Справа №477/3482/13-ц 14.10.2014 14.10.2014 14.10.2014
Провадження № 22ц- 784/2561/14
інстанції Полішко В.В.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

14 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю:

- відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 28 травня 2014 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2

про

стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о
в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договорм.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2006 року
між Банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № ZPV0AE00000148
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 33 450 доларів
США строком до 11 серпня 2011 року для
придбання автотранспортного засобу зі
сплатою процентів у розмірі та умовах
визначених кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач
виконує свої зобов'язання за Договором
неналежним чином, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яка станом
на 23 липня 2013 року складала 55 897, 53
доларів США, що еквівалентно 446 621 грн. 26
коп., Банк просив суд стягнути вказану
заборгованість з відповідача.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 28
травня 2014 року позов Банку задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь Банку 55 897, 53 доларів США, що
еквівалентно 446 621 грн. 26 коп., з яких: 15
627, 85 дол.США, що еквівалентно 124 866 грн. 52
коп. - заборгованості за тілом кредиту;
18 910,79 дол.США, що еквівалентно 151 097 грн.21
коп. - заборгованості за відсотками за
користування кредитом; 1 206,01 дол.США, що
еквівалентно 9 636 грн.02 коп. -
заборгованості по комісії; 20 152,88
дол.США, що еквівалентно 161 021 грн. 51 коп.
- пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтями 610,611 ЦК України передбачено,
що у разі порушення зобов'язання
настають встановлені договором або
законом правові наслідки.

Із матеріалів справи вбачається, що 11
серпня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № ZPV0AE00000148
відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 33 450 доларів
США строком до 11 серпня 2011 року для
придбання автотранспортного засобу зі
сплатою процентів у розмірі та умовах
визначених кредитним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 порушив
умови кредитного договору щодо
своєчасного внесення щомісячних
платежів, у зв'язку з чим
заборгованість за кредитним договором
станом на 23 липня 2013 року складала 55 897,
53 доларів США, що еквівалентно 446 621 грн.
26 коп., з яких: 15 627, 85 дол. США, що
еквівалентно 124 866 грн. 52 коп. -
заборгованості за тілом кредиту; 18 910,79
дол. США, що еквівалентно 151 097 грн.21 коп.
- заборгованості за відсотками за
користування кредитом; 1 206,01 дол. США, що
еквівалентно 9 636 грн.02 коп. -
заборгованості по комісії; 20 152,88 дол.
США, що еквівалентно 161 021 грн. 51 коп. -
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції на підставі ст.ст.
526,611, 1050,1054 ЦК України дійшов
обгрунтованого висновку про наявність
підстав для дострокового стягнення з
відповідача на користь Банку
заборгованості за кредитом, а також
заборгованості за відсотками за
користування кредитом та комісії.

Разом з тим, не можна в повній мірі
погодитися із висновком суду в частині
стягнення з відповідача пені.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошва сума,
її розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства (ч.1,ч.2
ст.551 ЦК України).

Пунктом 4.1 умов кредитного договору
передбачено, що при порушенні
позичальником будь-якого зобов'язання,
передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного
Договору,Банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
Банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожен день прострочки.

За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (пункт перший
частини другої статті 258 ЦК України).
При цьому виходячи з правової природи
пені, яка нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Із змісту позову та розрахунку
заборгованості, наданого Банком, видно,
що за прострочення строків сплати
кредиту, відсотків за користування
кредитом Банк нарахував відповідачу
пеню в розмірі 20 152,88 дол США, що
еквівалентно 161 021 грн. 51 коп. за період з
12 серпня 2011 року по 23 липня 2013 року
тобто за 711 днів.

Тоді як право на стягнення пені у Банку
виникло з наступного дня після 12 серпня
2011 року, а до суду він звернувся 06
вересня 2013 року. Тому пеня підлягала
стягненню судом лише в межах року до
дня пред'явлення позову.

Стягнувши пеню за весь час
прострочення, починаючи з 13 грудня 2011
року, суд неправильно застосував норму
п.1ч.2ст.258 ЦК України.

За такого з ОСОБА_2 на користь Банку
підлягає стягненню пеня за період з 06
вересня 2012 року по 06 вересня 2013 року в
розмірі 9 261,61 дол. США, що еквівалентно 74
000 грн. 20 коп. (15 710,16 дол.США+1 206,01
дол.СШАх0,15%х365 днів). А тому рішення суду
відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України в
частині стягнення пені та загального
розміру заборгованості слід змінити.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що укладання кредитного договору
в іноземній валюті суперечить
положенням Цивільного кодексу не
заслуговують на увагу, оскільки як
кредитний договір так і договір поруки
укладено в належній формі, за наявності
необхідного обсягу цивільної
дієздатності позивача і відповідача та
вільного волевиявлення сторін, яке
було спрямоване на реальне настання,
передбачених угодою наслідків.

Наявні у справі докази, в тому числі і
копія банківської ліцензії №22,
зареєстрованої Національним Банком
України 19 березня 1992 року за №92 , копії
дозволу №22-2 від 29 липня 2003 року та
додатку до цього дозволу, надані
Національним Банком України, свідчать
про те, що при наданні ОСОБА_2 даного
кредиту в іноземній валюті Банк діяв в
межах повноважень, визначених статтями
2, 47, 49 Закону України «Про банки та
банківську діяльність», статтями 3-5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», пунктами 2.1, 2.3, 5.3
Положення «Про порядок видачі банкам
банківських ліцензій на виконання
окремих операцій», затвердженого
постановою Національного Банку
України № 275 від 17 липня 2001 року.

Тому доводи відповідача про
необхідність мати індивідуальну
ліцензію є помилковими, оскільки
вищезгаданими законами та
підзаконними актами визначено, що
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями є
генеральною ліцензією на їх
здійснення. Крім цього, із обставин
даної справи, змісту кредитного
договору вбачається, що позичальник
мав право обирати банківську установу,
що надає кредити, вид грошової одиниці,
в якій міг бути наданий кредит.

Помилковими є посилання ОСОБА_2 також
на те, що кредитний договір укладено з
порушенням вимог Закону України «Про
захист прав споживачів», оскільки його
положення на спірні правовідносини не
розповсюджуються.

Що стосуються посилання відповідача на
зміну обсягу його відповідальності у
зв'язку із зростанням курсу долару США
по відношенню до української
національної валюти, то вони теж не
підлягають задоволенню, оскільки,
укладаючи договір відповідач брав на
себе певні ризики на випадок зміни
курсу іноземної валюти.

Не підлягають задоволенню доводи
ОСОБА_2 і стосовно того, що суд першої
інстанції при розгляді справи не дав
правової оцінки наданим ним доказам на
підтвердження погашення
заборгованості за кредитом, оскільки
ці докази були предметом дослідження.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 28 травня 2014 року в частині
стягнення пені та загального розміру
заборгованості змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк» 9 261,61
дол. США, що еквівалентно 74 000 грн. 20 коп.
пені, зменшивши розмір загальної
заборгованості з 55 897,53 дол. США, що
еквівалентно 446 621 грн. 26 коп. до 45006, 26
дол. США, що еквівалентно 359 599 (триста
п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот
дев'яносто дев'ять) грн. 95 коп.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: