Справа №173/2956/13-ц
Провадження №2/173/115/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у
складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2 про поділ будинку, що є спільною
власністю подружжя. В обґрунтування
позовних вимог зазначено, що 22 жовтня
1994 року було зареєстровано шлюб між
позивачем та ОСОБА_2. В період шлюбу, 3
липня 1997 року, подружжям було придбано
житловий будинок по АДРЕСА_1. 12 жовтня
2012 року шлюб між ними розірвано.
Позивач разом з донькою залишились
проживати в цьому будинку. відповідач
не визнає право позивача на ? частину
будинку. У зв'язку з чим позивач просила
суд визнати за нею право власності на ?
частину будинку по АДРЕСА_1 та виділити
в натурі ? частину будинку з
господарчими будівлями; визначити
порядок користування земельною
ділянкою та виділити в користування ?
частину земельної ділянки, а також
відповідачу виділити ? частину
земельної ділянки; у разі неможливості
розділити в натурі будинок на дві
квартири - стягнути з відповідача на її
користь вартість ? частини будинку.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила суд задовольнити
заявлені позовні вимоги. Суду пояснила,
що не можуть з відповідачем дійти згоди
щодо поділу будинку, вона з донькою
залишаються жити в цьому будинку, а
тому в майбутньому вона готова
сплатити відповідачу половину
вартості будинку.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав, не заперечував проти поділу
будинку та визнання за кожним з них
право власності на ? частину будинку,
проте не погоджується на присудження
йому грошової компенсації замість його
частки у праві спільної власності на
майно.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

22 жовтня 1994 року було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. На підставі
рішення Верхньодніпровського
районного суду від 12 жовтня 2012 року
шлюб між ними було розірвано (а.с.10).

За час шлюбу на підставі договору
купівлі-продажу від 3 липня 1997 року
ОСОБА_2 придбав жилий будинок з
господарчими та побутовими спорудами
по АДРЕСА_1 (а.с.6). Земельна ділянка, на
якій розташовано жилий будинок не
приватизована та знаходиться в
користуванні власника жилого будинку.

Згідно зі ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, який діяв на час придбання
будинку, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловіку на
праві спільної сумісної власності.

Отже, жилий будинок з господарчими та
побутовими спорудами, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності.

Згідно з ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ділиться між ними в натурі.

Відповідно до висновку № 347/348/349-14
судової будівельно-технічної
експертизи від 8 вересня 2014 року поділ
житлового будинку з господарськими та
побутовими спорудами, які розташовані
по АДРЕСА_1 в натурі по ? частині кожному
із співвласників не можливий у зв'язку
з технічною неможливістю розділити
житловий будинок відповідно до вимог
державних будівельних норм (а.с.28-35).

Згідно з ч.2 ст. 71 Сімейного кодексу
України неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними. Разом
з тим, вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, суд
приймає до уваги положення частини 4, 5
ст. 71 Сімейного кодексу України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим з
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому
засіданні категорично заперечував
проти присудження йому грошової
компенсації замість його частки у
справі спільної сумісної власності на
майно. Так само не надала свою згоду на
отримання грошової компенсації
позивач, ОСОБА_1.

Отже у зв'язку з неможливістю поділу
жилого будинку в натурі та відсутності
згоди жодного з подружжя на
присудження йому грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, суд вважає
за необхідне визнати ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу із залишенням майна у
їх спільній частковій власності. А тому
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя підлягає частковому
задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у відповідності до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України, приймаючи до уваги, що
позивачем було сплачено судовий збір
за подання позовної заяви в сумі 229 грн.
40 коп. та понесено витрати за
проведення експертизи в сумі 2287 грн. 80
коп., суд приходить до висновку, що
понесені позивачем судові витрати
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України,
ст. 71 Сімейного кодексу України, ст. ст.
10, 11, 60, 79, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку житлового будинку з
господарчими та побутовими спорудами
по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право
власності на ? частку житлового будинку
з господарчими та побутовими спорудами
по АДРЕСА_1, залишивши дане майно у їх
спільній частковій власності.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати у справі в
розмірі 2517 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко