Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей та сім'ї
Вишгородської РДА про поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із названим позовом до ОСОБА_2 у
якому просила розділити майно, що є
спільною сумісною власністю, а саме: за
нею та дітьми залишити трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, а відповідачеві
ОСОБА_2 виділити земельну ділянку у м.
Переяслав-Хмельницькому Київської
області та автомобіль «Мазда - 323 Ф»
(д.н.з. НОМЕР_1).

Позов обґрунтовувала тим, що зазначене
майно набуте сторонами по справі у
шлюбі, тому є спільною сумісною
власністю.

Однак, з урахуванням того, що з нею
проживають четверо дітей, вважала, що
саме запропонований нею варіант поділу
спільного майна має бути взятий судом
до уваги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала та просила про його
задоволення із викладених у ньому
підстав. Зазначила, що на її думку,
квартира має залишитись лише у її
власності. Земельна ділянка їй не
потрібна.

В свою чергу відповідач заперечував
щодо задоволення позову, вважаючи, що
квартира має бути розділена навпіл, а
земельна ділянка має залишитись у
власності позивачки, так як саме вона
наполягала на її придбанні.

Представник третьої особи підтримала
позицію позивачки по справі.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши письмові
матеріали справи, судом зазначається
наступне.

У судовому засіданні встановлено, що
рішенням Вишгородського районного
суду від 31 березня 2014 року розірвано
шлюб між сторонами по справі, який було
укладено 7 грудня 1999 року (а.с. 11).

У шлюбі, у подружжя народилися четверо
дітей 1995, 2000, 2001 та 2007 років народження
(а.с. 12-15 ).

29 квітня 2005 року ОСОБА_2 придбав
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 16),
20 серпня 2007 року ОСОБА_3 придбала
земельну ділянку розміром 0,1 га. по
АДРЕСА_2, в подальшому отримавши
державний акт про право власності на
зазначену земельну ділянку (а.с. 19-20).

Рішенням Вишгородського районного
суду від 17 квітня 2014 року із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на
утримання трьох дітей.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 14 травня 2003
року, власником автомобіля «Мазда 323»
(д.н.з. НОМЕР_1) є ОСОБА_4 (а.с. 76).

З огляду на встановлені обставини,
судом зазначається про наступне.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи та
не заперечувалось сторонами по справі,
спірні квартира та земельна ділянка
були набуті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у період
перебування у шлюбі.

В той же час, позивачка вважає за
доцільне залишити у її власності
квартиру у м. Вишгороді, а земельну
ділянку - у власності колишнього
чоловіка. Останній, в свою чергу,
вважає, що квартира має бути
розподілена у рівних частинах із
позивачкою, а земельна ділянка повинна
залишитись у ОСОБА_3, так як вона була
ініціатором її придбання.

Таким чином, суд приходить до висновку
про поширення правового режиму
спільної сумісної власності на спірне
нерухоме майно, яке позивачка просить
суд розділити.

Однак, позиція суду щодо розподілу
спірної квартири та земельної ділянки
є відмінною від варіантів,
запропонованих сторонами по справі.

Так, відповідно до частини 1 статті 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

У статті 61 СК йдеться про те, що об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

В свою чергу, гіпотезою частини 3 статті
70 СК України передбачено, що за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Як вбачається із довідки від 24 вересня
2014 року № 1591 у квартирі АДРЕСА_1 разом
із позивачкою проживають двоє синів та
дві дочки.

Судовим рішенням про стягнення
аліментів на користь утримання
неповнолітніх дітей подружжя ОСОБА_1,
вирішено стягувати із ОСОБА_2 1/3 частини
всіх видів заробітку (доходів), але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Таким чином, на час розгляду справи у
суді, мінімальний розмір аліментів на
утримання однієї дитини віком від 6 до 18
років складає всього 396 грн.

З довідки про доходи відповідача від 14
квітня 2014 року № 71 вбачається, що
заробітна плата відповідача складає 622
грн. 70 коп.

За таких обставин суд приходить до
висновку про наявність визначених
законом підстав для збільшення частки
майна позивачки, при його поділі, а саме
при поділі квартири.

В той же час, спірна земельна ділянка
має бути розподілена між сторонами по
справі у рівних частинах.

В той же час, з урахуванням наявних
доказів у справі, підстав для поділу
спірного, на думку позивачки,
автомобіля, судом не вбачається.

Адже, відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію транспортного
засобу власником автомобіля «Мазда 323»
(д.н.з. НОМЕР_1) є ОСОБА_4, тобто інша
особа, а не відповідач ОСОБА_2

Доказів про набуття у
встановленому законом порядку, такого
автомобіля подружжям під час шлюбу, в
супереч вимогам статті 60 ЦПК України,
суду не надано. Розписка ОСОБА_4 про
отримання коштів від ОСОБА_2 не є
належним доказом придбання автомобіля,
і тому судом до уваги не береться.

Тому в цій частині позовних вимог, суд
відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Служба у справах дітей та сім'ї
Вишгородської РДА про поділ майна -
задовольнити частково.

Розділити майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,100
га, з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, що розташована в АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,100
га, з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, що розташована в АДРЕСА_2.

Решта позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя