АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/6728/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №431/139/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції - Булавинець Наталії
Миколаївни на ухвалу Старобільського
районного суду Луганської області від
16 липня 2014 року по справі за поданням
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі
України,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року старший державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції (далі -
ВДВС) Булавинець Н.М. звернулась до суду
з поданням про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України.

В обґрунтування посилалася на те, що у
Старобільському ВДВС РУЮ знаходиться
виконавче провадження № 37257772 від 29.03.2013
року по виконанню виконавчого листа №
2/431/164 від 21.03.2013 року про стягнення з
ОСОБА_3 боргу у сумі 61 145,40 грн. 29.03.2013
року було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження,
копію постанови надіслано боржнику
простою кореспонденцією. Однак,
боржник ОСОБА_3 у строк, наданий для
самостійного виконання, рішення суду
не виконав. Відповідно до вимог ст.. 27
Закону України «Про виконавче
провадження», виконавцем розпочато
примусове виконання рішення суду.
Державним виконавцем було вжито заходи
примусового виконання рішення,
зроблено запити до відділу
Держземагенства у Старобільському
районі, Старобільського ВРЕР,
Старобільської МДПІ, УПФУ у
Старобільському районі, відділу
персоніфікації УПФУ у Старобільському
районі. Боржник ОСОБА_3 до відділу
державної виконавчої служби жодного
разу не надав інформацію про
самостійну сплату боргу. В ході
проведення виконавчих дій державним
виконавцем було з»ясовано, що боржник
періодично виїжджає за межі кордону
України. Протягом півтора року рішення
Старобільського районного суду не
виконано не дивлячись на те, що
державним виконавцем вжито усіх,
передбачених чинним законодавством,
заходів примусового виконання рішень,
боржник ухиляється від виконання
зобов»язань, покладених на ним
вказаним рішенням. Приймаючи до уваги
великий розмір заборгованості
боржника та можливість в будь - який
момент виїхати за межі України, що може
ускладнити чи зробити неможливим
виконання виконавчого документа,
просить суд тимчасово обмежити право
виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України,
без вилучення паспортного документу
шляхом заборони перетинати державний
кордон до виконання ним своїх
зобов»язань, покладених на нього
рішенням суду № 2/431/164.

Ухвалою Старобільського районного
суду Луганської області від 16 липня 2014
року в задоволенні подання старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції - Булавинець Наталії
Миколаївни - відмовлено.

З такою ухвалою суду старший державний
виконавець ВДВС Старобільського РУЮ -
Булавинець Н.М. не погодилась, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказану ухвалу суду першої
інстанції та постановити нову у
відповідності до діючого в Україні
законодавства та міжнародних
договорів.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання
старшого державного виконавця ВДВС
Старобільського РУЮ Булавинець Н.М. про
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника ОСОБА_3 за межі України, суд
першої інстанції виходив з ненадання
доказів заявником того, що ним вчинені
належні виконавчі дії стосовно
виконання рішення суду за виконавчим
листом про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 боргу у сумі 61 145,40 грн.;
крім того, не доведено факту отримання
боржником направлених йому виконавчих
документів.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п. 2 ч.1 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну» від 21 січня 1994 року,
громадянин України може бути обмежений
у праві виїзду за кордон, якщо відносно
нього діють неврегульовані аліменти,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору у передбачених
законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується при виконанні судових
рішень, ухвалених у порядку,
передбаченому ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» та ст. 377-1
ЦПК України, зокрема, в разі доведення
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що на виконанні у Старобільському ВДВС
знаходиться виконавче провадження від
29 березня 2013 року по виконанню
виконавчого листа про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 61
145,40 грн. (а.с.25).

29 березня 2013 року була винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження, копія якої направлена на
адресу боржника, проте, матеріали
справи не містять даних про отримання
її самим боржником ОСОБА_3

Згідно акту державного виконавця від 21
квітня 2014 року встановлено, що боржник
ОСОБА_3 періодично від'їджає за межі
України (а.с.26).

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішення.

Таким чином, зміст норм зазначеного
Закону передбачає юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України не за наявності
факту невиконання зобов'язань, а за
ухилення від їх виконання.

Відповідно до узагальнення
Верховного Суду України судової
практики щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України від 01.02.2013 року «ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч.
1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» та у
п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче
провадження», позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань покладених на нього
рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у
системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на
державного виконавця покладено
обов'язок надання доказів стосовно
наявність навмисного чи іншого
свідомого ухилення боржника від
виконання обов'язків, покладених на
останнього за рішенням суду, та
доведення перед судом їх
переконливості.

Державним виконавцем будь-яких
доказів, що свідчать про навмисне чи
інше свідоме ухилення боржника від
виконання обов'язків, покладених на
нього рішенням суду про стягнення
аліментів, до суду першої інстанції
надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні подання
державного виконавця через
недоведеність подання.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
ухвалу постановлено з додержанням
вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що ухвала про
залишення без розгляду позовної заяви
ОСОБА_5 постановлена судом з
додержанням вимог закону, що
відповідно до п.1 ст. 312 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч.
1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції - Булавинець Наталії
Миколаївни - відхилити.

Ухвалу Старобільського районного
суду Луганської області від 16 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: