Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/6562/13-ц
Головуючиу 1-й інст. Маслак Віта
Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання
Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - реєстраційна служба
Житомирського МУЮ про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним, застосування наслідків
недійсності правочину, усунення
перешкод в користуванні квартирою і
вселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
заочне рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 03.03.2014
року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із названим позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що під
час перебування у шлюбі із ОСОБА_6 ними
була набута кооперативна квартира
АДРЕСА_1. 03.05.1993 року вони розлучились і
ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5
17.08.2006 року він уклав з ОСОБА_5 договір
довічного утримання, за яким передав у
власність останньої вказану квартиру.
За рішенням суду даний договір
визнаний частково недійсним, а також за
нею /позивачкою/ визнано право
власності на 1/2 частину цієї квартири.
28.02.2011 року ОСОБА_5 продала спірну
квартиру ОСОБА_4 Посилаючись на те, що
оспорюваний правочин порушує її право
власності на 1/2 частину квартири,
позивачка просила задовольнити
позовні вимоги, а саме: визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 28.02.2011 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4; застосувати
наслідки недійсності правочину;
вселити у квартиру; усунути перешкоди у
користуванні житлом та зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити перешкод в
користуванні квартирою.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м.Житомира від 03.03.2014
року позов задоволено частково.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
28.02.2011 року №2038, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований у Державному реєстрі
правочинів за №4348934. В решті вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду змінити та
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її
позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Судом встановлено, що подружжя
ОСОБА_3 перебувало у шлюбі з 25.02.1962 р. по
03.05.1993 року, під час якого вони набули
квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_6 зареєстрував
шлюб з відповідачкою ОСОБА_5 та уклав з
нею 17.08.2006 року договір довічного
утримання, згідно якого передав
останній на праві власності спірну
квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

28.02.2011 року ОСОБА_5 продала дану
квартиру ОСОБА_4 (а.с.15-19).

Рішенням Корольовського
районного суду м.Житомира від 29.04.2013
року визнано недійсним договір
довічного утримання від 17.08.2006 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в
частині передачі у власність ОСОБА_5 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 та визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину
даної квартири (а.с.7-12,13).

Визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу, суд 1-ї інстанції
виходив з того, що відчуження квартири
відбулось без урахування волі та
волевиявлення іншого співвласника -
ОСОБА_3, що призвело до порушення права
останньої на володіння, користування
та розпорядження майном, а тому її
вимоги в частині визнання договору
недійсним є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

Проте, повністю погодитись з такими
висновками не можна, мотивуючи
наступним.

За загальним правилом ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3. 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст.330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Право особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягає захистові шляхом
задоволення позову до чергового
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
установленого ст.ст.215, 216 ЦК. Норма ч.1
ст.216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача з підстав,
передбачених ч.1 ст.388 ЦК (постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 18.09.2013 року
у справі №6-95цс13).

Судом встановлено, що вперше спірне
майно вибуло із власності позивачки
шляхом укладення вище згаданого
договору довічного утримання, а в
подальшому було відчужено шляхом
договору купівлі-продажу ОСОБА_4, яка є
добросовісним набувачем в контексті
положень ч.5 ст.12 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що обраний
позивачкою спосіб захисту є
неналежним, оскільки порушене право
підлягає захисту шляхом пред'явлення
віндикаційного позову, а не визнання
недійсним договору купівлі-продажу
даної квартири.

Крім того, станом на 03.03.2014 року право
власності на квартиру АДРЕСА_1 належить
іншій особі - ОСОБА_8 (а.с.117).

З огляду на ці обставини рішення суду в
частині визнання недійсним договору
купівлі-продажу підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про відмову у
задоволенні даних вимог.

В решті рішення суду 1-ї інстанції не
оскаржується, а тому не є предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307,
309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 03.03.2014
року скасувати в частині вирішення
спору про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
даних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: