молодому подружжю.
Після цього ОСОБА_9 ОСОБА_1 була видана
довіреність на продаж автомобіля. Вона
знала, що чоловік має намір видати таку
довіреність, вони з чоловіком
обговорювали можливість її видачі і
вона на її надання погодилась, хоча
особисто в нотаріуса не була. В 2012 році
їй стало відомо, що зять продав
автомобіль своєму батьку. Однак на
даний час між ОСОБА_9 і дочкою позивача
зіпсувались відносини, було розірвано
шлюб, заявлено про стягнення аліментів
на дитину, тому на даний час вона бажає
повернення автомобіля або коштів за
нього, оскільки його було продано без
її згоди.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала і просить їх задовольнити з
мотивів, викладених в позовній заяві,
додатково звертаючи увагу суду на те,
що вимога про витребування на користь
позивача спірного автомобіля від
відповідача ОСОБА_5 заявлена з підстав,
передбачених ст. 216 ЦК України, а решта
позовних вимог - з підстав,
передбачених ст. 215 ЦК України, ст. ст. 60,
63, 65 СК України. Також просить поновити
строк позовної давності у даній справі
як такий, що пропущений з поважних
причин, а саме з огляду на те, що про
факт продажу автомобіля позивач
дізналася лише в 2012 році, а про
остаточного власника на даний час - в 2014
році з інформації, витребуваної у даній
справі на запит суду.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1
не з'явився, про час та місце судового
розгляду справи був повідомлений в
установленому законом порядку, надав
суду письмову заяву про розгляд справи
за його відсутності, вказавши, що
викладені в позовній заяві обставини
справи та позов визнає, вважає, що зять
обманув його з дружиною і покупців, які
купляли спірну машину.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
проти позову заперечив та просить в
його задоволенні відмовити, оскільки
продаж автомобіля був здійснений
законно, на підставі належно
оформленої довіреності, а виручені від
продажу гроші передані ОСОБА_1, тому
позовні вимоги є безпідставними.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 проти позову
заперечила та просить в його
задоволенні відмовити, додатково
вказавши, що спірний автомобіль не є
спільним майном подружжя, оскільки в
техпаспорті на даний автомобіль був
зазначений лише ОСОБА_8, а тому немає
жодних підстав визнавати недійсними
договори відчуження транспортного
засобу та ділити його як спільне майно
подружжя. Крім того, позивач не довела
жодну з обставин, на які вона
посилається в обґрунтування заявлених
позовних вимог. З приводу заяви про
поновлення пропущеного строку
позовної давності пояснила, що позовна
давність у даній справі застосуванню
не підлягає, оскільки позов є
необґрунтованим, тому додатково
застосовувати наслідки пропуску
строку позовної давності не потрібно.

В судовому засіданні представники
співвідповідача ОСОБА_5 проти позову
заперечили та вказали, що ОСОБА_5 не
було відомо про складні сімейні
стосунки між родинами ОСОБА_8 та ОСОБА_3.
З жодним із них ОСОБА_5 не був знайомий,
лише з ОСОБА_3, оскільки придбав у нього
спірний автомобіль. Вважають, що
оскільки ОСОБА_8 добровільно склав
довіреність на керування та
розпорядження автомобілем, тому
автомобіль не був загублений, не був
викрадений, не вибув з володіння не з
волі власника, а тому ОСОБА_5 є
добросовісним набувачем даного
автомобіля, а законні підстави до
позбавлення його цього майна відсутні.
Просять в позові відмовити, врахувавши,
що необґрунтованість позовних вимог є
самостійною підставою для цього, тому
правила щодо пропуску та поновлення
строків позовної давності в даному
випадку застосуванню не підлягають.

Заслухавши сторони та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що в позові слід
відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, що з 14.01.1973 року по даний
час ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебувають у
шлюбі між собою, що підтверджується
свідоцтвом про одруження, копія
котрого наявна в матеріалах справи.

4.08.2008 року ОСОБА_1 сплатив ХФ ТОВ
«Український автомобільний холдинг»
51250 грн. першого внеску за автомобіль,
який мав намір придбати. 5.08.2008 року між
ОСОБА_1 та ТОВ «Український
автомобільний холдинг» було укладено
договір № 519 купівлі-продажу
транспортного засобу - автомобіля КIА
Сеratо, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2
за ціною 102500,00 грн.

Згідно кредитного договору № 6583936 від
8.08.2008 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та
ОСОБА_1, останній отримав кредит в сумі
11094 доларів США для придбання
автомобіля КIА Сеratо, 2008 року випуску, №
кузова НОМЕР_2. Отримані кошти були в
повному обсязі спрямовані на оплату
решти вартості зазначеного автомобіля
на рахунок ХФ ТОВ «Український
автомобільний холдинг».

Після цього придбаний автомобіль було
передано для користування доньці
подружжя ОСОБА_10 та її чоловікові (зятю
позивача) ОСОБА_9 Спірний автомобіль в
інтересах сім'ї ОСОБА_8 не
використовувався. Як пояснила в
судовому засіданні позивач, в його
використанні сім'єю ОСОБА_8 не було
потреби, оскільки вони вже мали власний
автомобіль.

14.07.2010 року ОСОБА_1 виконав в повному
обсязі всі зобов'язання за кредитним
договором, про що свідчить відповідний
напис на його примірнику договору (на
звороті графіка повернення кредиту та
процентів за користування кредитом),
засвідчений печаткою банку.

10.08.2010 року ОСОБА_1 видав нотаріально
засвідчену довіреність ОСОБА_9, якою
уповноважив останнього бути його
представником з питань розпорядження
(продажу, обміну, передачі в позичку,
оренду) належного йому на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
5.08.2008 року, автомобілем КIА Сеratо, 2008
року випуску, № кузова НОМЕР_2, р/н
НОМЕР_1.

Позивачеві завчасно було відомо про
намір її чоловіка видати таку
довіреність і на її видачу вона, як
випливає з її пояснень в судовому
засіданні, погодилася, узгодивши з
чоловіком майбутній продаж автомобіля
покупцеві, підібраному ОСОБА_9

11.01.2011 року автомобіль КIА Сеratо, 2008 року
випуску, № кузова НОМЕР_2 було продано
ОСОБА_9 ОСОБА_3 за довідкою-рахунком
КІМ495418 від 11.01.2011 року.

24.01.2012 року ОСОБА_3 вказаний автомобіль
було продано ОСОБА_5 за
довідкою-рахунком КІМ667084 від 24.01.2012
року. На даний час власником автомобіля
є ОСОБА_5 і зазначений транспортний
засіб знаходиться у його володінні.

Зазначені обставини підтверджуються
повторним свідоцтвом про народження
ОСОБА_11, свідоцтвом про одруження
ОСОБА_9 та ОСОБА_11, кредитним договором
№ 6583936 від 8.08.2008 року, довіреністю від
10.08.2010 року, довідкою Управління ДАІ
УМВС України в Хмельницькій області
від 17.02.2014 року, інформацією Управління
ДАІ УМВС України в Хмельницькій
області з БД «Автомобіль» щодо
реєстраційних дій з транспортним
засобом КIА Сеratо, 2008 року випуску, №
кузова НОМЕР_2, договором № 519
купівлі-продажу транспортного засобу
від 5.08.2008 року, квитанцією від 4.08.08 року
на суму 51250,00 грн., копії котрих наявні в
матеріалах справи.

У відповідності до ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто. Згідно ч. 3
ст. 61 СК України, Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається із усіх наданих
позивачем суду документів щодо
придбання спірного автомобіля ОСОБА_1,
саме він сплачував всю суму коштів за
спірний автомобіль, саме йому
видавалися кредитні кошти для цієї
мети, саме ним була погашена вся сума
заборгованості за кредитним договором.
Як пояснила позивач в судовому
засіданні, спірний автомобіль не був
використаний в інтересах сім'ї ОСОБА_8,
а і купувався, і був переданий в
користування сім'ї ОСОБА_3 - доньці та
зятеві позивача та відповідача ОСОБА_1

В подальшому власник автомобіля ОСОБА_1
видав нотаріально засвідчену
довіреність ОСОБА_9 на розпорядження
вказаним автомобілем, що було зроблено
ним в межах його правомочностей
власника зазначеного майна.
Довіреність протягом всього часу її
дії скасована, відкликана власником не
була. Більше того, позивач неодноразово
визнала в судовому засіданні ту
обставину, що їй було відомо про всі дії
ОСОБА_1 щодо спірного автомобіля
(передача в користування ОСОБА_9, видача
довіреностей на його ім'я - спочатку на
користування, а згодом на продаж) і вона
на них погоджувалася.

Таким чином, спірний автомобіль був
проданий ОСОБА_9 як повноважним
представником власника - ОСОБА_1 на
підставі наявних у нього повноважень
саме на цю дію, а наступним власником
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у відповідності до
закону. За таких обставин оспорювані
позивачем договори визнанню
недійсними не підлягають.

З аналізу наявних у справі доказів суд
приходить до висновку, що спірний
автомобіль не набув статусу об'єкта
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_8, а тому розподілу не
підлягає. В цій частині суд не бере до
уваги визнання позову ОСОБА_1, оскільки
визнані ним обставини суперечать
зібраним матеріалам справи та
оспорюються іншими відповідачами у
справі. Крім того, між подружжям може
бути проведений поділ лише наявного на
момент поділу майна, тоді як спірний
автомобіль на даний час знаходиться у
власності ОСОБА_5, а не ОСОБА_1 ОСОБА_5 є
добросовісним набувачем спірного
автомобіля, що стверджувала і сама
позивач, і враховуючи, що автомобіль не
був загублений, викрадений, не вибув з
володіння власника поза його волею, -
витребуваним в ОСОБА_5 він бути не може.
При цьому суд вважає за необхідне
звернути увагу позивача на те, що ст. 216
ЦК України до даних правовідносин не
підлягає, оскільки регулює випадки
застосування двосторонньої реституції
сторін договору, а позивач стороною
договору купівлі-продажу спірного
автомобіля не була.

Крім того, як вбачається із пояснень
позивача, даних нею в судовому
засіданні, між нею та її чоловіком
відсутній як такий спір про поділ
спільного майна подружжя, оскільки в
дійсності як вона, та і її чоловік з
огляду на істотне погіршення стосунків
між їх донькою та зятем бажають
повернення грошей за проданий
автомобіль від ОСОБА_9, стверджуючи, що
такий грошей він не повернув. За таких
обставин обраний позивачем спосіб
захисту її прав не відповідає
результату, якого вона бажає досягти,
оскільки вимоги про повернення коштів,
отриманих від продажу автомобіля, до
ОСОБА_9 заявлені у даній справі ані
позивачем, ані відповідачем ОСОБА_1 не
були.

Позовна давність у даній справі
застосуванню не підлягає, оскільки
вона є самостійною підставою для
відмови в позові в тому разі, коли
позовні вимоги є обґрунтованими.

За таких обставин в позові слід
відмовити в повному обсязі за
безпідставністю заявлених позовних
вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 57, 60, 61 СК України, 203, 215, 216, 316, 317, 321, 388
ЦК України, ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про розподіл майна
подружжя, визнання договорів
відчуження транспортного засобу
недійсними, визнання права власності,
витребування майна з чужого
незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Апеляційна скарга
подається Апеляційному суду
Хмельницької області через
Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя:

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частини)

7 серпня 2014 року Хмельницький
міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання
Підвальної Є.З.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

представників співвідповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про розподіл майна
подружжя, визнання договорів
відчуження транспортного засобу
недійсними, визнання права власності,
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про розподіл майна
подружжя, визнання договорів
відчуження транспортного засобу
недійсними, визнання права власності,
витребування майна з чужого
незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Апеляційна скарга
подається Апеляційному суду
Хмельницької області через
Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: