АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 9367 /2014
інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач
Л.Д.

суддів: Невідомої Т.О.,
Головачова Я.В.

при секретарі
Боярській І.І.

за участю осіб: представника
позивача - ОСОБА_2

представника
відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 про стягнення коштів;

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 05 червня 2014
року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Дніпровського
районного суду м.Києва від 05.06.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ФОП
ОСОБА_5 про стягнення коштів
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_4, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
незаконність ухваленого рішення суду,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апелянт зазначає, що висновок суду
першої інстанції про те, що невиконання
Договору купівлі - продажу товару
Позивачем, а саме несплата ним суми
(вартості і установки гаражу) у повному
обсязі дала можливість Відповідачу не
виконувати своїх зобов'язань за
договором, а саме поставки і монтажу
гаражу, не відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам. Доводи
апелянта про відсутність місця
установки гаражу не відповідає
дійсності, оскільки при підписанні
договору сторони дійшли висновку, що
таке місце є і Покупець має право на
укладання такого роду Договорів.
Апелянт зазначає про те, що строк
позовної давності він не пропустив,
оскільки тільки з відповідачі
відповідача від 09.07.2012 року йому стало
відомо про порушення відповідачем його
права. Жодних претензій з приводу
неповноти оплати Відповідач Позивачу
не пред'являв. Позовна вимога позивача
про стягнення з відповідача суми
передоплати в розмірі 4000 грн. фактично
є відмовою позивача від Договору і
вимогою відшкодувати збитки, що
завдані сплатою цієї грошової суми.
Вона ґрунтується на законі, а тому
підлягає задоволенню. Тобто,
Відповідач повинен був передати
Позивачеві гараж і свого обов'язку,
щодо передання товару він не виконав.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Представник відповідача ОСОБА_3
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивач
ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Неявка позивача та відповідача в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
19.10.2010 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4
укладено Договір № 197 купівлі-продажу
товару (далі по тексту - Договір).
Відповідно до предмету даного
договору ОСОБА_5 зобов'язався передати
у власність ОСОБА_4 гараж металевий,
оцинкований, ОСОБА_4 зобов'язався
прийняти та оплатити в порядку та
умовах передбачених цим договором
товар, а саме: гараж 1 шт., 0,55 мм і RAL 3005;
3000x5000x2000; односкатний, розпашні ворота,
навісний замок.

Загальна сума цього договору складає
8500,00 грн. (п.2 Договору)

Як передбачено у п.4.2 Договору, в момент
підписання договору Покупець сплачує
передоплату 4000,00 грн. Залишок вартості
товару в розмірі 4500,00 грн. Покупець
зобов'язаний сплатити не пізніше як за
три банківських дні до дати поставки
Товару.

Як зазначає позивач, в межах
визначеного договором строку
відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором не виконав, не приступив
до виконання робіт по виготовленню
гаражу, не здійснив його поставку та
монтаж.

Колегія суддів не погоджується з
твердженням позивача відносно того, що
він не пропустив позовну давність,
оскільки дізнався, що Відповідач не
бажає виконувати умови Договору у
липні 2012 року, коли отримав відповідь
на свою претензію виходячи з
наступного.

Так, відповідно ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п. 5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як зазначалося вище, 19.10.2010 року між
Позивачем та Відповідачем був
укладений договір купівлі
продажу-товару № 197, відповідно до п.1.1.
якого Відповідач зобов'язувався
передати у власність Покупцеві гараж
металевий, оцинкований, а Позивач
зобов'язувався прийняти та оплатити
його в порядку та на умовах
передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 6.1. вищезазначеного
договору, Відповідач бере на себе
зобов'язання після підписання договору
в строк не пізніше 10 днів передати
Позивачеві Товар, але не пізніше
чотирьох календарних тижнів. Тобто, не
пізніше «16» листопада 2010 року
Відповідач повинен був виконати свої
договірні зобов'язання щодо передачі
Товару.

Враховуючи зазначене колегія суддів
вважає, що позов поданий Позивачем
поза межами загального трирічного
строку позовної давності, оскільки у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане, тому з
урахуванням положень п. 6.1 Договору,
яким визначено строки поставки товару,
у Позивача, як сторони договору,
виникло право пред'явити вимоги до
Відповідача у разі неналежного
виконання зобов'язань, починаючи з17
листопада 2010 року, в той же час з цим
позовом до суду позивач звернувся 24
березня 2014 року, що підтверджується
датою реєстрації позову в канцелярії
суду. Поважних причин пропуску строку
позовної давності Позивач не навів та
відповідних підтверджуючих доказів не
надав.

Відповідно до положень ст.266 ЦК України,
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Тому, зі спливом позовної давності за
вимогою про повернення коштів спливає
й позовна давність до вимог, які
заявлено Позивачем в частині
нарахування пені, 3% річних та
інфляційні витрати, що передбачено ст.
625 ЦК України, незалежно від періоду
часу, за який проведено нарахування,
оскільки такі суми є складовою
загальної суми боргу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
установивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Стаття 525 ЦК України передбачає, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до положень ч.1 ст.693 ЦК
України, якщо договором встановлений
обов'язок покупця частково або
повністю оплатити товар до його
передання продавцем (попередня оплата),
покупець повинен здійснити оплату в
строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку
щодо попередньої оплати товару
застосовуються положення статті 538
цього Кодексу.

У відповідності до п. 4.2. Договору
купівлі-продажу від 19.10.2010 року, в
момент підписання вказаного договору
Позивач сплатив Відповідачу
передоплату у розмірі 4000, 00 грн.

В свою чергу, згідно з п. 4.3. Договору,
залишок вартості Товару в розмірі 4500, 00
грн. Позивач зобов'язувався сплатити
не пізніше як за три банківських дні до
дати поставки Товару.

Однак, в порушення вказаного положення
договору, Позивач до сих пір не сплатив
вказаної суми. Доказів, які б
спростовували вказане твердження,
Позивач суду не надав.

Більш того, за умовами пунктів 3.1 та 3.2
Договору, поставка товару здійснюється
на підставі Заявок, отриманих від
Покупця в письмовій формі. В заявці
зазначається місце доставки,
найменування, асортимент, кількість
товару.

Як обґрунтовано встановив суд першої
інстанції, в межах визнаних договором
строків Позивач не звертався до
Відповідача, як того вимагає п.3.1
Договору, для узгодження місця
поставки та монтажу металевого гаражу,
а Відповідач, враховуючи специфіку
виготовленого товару, без відповідної
письмової заявки Позивача, не міг
здійснити поставку та монтаж товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим до виконання
сторонами. Відповідно до ст. 627 ЦК
України, сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору.

Згідно з п. 8.3. Договору купівлі-продажу
від 19.10.2010 року, Позивач підтверджував,
що місце поставки та монтажу Товару, а
саме металевого, оцинкованого гаражу,
знаходиться у праві власності,
користуванні, розпорядженні Позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 375 ЦК України,
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншій особі.

В той же час, як зазначав Відповідач у
своїй відповіді від 09.07.2012 року на лист
Позивача від 22.06.2012 року (містяться у
матеріалах справи), в узгоджений з
Позивачем день Відповідачем була
здійснення поставка Товару на
зазначене Позивачем місце монтажу та
розпочато монтаж. Однак вказані роботи
не були завершені у зв'язку із їх
забороною, працівниками міліції, яким
Позивач не зміг надати дозвільні
документи на встановлення гаражу і
документи на право володіння або
користування земельною ділянкою, на
якій відбувався його монтаж. За
проханням Позивача вказаний гараж був
розібраний та доставлений на
зберігання на території Відповідача до
моменту отримання Позивачем
необхідних дозвільних документів.

Всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, під
час розгляду даної справи в суді першої
інстанції, Позивачем також не було
надано належних та допустимих доказів,
які мали підтвердити наявність
дозвільної документації, виданої
компетентними органами, на розміщення
об'єкту нерухомого майна, яким є
замовлений Позивачем металевий гараж.

Крім того, протягом всього часу до
моменту направлення на адресу
Відповідача листа від 09.07.2012 року,
Позивач жодного разу не виходив на
зв'язок з Відповідачем та не намагався
забрати гараж. Тим самим, Позивач
порушив положення п. 2 ст. 689 ЦК України,
відповідно до якого покупець
зобов'язаний вчинити дії, які
відповідно до вимог, що звичайно
ставляться, необхідні з його боку для
забезпечення передання та одержання
товару.

В той же час, положення пункту 7.3.
Договору купівлі-продажу від 19.10.2010
року передбачають, що якщо Позивач
після указаної дати поставки Товару на
протязі 14 календарних днів не надав
місця для монтажу або зберігання
Товару, тоді Позивач повинен
сплачувати плату в розмірі 100 гривень
за кожен наступний день зберігання
Товару на території Відповідача.

На виконання вказаного пункту
договору, за зберігання Товару на
території Відповідача була нарахована
плата, що становить розмір передплати,
яка була оплачена Позивачем.

Таким чином, вимоги Позивача щодо
стягнення з Відповідача 4000 грн.
передплати є безпідставними та
необґрунтованими.

Отже, твердження апелянта про
незаконність, необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне та невірне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: