У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю Одеської області, третя особа
- ОСОБА_4, про визнання незаконним та
скасування правового акта
індивідуальної дії, виданого органом
державної влади, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Одеської області, в якому просила
визнати незаконним та скасувати
свідоцтво № 15001096 про відповідність
збудованого об'єкта проекційній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил,
яке було видане 20 жовтня 2009 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на підставі визнаного
згодом у судовому порядку недійсним та
скасованого акта готовності об'єкта до
експлуатації від 20 жовтня 2009 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що 20 жовтня
2009 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на ім'я ОСОБА_4 було
видано свідоцтво № 15001096 про
відповідність збудованого об'єкта
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил.

Однак позивач ОСОБА_3 стверджувала, що
постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 19 січня 2011 року визнано недійсним
та скасовано акт державної приймальної
комісії від 20 жовтня 2009 року № 1096 про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, на думку позивачки, не може
бути законним свідоцтво, яке було
видане на підставі акта готовності
об'єкта до експлуатації, який згодом в
судовому порядку було визнано
недійсним та скасовано.

Враховуючи вказане, позивачка просила
задовольнити її позовні вимоги.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 20 березня 2014 року
позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
свідоцтво № 15001096 про відповідність
збудованого об'єкта проекційній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил,
яке було видане 20 жовтня 2009 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на підставі визнаного
згодом у судовому порядку недійсним та
скасованого акта готовності об'єкта до
експлуатації від 20 жовтня 2009 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 02 червня 2014 року заочне
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 березня 2014 року скасовано,
провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої або
апеляційної інстанції, якщо було
порушено порядок, встановлений для
його вирішення.

Судами встановлено, що на підставі акта
готовності об'єкта до експлуатації від
20 жовтня 2009 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на ім'я ОСОБА_4 було
видано свідоцтво № 15001096 про
відповідність збудованого об'єкта
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил, яким інспекція засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта, а саме:
будівництво житлової прибудови літ.
«А», житлової надбудови літ. «А2» та
нежитлової будівлі літ. «Є», які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил та підтверджує його
готовність до експлуатації.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 19 січня 2011 року задоволено
адміністративний позов заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах ОСОБА_3 до
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області,
Білгород-Дністровського РУ МНС України
в Одеській області,
Білгород-Дністровської міської
санітарно-епідеміологічної станції
про визнання недійсним і скасування
акта. Судом визнано недійсним та
скасовано акт державної приймальної
комісії від 20 жовтня 2009 року № 1096 про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що не
може бути законним свідоцтво про
відповідність збудованого об'єкта
проектній документації, вимогам
державних стандартів, будівельних норм
і правил, яке було видано на підставі
акта готовності об'єкта до
експлуатації, який згодом у судовому
порядку було визнано недійсним та
скасовано.

Скасовуючи заочне рішення суду першої
інстанції та закриваючи провадження у
справі, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позовні вимоги
заявлені до суб'єкта владних
повноважень та стосуються скасування
рішення суб'єкта владних повноважень
та визнання його дій неправомірними, а
тому вказаний спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Для вирішення питання про
підвідомчість спору суду необхідно
визначитись з суб'єктним складом
учасників спору, характером спірних
правовідносин, а також наявністю норм,
які б прямо вказували на процесуальний
порядок розгляду справи судом
відповідної юрисдикції.

Відповідно до статті 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути визнання права, визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності органу державної влади,
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Згідно з п. п. 21, 27 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ», якщо орган державної
влади та/або орган місцевого
самоврядування (суб'єкт владних
повноважень) бере участь у справі не на
виконання своїх владних повноважень, а
з інших правових підстав; не здійснює
владних управлінських функцій щодо
іншого учасника спору (наприклад,
надання згоди іншому співвласнику
житлового будинку на виконання
переобладнання та перепланування), то
залежно від змісту вимог і суб'єктного
складу сторін справа підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства
відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та
статті 2 КАС, не є публічно-правовим і
розглядається у порядку цивільного
судочинства спір між органом державної
влади та/або органом місцевого
самоврядування (суб'єктом владних
повноважень) як суб'єктом публічного
права та суб'єктом приватного права
фізичною особою, в якому управлінські
дії суб'єкта владних повноважень
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав фізичної
особи. У такому випадку це спір про
право цивільне, незважаючи на те що у
спорі бере участь суб'єкт публічного
права, а спірні правовідносини
врегульовано нормами цивільного та
адміністративного права.

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане відповідно до
закону, належить до документів, на
підставі яких згідно зі статтею 19
Закону України від 01 липня 2004 року №
1952-IV «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
провадиться реєстрація права
власності, яке вони посвідчують. У
зв'язку із цим суд відповідно до
частини першої статті 21, статті 393 ЦК
України визнає незаконним і скасовує
такий акт, виданий владним органом,
повністю або частково, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства та порушує цивільні
права або інтереси. Такі спори за
участю фізичних осіб розглядаються в
порядку цивільного судочинства.

Отже, якщо суб'єкт у спірних
правовідносинах не здійснює владні
управлінські функції щодо іншого
суб'єкта, який є учасником спору, такий
спір не має встановлених нормами КАС
України ознак справи адміністративної
юрисдикції.

Незважаючи на те що стороною у справі є
фактично суб'єкт владних повноважень,
вищевказаний спір не є
публічно-правовим, оскільки виникає із
цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така
ознака публічно-правового спору, як
підпорядкування одного учасника
відносин іншому.

Предметом спору у цій справі є
самочинне будівництво, яке порушує
право власності, тобто між сторонами
існує спір про право, що, у свою чергу,
виключає його розгляд у порядку
адміністративного судочинства.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 214, 303 ЦПК України не взяв до
уваги характер спірних правовідносин,
які виникли між сторонами, а тому
дійшов помилкового висновку про
закриття провадження у справі.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 02 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.М. Мазур

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана