Провадження №2/761/4950/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Маліновської В.М.

при секретарі:
Нечипорук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Києва
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
"Київський страховий дім", третя особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення
страхового відшкодування та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_1 (Позивач)
звернувся до Шевченківського
районного суду м.Києва з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Київський страховий дім» (Відповідач),
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
стягнення страхового відшкодування та
моральної шкоди.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що
29.12.2013р. о 08 год. 45 хв. по вулиці
Шумського в м.Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за
участю: транспортного засобу «ГАЗ», д/н
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 під
керуванням ОСОБА_3, та транспортного
засобу «Рено Трафік», д/н НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_4
Відповідно до Постанови Дніпровського
районного суду м.Києва від 27.01.2014р.
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП визнано ОСОБА_3

Під час вказаної дорожньої пригоди
транспортний засіб «Рено Трафік», д/н
НОМЕР_2 зазнав пошкоджень, внаслідок
чого Позивачці, як власнику було
завдано матеріальну шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу «ГАЗ», д/н НОМЕР_1
ОСОБА_2 застрахована відповідно до
полісу № АС/3809076 від 27.05.2013р.
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів в ПрАТ «Київський
страховий дім». 30.12.2013р. на виконання
вимог ст.33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» Позивач повідомив
Відповідача про подію, що може бути
визнана страховою, а 12.02.2014р. Позивач
надав Відповідачу заяву про виплату
страхового відшкодування. Відповідно
до Звіту №3901/02/14 про оцінку автомобіля
«Рено Трафік», д/н НОМЕР_2, складеного
27.02.2014р. вартість відновлювального
ремонту «Рено Трафік» з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу складає 36
673,0 грн.

30.04.2014р вказаний транспортний засіб
«Рено Трафік», д/н НОМЕР_2 було
відремонтовано, що підтверджується
актом виконаних робіт та калькуляцією
запчастин і матеріалів, відповідно до
яких на відновлення транспортного
засобу Позивач витратила 36 882,00 грн., з
яких 24 232,00 грн. - вартість запчастин та
матеріалів, 12 650,00 грн. - вартість
виконаних робіт. 06.05.2014р. Відповідач за
результатами розгляду заяви Позивача
від 12.02.2014р. відмовив останній у виплаті
страхового відшкодування з посиланням
на положення ст.ст. 1, 6, 22, 32 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» відповідно до яких, страховик
не відшкодовує шкоду завдану ДТП,
оскільки така ДТП не є страховим
випадком та за її спричинення не
виникає цивільтно-правової
відповідальності.

Позивачка вважає таку відмову
незаконною та необґрунтованою, та
такою, що порушує права та законні
інтереси Позивача на отримання
страхового відшкодування, оскільки
відповідальність власника
транспортного засобу «ГАЗ», д/н НОМЕР_1
застрахована у Відповідача, у зв'язку з
чим просила: - стягнути з Відповідача на
її користь 36 372,00 грн. страхового
відшкодування та 5 000,00 грн. моральної
шкоди.

Відповідачем подано суду заперечення
на позов (а.с.50-51), в яких він зазначив, що
заперечує проти задоволення позовних
вимог з огляду на те, що
відповідальність власника
транспортного засобу «ГАЗ», д/н НОМЕР_1
ОСОБА_2 була застрахована відповідно до
полісу № АС/3809076 від 27.05.2013р.
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів, укладеного між
ОСОБА_2 та Відповідачем 26.05.2013р., строком
дії з 27.05.2013р. до 26.05.2014р. За умовами
вказаного полісу, а саме п.8 «Особливі
умови використання забезпеченого ТЗ»
передбачено особливу умову
використання (експлуатації) ТЗ,
відповідно до якої до керування не
допускаються особи з водійським стажем
менше 3-х років. В свою чергу, з наявних в
матеріалах справи документів, а саме
водійського посвідчення серії НОМЕР_9
ОСОБА_3, особи, яка керувала
транспортним засобом вбачається, що
водійський стаж обчислюється з 12.08.2011р.
та становить менше 3-х років. За
вказаних обставин вбачається, що
транспортний засіб у відповідності до
вимог чинного законодавства України не
є забезпеченим, оскільки його
експлуатацію здійснювала особа,
відповідальність якої за умовами
полісу не є застрахованою, а тому ДТП,
яка мала місце 29.12.2013р не є страховим
випадком, а тому у Відповідача відсутні
підстави для виплати страхового
відшкодування.

Разом з тим, Відповідач в своїх
додаткових поясненнях (а.с.61-65)
зазначив, що полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є документом,
технічний опис, зразки, порядок
замовлення, організації постачання
якого затверджуються Уповноваженим
органом за поданням МТСБУ. Так, Зразок
та технічний опис поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, затверджено
Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 29.08.2011р. № 558. Відповідно до
вимог Інструкція про порядок
заповнення бланку поліса зразка 2011
року, затвердженої протоколом Президії
МТСБУ від 01.09.2011р. № 279/2011, передбачено,
що в розділі 8 «Особливі умови
використання забезпеченого ТЗ»
зазначаються істотні умови, які
впливають на оцінку ризику та,
відповідно, розмір страхової премії
при укладанні договору ОСЦПВВНТЗ. До
таких умов відносяться: перелік
місяців, протягом яких
використовується транспортний засіб
(для річних договорів), використання
транспортного засобу у якості
таксі/маршрутного таксі, підлягання
транспортного засобу обов'язковому
технічному контролю (ОТК), допущення до
керування транспортним засобом осіб з
водійським стажем менше 3-х років та/або
водійський стаж страхувальника є
меншим 3-х років. Відповідно до п.п.2.1.2. п
2.1. розділу ІІ Положення про
особливості укладання договорів
ОСЦПВВНТЗ передбачено, що при
укладанні внутрішнього договору
страхування страховки зобов'язаний
застосовувати коригуючи коефіцієнти
відповідно до схеми застосування
коригуючих коефіцієнтів при укладанні
договорів ОСЦПВВНТЗ, зокрема, підлягає
застосуванню коригуючий коефіцієнт
«водійський стаж осіб,
відповідальність яких застрахована за
договором». Так, при укладенні договору
(поліс № АС/3809076) застосовано
коригуючий коефіцієнт, відповідно до
якого до керування не допускаються
особи з водійським стажем менше 3-х
років, тобто за вказаним полісом особи,
відповідальність яких застрахована є
особи, водійський стаж яких має бути
більше трьох років. Окрім того,
Відповідач зазначив, сума страхового
відшкодування, яку страховик визнав би,
якби були підстави для її виплати
становить суму вартості
відновлювального ремонту із
зменшенням на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість, та суму франшизи,
оскільки Позивачем заявлено вимогу про
відшкодування витрат на ремонт
безпосередньо на рахунок потерпілої
особи, при цьому не надано
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту.

В судовому представник Позивача -
ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник Відповідача - Подолянко
Т.В. проти позову заперечила та просила
відмовити у його задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_3 проти задоволення
позовних вимог заперечив в повному
обсязі.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.11ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з постанови
Дніпровського районного суду м. Києва
від 27.01.2014р., ОСОБА_3 29 грудня 2013 року о 08
годині 45 хвилин, керуючи автомобілем
«ГАЗ» д/н НОМЕР_3 по вулиці Шумського в
напрямок проспекту Тичини в м.Києві, по
другорядній дорозі, не надав переваги у
русі - автомобілю, що рухався по
головній дорозі, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
«Рено» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія
ОСОБА_4, чим порушив п.16.11 Правил
дорожнього руху України.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 340,00 грн. (а.с.11).

Автомобіль «Рено», д/н НОМЕР_2 належить
на праві власності Позивачці - ОСОБА_1,
що підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_10 (а.с.8).

В результаті ДТП автомобіль «Рено», д/н
НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень,
що підтверджується довідкою від
29.12.2013р., виданою інспектором ВДАІ
Дніпровського РУ (а.с.9) та довідкою №
9327866 про дорожньо-транспортну пригоду
від 14.01.2014р. (а.с.10).

В позовній заяві Позивач зазначив, що
він достовірно знав про те, що
цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу - «ГАЗ», д/н НОМЕР_3, застрахована
у ПрАТ «Київський страховий дім», у
зв'язку з чим 30.12.2013. він звернувся до
Відповідача із повідомленням про
подію, що може бути визнана страховою,
реєстраційний № 280 (а.с.12).

12.02.2014р. Позивачка звернулась до ПрАТ
«Київський страховий дім» із заявою
про виплату страхового відшкодування,
реєстраційний № 372 (а.с.13), в якій
виплату страхового відшкодування
перерахувати на її картку Приватбанк.

За результатами розгляду заяви
Позивача від 12.02.2014р. вх.. № 372, Листом
вих. № 424 від 06.05.2014р. Відповідач
повідомив Позивача про відмову у
виплаті страхового відшкодування, у
зв'язку з тим, що транспортний засіб
«ГАЗ» у відповідності до вимог чинного
законодавства України не є
забезпеченим, а ДТП - страховим
випадком, у зв'язку з тим, що до
керування вказаним автомобілем була
допущена особа з водійським стажем
менше 3-х років, що суперечить
положенням Полісу № АС/3809076, та
відповідно до положень п.32.1. ст.32 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик або МТСБУ не
відшкодовує шкоду, заподіяну при
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу, але за
спричинення якої не виникає
цивільно-правової відповідальності
відповідно до Закону (а.с.15).

Відповідно до Звіту №3901/02-14 про оцінку
автомобіля Renault Trafic держномер НОМЕР_2,
складеного 27.02.2014р., встановлено, що
вартість відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу складових, що підлягають заміні,
складає 36 673,06 грн. (а.с.17-22). До Звіту від
27.02.2014р. додано ремонтну калькуляцію
№3901/02/14 від 27.02.2014р. (а.с.23-25), контрольний
лист № 3901/02/14 від 27.02.2014р. (а.с.26),
протокол огляду транспортного засобу
від 27.02.2014р. (а.с.27), бюлетень
автотоварознавця №75 за лютий 2014р.
(а.с.29-30), фото таблиці №№ 1-4 (а.с.34-35).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 Цивільного
кодексу України (далі -ЦК України)
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

При цьому, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: 1) шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою(п.1 ч.1
ст.1188 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК
України).

Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Пленум Вищого спеціалізовано суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.16 Постанови від
01.03.2013 року N4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» зокрема, зазначив, що
відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (далі -
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності)
регулюються Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 21 Закону з
урахуванням положень пункту 21.3 цієї
статті на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу (за винятком
транспортних засобів, щодо яких не
встановлено коригуючий коефіцієнт в
залежності від типу транспортного
засобу) без поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, чинного на території
України, або поліса (сертифіката)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
укладеного в іншій країні з
уповноваженою організацією із
страхування цивільно-правової
відповідальності, з якою МТ СБУ уклало
угоду про взаємне визнання договорів
такого страхування.

Як вбачається з полісу № АС / 3809076
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 26.05.2013р., страхувальником є
ОСОБА_2, забезпечений транспортний
засіб ГАЗ 3302-414, ліміт відповідальності,
зокрема, за шкоду заподіяну майну
потерпілого становить 50 000,00 грн.,
франшиза складає 510,00 грн. (а.с.53).

Пунктом 8 вказаного полісу визначено
Особливі умови використання
забезпеченого ТЗ, а саме визначено, що
ТЗ використовується протягом всього
року, ТЗ не використовується як
таксі/маршрутне таксі, ТЗ не підлягає
обов'язковому технічному контролю, до
керування не допущені особи з
водійським стажем менше 3-х років та
водійський стаж страхувальника не
менше 3-х років.

Частиною 1 ст. 17 Закону передбачено, що
страховики зобов'язані укладати
договори обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
(внутрішній договір страхування,
міжнародний договір страхування,
міжнародний договір "Зелена картка")
відповідно до цього Закону та чинного
законодавства України.

Внутрішні договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності укладаються строком
на один рік.

Поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
документом, технічний опис, зразки,
порядок замовлення, організації
постачання якого затверджуються
Уповноваженим органом за поданням
МТСБУ (ч. 2 ст. 17 Закону).

Зразок та технічний опис поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів затверджено Розпорядженням
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 29.08.2011р.
№ 558.

Згідно ч.6 ст.17 Закону особливості
укладення договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності встановлюються у
порядку, визначеному Уповноваженим
органом за поданням МТСБУ.

Так, особливості укладення договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
встановлені Положенням про
особливості укладання договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (далі - Положення),
затвердженого Розпорядженням
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 27.10.2011р.
№ 673.

Зокрема, п.2.1.2. вказаного Положення
визначено, що при укладанні
внутрішнього договору страхування
страховик зобов'язаний застосовувати
коригуючі коефіцієнти відповідно до
схеми застосування коригуючих
коефіцієнтів при укладанні договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, наведеної в додатку до цього
Положення. В Додатку до Положення
визначено, що водійський стаж осіб,
допущених до керування забезпеченим
транспортним засобом визначається як
різниця між поточним роком та роком
видачі першого посвідчення водія.

Статтею 7 Закону встановлено, що розмір
страхового платежу (внеску, премії)
встановлюється страховиком самостійно
шляхом добутку розміру базового
страхового платежу та значень
відповідних коригуючих коефіцієнтів,
що затверджуються відповідно до
пункту 7.2 цієї статті, а також з
урахуванням положень пункту 13.2 статті
13 цього Закону. Страховику
забороняється встановлювати або
пропонувати встановити розмір
страхового платежу, розрахований в
інший спосіб.

Розмір базового страхового платежу,
перелік, значення коригуючих
коефіцієнтів та порядок їх
застосування затверджуються
Уповноваженим органом за поданням
МТСБУ.

Коригуючі коефіцієнти та їх розміри
визначені в Протоколі засідання
Комісії від 09.07.2010р. № 563, затвердженого
Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 09.07.2010р. № 566.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що коригуючий коефіцієнт - допущення чи
недопущення до управління ТЗ осіб,
водійський стаж яких менше 3-х років
впливає на розмір страхового платежу,
який сплачує Страхувальник при
оформленні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, проте, жодним
чином не впливає на забезпеченість чи
не забезпеченість транспортного
засобу за таким договором. З моменту
укладення договору цивільно-правової
відповідальності незалежно від
особливих умов, передбачених п.8 Полісу,
транспортний засіб вважається
забезпеченим.

За ст. 6 даного Закону страховим
випадком є дорожньо-транспортна
пригода, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Пунктом 1.4. ст. 1 Закону визначено, що
особи, відповідальність яких
застрахована, - страхувальник та інші
особи, які правомірно володіють
забезпеченим транспортним засобом.
Володіння забезпеченим транспортним
засобом вважається правомірним, якщо
інше не встановлено законом або
рішенням суду.

Щодо правомірності володіння
транспортним засобом, то дане питання
крім спеціального Закону врегульовано
і Правилами дорожнього руху. Так,
пунктом 2.2. Правил дорожнього руху,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306,
визначено, що власник транспортного
засобу, а також особа, яка використовує
такий транспортний засіб на законних
підставах, можуть передавати керування
транспортним засобом іншій особі, що
має при собі посвідчення водія на право
керування транспортним засобом
відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може
передавати такий засіб у користування
іншій особі, що має посвідчення водія
на право керування транспортним
засобом відповідної категорії,
передавши їй реєстраційний документ на
цей транспортний засіб.

Забезпечений транспортний засіб -
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, за умови його
експлуатації особами,
відповідальність яких застрахована
(п.1.7. ст. 1 Закону).

Таким чином, в розумінні Закону,
зокрема, п.п.1.4., 1.7. ст. 1 Закону,
автомобіль «ГАЗ», д/н НОМЕР_3 є
забезпеченим транспортним засобом, а
ОСОБА_3 є особою, відповідальність якої
застрахована, оскільки правомірно
володів забезпеченим транспортним
засобом, а тому дорожньо-транспортна
пригода, яка сталася 29.12.2013р. за участю
забезпеченого автомобіля та
автомобіля Позивачки «Рено» д/н НОМЕР_2
є страховим випадком, за яким страховик
зобов'язаний відшкодувати Позивачці
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
такої ДТП її автомобілю.

Пунктами 9.2, 9.3 статті 9 Закону, в
редакції, що діяла на час настання ДТП,
передбачалось, що обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 000,00 гривень на одного потерпілого, а
обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю потерпілих, становить 100 000,00
гривень на одного потерпілого.

У разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.(п.22.1 ст. 22
Закону).

Згідно зі ст.29 Закону у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Разом з тим, ст. 32 Закону визначено, що
страховик або МТСБУ не відшкодовує:
шкоду, заподіяну при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу,
але за спричинення якої не виникає
цивільно-правової відповідальності
відповідно до закону; шкоду, заподіяну
забезпеченому транспортному засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду; шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю пасажирів, які знаходилися у
забезпеченому транспортному засобі,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, та які є застрахованими
відповідно до пункту 6 статті 7 Закону
України "Про страхування"; шкоду,
заподіяну майну, яке знаходилося у
забезпеченому транспортному засобі,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду; шкоду, заподіяну при
використанні забезпеченого
транспортного засобу під час
тренувальної поїздки чи для участі в
офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо
чи опосередковано викликана чи якій
сприяли іонізуюча радіація,
викликане довільним ядерним паливом
радіоактивне отруєння, радіоактивна,
токсична, вибухова чи в іншому
відношенні небезпечна властивість
довільної вибухової ядерної сполуки
чи її ядерного компонента; шкоду,
пов'язану із втратою товарної
вартості транспортного засобу; шкоду,
заподіяну пошкодженням або знищенням
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди антикварних речей, виробів
з коштовних металів, коштовного та
напівкоштовного каміння, біжутерії,
предметів релігійного культу,
картин, рукописів, грошових знаків,
цінних паперів, різного роду
документів, філателістичних,
нумізматичних та інших колекцій; шкоду,
заподіяну в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, якщо
вона відбулася внаслідок масових
заворушень і групових порушень
громадського порядку, військових
конфліктів, терористичних актів,
стихійного лиха, вибуху боєприпасів,
пожежі транспортного засобу, не
пов'язаної з цією пригодою; шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

Відмову Відповідача у виплаті
Позивачці страхового відшкодування за
страховим випадком, що стався 29.12.2013р.
на підставі п.32.1. ст. 32 Закону, суд
вважає необґрунтованою, оскільки в
розумінні ст.1 Закону, автомобіль «ГАЗ»
д/н НОМЕР_1 на момент ДТП був
забезпечений транспортним засобом,
яким керувала особа, цивільно-правова
відповідальність якої була
застрахована у відповідності до вимог
Закону.

Підстав відмови у виплаті страхового
відшкодування потерпілому через
порушення страхувальником умов
страхуванням, визначених у страховому
полісі, а саме через допущення
Страхувальником до керування
забезпеченим транспортним засобом
особи, яка має водійський стаж менше 3-х
років, Законом не передбачено.

Вказані висновки суду,
підтверджуються, зокрема, ст.20-1 Закону,
відповідно до якої у разі зміни
власника забезпеченого транспортного
засобу договір страхування зберігає
чинність до закінчення строку його дії.

Більш того, підстави для відмови у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати) чітко визначені
у ст.37 Закону та не передбачають
випадку коли на час вчинення ДТП
керування забезпеченим транспортним
засобом здійснювала особа зі стажем
менше 3 років.

Отже, враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність особи, яка керувала
транспортним засобом - автомобілем ГАЗ,
державний номер НОМЕР_1, на час вчинення
ДТП була застрахована у ПрАТ
«Київський страховий дім», а
добровільного відшкодування завданої
ним шкоди майну Позивача не проведено,
то суд приходить до висновку, що сума
матеріального збитку підлягає
стягненню на користь Позивача з
Відповідача - ПрАТ «Київський
страховий дім».

Страхова сума - це грошова сума, у межах
якої страховик зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування (п.9.1 ст.9 Закону).

Відповідно до п.9.4 статті 9 Закону
чітко визначено, що страхові виплати за
договорами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
обмежуються страховими сумами, які
діяли на дату укладення договору та
зазначені в договорі страхування.

Статтею 33 Закону встановлено, що у
разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою
для здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати),
водій транспортного засобу,
причетний до такої пригоди,
зобов'язаний, зокрема, невідкладно,
але не пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово надати
страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
(у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження
свого транспортного засобу та
пошкодженого майна, контактний
телефон та свою адресу. Якщо водій
транспортного засобу з поважних
причин не мав змоги виконати
зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Страховик зобов'язаний протягом двох
робочих днів з дня отримання
повідомлення про настання
події, що містить ознаки
страхового випадку, розпочати її
розслідування, у тому числі
здійснити запити щодо отримання
відомостей, необхідних для
своєчасного здійснення страхового
відшкодування (п. 34.1. ст.34 Закону).
Протягом 10 робочих днів з дня
отримання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) зобов'язаний
направити свого представника
(працівника, аварійного комісара або
експерта) на місце настання
страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків
(п.34.2. ст. 34 Закону).

Пунктом 34.3. ст. 34 Закону встановлено,
що якщо представник страховика (у
випадках, передбачених статтею 41
цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у
визначений строк, потерпілий має право
самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для
визначення розміру шкоди. У такому
разі страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) зобов'язаний
відшкодувати потерпілому витрати
на проведення експертизи
(дослідження).

З матеріалів справи вбачається, що
Позивач звернувся до страховика із
повідомленням про подію, що може бути
визнана страховою 30.12.2013р. У визначений
Законом строк, Відповідач не
направив свого представника на місце
настання страхового випадку та/або до
місце знаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків,
тому Позивач самостійно обрав експерта
для визначення розміру шкоди, про що
було складено відповідний Звіт № 3901/02/14
від 27.02.2014р.

Відповідно до ст. 35 Закону для
отримання страхового відшкодування
потерпілий чи інша особа, яка
має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з
дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
подає страховику (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону,
- МТСБУ) заяву про страхове
відшкодування.

Заяву про виплату страхового
відшкодування було подано Позивачем
12.02.2014р. Таким чином, суд приходить до
висновку, що Позивачем були виконанні
всі вимоги чинного законодавства щодо
строків та форми подання страховику
повідомлення про ДТП та заяви про
виплату страхового відшкодування, та
надано Відповідачу всі необхідні
документи, проте, останнім всупереч
вимогам Закону, не було виплачено
Позивачу суму страхового
відшкодування у розмірі завданих
автомобілю Позивача збитків,отриманих
в результаті ДТП з автомобілем ГАЗ, д/н
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3,
відповідальність якого була
застрахована в ПрАТ «Київський
страховий дім».

За п. 36.2. ст. 36 Закону Страховик
(МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження
ним розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Як вбачається зі Звіту № 3901/02/14 від
27.02.2014р. вартість відновлюваного
ремонту автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_2,
що належить Позивачці становить 36 673,06
грн.

При цьому, п. 36.2. ст. 36 Закону визначено,
що якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди,
оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик
має право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

На підтвердження проведеного ремонту,
Позивачкою надано калькуляцію
запчастин та матеріалів від 30.04.2014р.,
складену ФОП ОСОБА_7 на суму 24 232,00 грн.
(а.с.36) та Акт виконаних робіт від
30.04.2014р. на суму 12 650,00 грн. (а.с.37), що
разом становить 36 882,00 грн. Проте,
Позивачкою не надано документального
підтвердження факту оплати
проведеного ремонту, а тому розмір
оціненої шкоди, що відповідно до Звіту
становить 36 673,06 грн. зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість (20%).

Окрім того, за п.12.1 ст.12 Закону страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи. Розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Частиною 18 ст.9 Закону України «Про
страхування» визначено, що франшиза -
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

З огляду на все наведене вище, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню
шляхом стягнення з Відповідача на
користь Позивача страхового
відшкодування у розмірі 36 673,06 грн. зі
зменшенням на суму податку на додану
вартість в сумі 7 334,61 грн. та на суму
франшизи в розмірі 510,00 грн., таким чином
з ПрАТ «Київський страховий дім» на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
страхове відшкодування в загальній
сумі 29 828,45 грн. (36 673,06 грн. - 7 334,61 грн. -
510,00 грн.).

Щодо позовних вимог в частині
відшкодування позивачу моральної
шкоди, слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України)
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2
ст. 16 ЦК України способами захисту
цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди, а також
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

З урахуванням обставин справи, на які
посилається позивач як на підставу для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди, зокрема
щодо заподіяння Відповідачем Позивачу
моральної шкоди у вигляді душевних
страждань, пов'язаних з тим, що протягом
трьох місяців Позивач змушена була
майже щодня їздити до Відповідача для
з'ясування питання по виплаті, майже
три місяці автомобіль в розбитому
вигляді знаходився на СТО страхової
компанії, ржавіючи, протиправності дій
відповідача та наявності причинного
зв'язку між моральною шкодою
заподіяною позивачу і протиправними
діяннями відповідача, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки не ґрунтуються на достатніх,
належних та допустимих доказах.

Більш того, спеціальним Законом не
передбачено випадку відшкодування
страховиком моральної шкоди у випадку
пошкодження майна, проте законом чітко
визначені випадки в яких проводиться
виплата моральної шкоди і до таких
випадків моральна шкода, про яку
вказала Позивач, не належить.

З огляду на все наведене вище, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню
шляхом стягнення з Відповідача на
користь Позивача страхового
відшкодування у загальному розмірі 28
828,45 грн.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що Страхувальник - ОСОБА_2
порушив умови страхування, зокрема,
передав право керування забезпеченим
автомобілем особі з водійським стажем
менше 3-х років - ОСОБА_3, чим порушив
умови Договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, що призвело до
неправильного розрахунку страхового
платежу, оскільки вказана сфера
передбачає більше значення
коригуючого коефіцієнта. Отже суд
приходить до висновку, що страховик в
даному випадку після виплати
страхового відшкодування може
реалізувати за наявності для того
підстав свої права, передбачені
Законом на отримання компенсації
частини проведеної виплати чи на
стягнення коштів в порядку регресу
(ст.38, ст.38-1 Закону).

Згідно зі ст.88 ЦПК України на користь
Позивача підлягають стягненню з
Відповідача судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
вимог, а саме - судовий збір у розмірі
288,28грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 992, 1166, 1167, 1187,
1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 7, 9, 12, 17,
20-1, 21, 22, 29, 32, 33-36,38-1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», з урахуванням п.16 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізовано суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013р. N4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», керуючись ст.ст.
10,11, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223,
224-228, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства "Київський
страховий дім", третя особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про стягнення страхового
відшкодування та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Київський страховий дім" на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код
НОМЕР_8) страхове відшкодування у
розмірі 28 828,45грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Київський страховий дім" на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код
НОМЕР_8) судовий збір пропорційно до
задоволений позовних вимог у розмірі
288,28грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Шевченківський районний суд м.Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: