Справа №333/4199/14-ц
провадження №2/333/1960/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді Стоматова
Е.Г., при секретарі Кабановій К.О., за
участі позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідачів ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Комунарського
районного суду м.Запоріжжя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, Шоста Запорізька
державна нотаріальна контора, про
визнання договору дарування недійсним,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним, посилаючись на те
що, 04.10.2006 року між ним - ОСОБА_1, з однієї
сторони та ОСОБА_3, яка діяла в
інтересах свого малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з другої сторони,
було укладено договір дарування 7/50
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, що складається: у житловому
будинку літ.А житлова кімната №2-3
площею 13,3кв.м., у житлової прибудові
літ.АІ житлова кімната №2-2 площею
15,9кв.м., службова прибудова а, ганок до
службової прибудови а, піддашок до
службової прибудови а. Вказаний
договір було посвідчено державним
нотаріусом шостої Запорізької
державної нотаріальної контори
Масловець Л.С. та зареєстровано в
реєстрі за №1-2185. Після смерті сина
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 до нього
звернулась ОСОБА_3 з проханням
подарувати її малолітньому сину ОСОБА_5
вказану частину домоволодіння та
запевнила, що батьком її малолітнього
сина ОСОБА_5 є саме померлий ОСОБА_7
Повіривши ОСОБА_3 з приводу наявності
родинних відносин між ним та ОСОБА_5,
ОСОБА_7 звернувся до Комунарської
районної адміністрації Запорізької
міської ради як органу опіки та
піклування із заявою про намір
дарування частини домоволодіння у
власність малолітньої дитини онука
ОСОБА_5 та надання згоди, яка надана
розпорядженням голови Комунарської
районної адміністрації Запорізької
міської ради №2215р від 26.09.2006 року. Через
деякий час після укладення договору
дарування у позивача виникли сумніви
щодо наявності родинних відносин між
ним та ОСОБА_5, у зв'язку з чим він
запропонував ОСОБА_3 надати документи
на підтвердження цього. ОСОБА_3 будь-які
документи про наявність родинних
відносин не надала та пояснила, що
документи знаходяться в стадії
оформлення. Дізнавшись у вересні 2013
року про встановлення факту
батьківства померлого ОСОБА_1 стосовно
ОСОБА_5 рішенням Комунарського
районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2007
року, позивач зрозумів, що ОСОБА_3 при
укладенні договору дарування частини
домоволодіння від 04.10.2006 року ввела
його в оману з приводу наявності
родинних відносин між ним та ОСОБА_5, і
що відсутні будь-які документи на
підтвердження цього факту. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.03.2014 року рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 07.11.2007 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 06.11.2013 року скасовано, справу
направлено до суду першої інстанції.
Ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 16.05.2014 року заяву ОСОБА_3
про встановлення факту батьківства
залишено без розгляду. Позивач ОСОБА_1
просить визнати договір дарування
частини домоволодіння від 04.10.2006 року
недійсним, оскільки він подарував
належне йому нерухоме майно сторонній
для нього особі ОСОБА_5, причиною чого
став обман з боку ОСОБА_3, яка при
укладенні договору дарування діяла як
законний представник малолітнього
ОСОБА_5, з приводу наявності родинних
відносин між ним та ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та
його представник ОСОБА_2, посилаючись
на обставини, викладені у позові, на
позовних вимогах наполягали і просили
суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, представник
відповідачів ОСОБА_4 заперечували
проти задоволення позову, пояснивши, що
ОСОБА_1 визнав ОСОБА_5 своїм онуком з
часу його народження, саме ОСОБА_1 зі
згоди дружини ОСОБА_8 звернувся до
ОСОБА_3 щодо прийняття в дар від імені
малолітнього онука ОСОБА_5 частини
домоволодіння продовжувачу їхнього
роду в пам'ять імені померлого ОСОБА_7,
обманних діянь щодо позивача ОСОБА_3 не
вчинювала, навпаки остання надавала
свідоцтво про народження сина для
підготовки документів та при укладенні
договору дарування, а ОСОБА_1 до та на
момент укладення договору дарування
був обізнаний та міг довідатись про
зміст свідоцтва про народження ОСОБА_5,
прізвище якого зазначено за прізвищем
матері та відомості в графі батько
зроблено за вказівкою матері, а згодом
ще й отримав копії останнього від
ОСОБА_3, які використовував при
зверненні до суду у 2008 році. Крім того,
ОСОБА_1 пропустив строк позовної
давності для звернення до суду без
поважних підстав.

Третя особа приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 у судове засідання не
з'явилась, заявою просила суд
розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори у судове засідання не з'явився,
про час, день та місце слухання справи
повідомлявся належним чином. Надав
суду заяву про розгляд справи без їх
участі.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
представника відповідачів, дослідивши
докази по справі, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 про визнання договору дарування
№1-2185 від 04.10.2006 року недійсним є
безпідставним та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи та дослідивши письмові докази,
суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серія САА №091892 ,
виданого управлінням житлового
господарства Запорізької міської ради
від 10.10.2003 року, на праві власності
належало 16/25 часток домоволодіння
АДРЕСА_1. Згідно Угоди про зміну розміру
часток і встановлення порядку
володіння та користуванням майном від
15.09.2004 року, укладеною між ОСОБА_9 та
ОСОБА_1, посвідченою державним
нотаріусом Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори Лейко
С.А. р. №3-2079, частка ОСОБА_1 в
домоволодінні склала 14/25. 9/10 частин
домоволодіння перейшли від ОСОБА_1 до
ОСОБА_11 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого Шостою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою 22.10.2004 року за р.№ 3-2248, він став
власником 11/20 часток у домоволодінні.
(а.с.8-11)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивача ОСОБА_7,
про що свідчить свідоцтво про смерть
від 17.06.2006 року серія НОМЕР_2, та в Книзі
реєстрації актів про смерть зроблено
відповідний актовий запис за № 5609
(а.с.12)

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_1,
виданого 19.09.1995 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Комунарського району м.Запоріжжя,
актовий запис №777, у графі батько
зроблено запис ОСОБА_5. Відомості про
батька відповідача записані за
вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135
СК України (ст.55 КпШС), що
підтверджується довідкою
Комунарського віділлу РАЦС
Запорізького міського управління
юстиції №777/08-73 від 03.10.2006 року. (а.с.56-57)

11.09.2006 року ОСОБА_1 звернувся до
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради з заявою про
намір подарувати 7/50 частин будинку
АДРЕСА_1 у власність малолітнього онука
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з проханням
надати гр.ОСОБА_3 згоду на прийняття в
дар у власність малолітнього вказану
частину будинку (а.с.106). Також в даній
заяві від 11.09.2006 року ОСОБА_3 надає згоду
на прийняття в дар у власність сина
ОСОБА_5 частини домоволодіння, в якості
додатку до якої надано копію свідоцтва
про народження ОСОБА_5 (а.с.111).

Розпорядженням голови Комунарської
районної адміністрації Запорізької
міської ради Пелих Ю.Г. за №2215р від
26.09.2006 року «Про надання згоди ОСОБА_1 на
дарування частину будинку у власність
малолітньої дитини ОСОБА_5», враховуючи
рекомендації протоколу засідання
опікунської ради Комунарської
районної адміністрації м.Запоріжжя від
20.09.2006 р. за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
було надано згоду гр.ОСОБА_3 на
прийняття в дар 7/50 частин будинку
АДРЕСА_1 у власність малолітнього сина
ОСОБА_5 та на підпис договору дарування
від імені малолітнього. (а.с.105)

04.10.2006 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка діяла
в інтересах свого малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено
договір дарування 7/50 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений державним нотаріусом
шостої Запорізької державної
нотаріальної контори ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за №1-2185.
Згідно договору дарування ОСОБА_5
прийняв у власність 7/50 частин
домоволодіння, що складається: у
житловому будинку літ.А житлова
кімната №2-3 площею 13,3кв.м., у житлової
прибудові літ. АІ житлова кімната №2-2
площею 15,9 кв.м., службова прибудова а,
ганок до службової прибудови а,
піддашок до службової прибудови а.
Відповідно даного договору дарування
від 04.10.2006 року особи були встановлені,
повноваження представника ОСОБА_3, що
діяла від імені свого малолітнього
сина ОСОБА_5 нотаріусом перевірено.
(а.с.12-14)

Дружина позивача ОСОБА_8 надала
письмову згоду на дарування
вищезазначеної частини домоволодіння,
що підтверджується її заявою,
справжність підпису на якій засвідчено
Шостою Запорізькою державною
нотаріальною конторою від 04.10.2006 року
за р. №1-2184. (а.с.12-14)

На підставі даного договору дарування,
18.10.2006 року ОП «ЗМБТІ» зареєстровано
право власності за ОСОБА_5, складено
технічний паспорт. (а.с.15-16)

У 2007 році ОСОБА_3 зверталась до суду в
порядку окремого провадження з заявою
про визнання факту батьківства за
померлим ОСОБА_7 відносно сина ОСОБА_5
Заяву було задоволено рішенням
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 07.11.2007 року. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.03.2014 року рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 07.11.2007 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 06.11.2013 скасовано та справу
направлено до суду першої інстанції.
Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 16.05.2014 року заяву
ОСОБА_3 про встановлення факту
батьківства залишено без розгляду на
підставі п.6 ст.235 ЦПК України.

10.11.2008 року ОСОБА_1 та представник
неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_3
звертались до суду з позовом до інших
співвласників домоволодіння про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, до якого в якості
додатку надано свідоцтво про
народження ОСОБА_5 Позов задоволено
рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 22.10.2009 року.

27.09.2010 року ОСОБА_7 звертався до суду з
позовом до ОСОБА_5, представника
неповнолітнього ОСОБА_3 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою відповідно до фактичного
користування, до якого в якості додатку
надано свідоцтво про народження ОСОБА_5
Ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 14.02.2010 року провадження
закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України.

13.07.2012 року ОСОБА_7 звернувся з позовною
заявою до ОСОБА_5, представника
неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання
договору дарування від 06.10.2006 року
недійсним, мотивуючи що на час
укладення договору дарування він
перебував у стані, який перешкоджав
йому усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними (ч.1 ст. 225 ЦК України),
до якого в якості додатку також надано
свідоцтво про народження ОСОБА_5
Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 27.05.2013 року, яке
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 03.07.2013
року, позов ОСОБА_1 залишено без
задоволення. (а.с.59-79)

Допитані у судовому засіданні у якості
свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що
знають відповідачів та позивача багато
років, який разом з померлою дружиною
ОСОБА_8 визнавали ОСОБА_5 своїм онуком з
часу його народження, жодних сумнівів
щодо родинних відносин останні не
висловлювали та при розмові у жовтні 2006
році розповіли, що після смерті сина
ОСОБА_7 подарували частину
батьківського будинку онуку ОСОБА_5,
продовжувачу їхнього роду в пам'ять
імені померлого.

Відповідно ч.1 ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частиною 3 ст.215 ЦК України, встановлено,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.626 ЦПК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є одностороннім,
якщо одна сторона бере на себе
обов'язок перед другою стороною
вчинити певні дії або утриматися від
них, а друга сторона наділяється лише
правом вимоги, без виникнення
зустрічного обов'язку щодо першої
сторони. Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору.

Відповідно до ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Статтею 719 ЦК України передбачено, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України в разі, якщо
одна з сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК
України), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.20 Постанови від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення. Норми ст.230 ЦК
України не застосовуються щодо
односторонніх правочинів.

Відповідно до Закону України «Про
органи реєстрації актів
громадянського стану» від 24.12.1993 року,
ст.13 Закону України «Про державну
реєстрацію актів цивільного стану»
документом, що підтверджує факт
народження дитини та її походження,
родинних стосунків між дитиною та її
батьками є свідоцтво про народження
дитини.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, з
позовної заяви позивача, пояснень
позивача та представника позивача в
суді, ОСОБА_1 посилається на те, що
відповідач ОСОБА_3 при укладенні
договору дарування частини
домоволодіння від 04.10.2006 року ввела
його в оману з приводу наявності
родинних відносин між ним як дідусем та
відповідачем ОСОБА_5 як онуком, і що на
час укладення цього правочину були
відсутні будь-які документи на
підтвердження цього факту.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 до
оформлення договору при вирішенні
питання в Комунарській районній
адміністрації Запорізької міської
ради про надання згоди на дарування,
особисто зазначав прізвище онука
«Коваль» в заяві від 11.09.2006 року (а.с.106) і
на момент укладення договору дарування
мав достатньо можливостей особисто або
за допомогою компетентних осіб у
відповідних установах з'ясувати про
відсутність документального
підтвердження родинних відносин між
ним та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про
народження останнього, де в графі
батько зроблено запис «ОСОБА_5», яке
надавалось відповідачем ОСОБА_3 на
підтвердження своїх повноважень як
законного представника ОСОБА_5
спочатку до Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради, а під час укладення договору
дарування до державного нотаріуса
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Масловець Л.С.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом,
посилався на положення ст.230 ЦК України,
які передбачають правові наслідки
вчинення правочину під впливом обману.
Позивачем не доведено того, що при
укладенні договору дарування позивача
діями відповідача введено в оману і що
такий обман дійсно мав місце та мало
місце істотність значення обставин,
щодо яких особу введено в оману.

Крім того, за змістом ч.1 ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ч.3 ст.258 ЦК України,
ОСОБА_1 пропустив п'ятирічний строк
позовної давності, для звернення до
суду з позовними вимогами про визнання
договору недійсним, поважності причин
пропуску строку позивач не навів.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України №14 від 18.12.2009 року,
викладених у п.11 постанови «Про судове
рішення у цивільній справі»
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про недоведеність обману та
відсутність підстав для визнання
договору недійсним, при таких
обставинах не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.209, 212 - 215 ЦПК України,
ст.ст.202,203,215,230, 626,627,717,719 ЦК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Е.Г. Стоматов