Провадження №2/761/6668/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко
І.О.

при секретарі Нечипорук
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє від свого
імені та від імені свого
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа: орган опіки
та піклування Шевченківської районної
в м.Києві державної адміністрації про
усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, яка діє від свого
імені та від імені свого
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа: орган опіки
та піклування Шевченківської районної
в м.Києві державної адміністрації про
усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення, посилаючись на
те, що вона є власником АДРЕСА_1, разом з
нею в квартирі проживають її син
ОСОБА_4, невістка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_5
Вона надала згоду на їх реєстрацію за
домовленістю проживати кілька років.
Відповідачка постійно порушує умови
нормального та добросовісного
співжиття та провокує постійні сварки,
відмовляється нести витрати по
утриманню квартири, що змусило
позивачку звернутися з позовом про
виселення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити в повному обсязі, при
цьому зазначила, що доказів того, що
відповідачка систематично порушує
правила соціалістичного співжиття
робить неможливим для інших проживання
із нею в одній квартирі у неї немає, до
правоохоронних органів з відповідними
заявами вона не зверталася.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, посилаючись
на обставини, викладені в ньому.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що вона перебуває у зареєстрованому
шлюбі із сином позивачки,
зареєстрована в квартирі згідно
чинного законодавства, несе витрати по
утриманню майна та не порушує правила
проживання в квартирі, іншого житла не
має, а тому вважає позов
необґрунтованим, просила в його
задоволенні відмовити.

Аналогічні пояснення надав
представник відповідачки.

Представник третьої особи в судовому
засіданні просив в позові відмовити,
оскільки відповідачка не має у
власності ніякого житла і примусове
виселення порушує права
неповнолітньої дитини.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
встановив.

ОСОБА_1 на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1.

Разом з позивачкою у квартирі
зареєстровані та проживають син
ОСОБА_4, невістка ОСОБА_2, неповнолітній
онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власних розсуд.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

В судовому засіданні позивачка не
надала доказів того, що відповідачка
здійснює їй перешкоди у користуванні
та розпорядженні майном.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст.156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЖК України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивачка не
надала доказів того, що відповідач
систематично руйнує чи псує жиле
приміщення, або використовує його не за
призначенням, або систематично порушує
правила соціалістичного співжиття
робить неможливим для інших проживання
із ним в одній квартирі, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними.

Суд враховує те, що режим проживання в
житловому приміщенні регулюється
нормами ЖК України, а отже, розглядаючи
питання про усунення перешкод у
користуванні квартирою, суд має
врахувати, на які передбачені законом
підстави для виселення відповідача
посилається позивач, оскільки
відповідно до ст. 9 ЖК ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користуватися ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених
законодавством.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Статтею 59 ЦПК України встановлено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належних і допустимих доказів того, що
відповідачка постійно порушує умови
нормального та добросовісного
співжиття та доказів про застосування
заходів запобігання і громадського
впливу позивачка не надала. Доказів
того, що відповідач та її неповнолітня
дитина створюють перешкоди позивачу у
користуванні та розпорядженні
квартирою суду не надано.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
щодо усунення перешкод, що чиняться їй
відповідачкою у користуванні
квартирою та виселення відповідачки
разом із неповнолітньою дитиною з
вказаної квартири, є недоведеними
належними доказами, а отже є
необґрунтованими і відповідно такими,
що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладені обставини по
справі, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
керуючись ст.ст. 328, 357, 392 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка діє від свого імені та від імені
свого неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа: орган опіки
та піклування Шевченківської районної
в м.Києві державної адміністрації про
усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня отримання його
проголошення, а в разі, якщо рішення
було проголошено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: