Справа № 461/5498/13
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/4983/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради Пітецької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 30 травня 2014 року у справі за
позовом Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_3, треті особи - Львівське
комунальне підприємство (далі ЛКП
«Цитадель-Центр», ОСОБА_4, про
приведення нежитлових приміщень до
попереднього стану, -

встановила:

рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 30 травня 2014 року
вищевказаний позов задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_3 за власні кошти
привести нежитлові приміщення до
попереднього стану: а саме: відновити
віконний проріз на місці самовільно
влаштованого дверного зі сторони
головного фасаду будинку АДРЕСА_1,
демонтувати самовільно встановлені
ролокасети та стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Галицької районної
адміністрації 114 грн. 70 коп. сплаченого
судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_3, просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені вимог, посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним. Апелянт
зазначає, що судом не надано належної
оцінки тому факту, що законних підстав
для звернення позивача із зазначеним
позовом не було та те, що він не мав
права на подання позову. Крім того,
апелянт зазначає, що судом не
враховано, що вона (апелянт) не є
власником спірного майна, а відтак не
може приводити приміщення до
попереднього стану.

ОСОБА_4 та представник ЛКП
«Цитадель-Центр» в судове засідання не
з`явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення. Про
причини неявки суд не повідомили, заяви
про відкладення розгляду справи не
подали.

Клопотання ОСОБА_3 про відкладення
розгляду справи відхилене, оскільки
доказів поважності причин неявки,
зазначених у клопотанні, відповідачкою
не подано.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів приходить до наступного
висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення
районного суду не відповідає.

Так, звернувшись в травні 2013 року з
позовом до суду, Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
просила зобов'язати ОСОБА_3, як власника
нежитлових приміщень загальною площею
23,6 кв. м. (зазначених в технічному
паспорті під літ.12-1 та 12-2) на АДРЕСА_1 за
власні кошти привести ці нежитлові
приміщення до попереднього стану, а
саме - відновити віконний проріз на
місці самовільно влаштованого
дверного зі сторони головного фасаду
будинку та демонтувати самовільно
встановлені ролокасети. На
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що відповідач є
власником зазначених нежитлових
приміщень площею 23,6 кв. м., що
знаходяться в будинку АДРЕСА_1, який
перебуває у власності Львівської
міської ради та на обслуговуванні у ЛКП
«Цитадель-Центр». Відповідач
самовільно здійснила реконструкцію у
цьому будинку - встановлено
ролокасети на двері з сторони фасаду
будинку (в нежитлових приміщення),
вибито дверний отвір на місці
віконного. Всупереч вимог
розпорядження Галицької районної
адміністрації «Про приведення
нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 до
попереднього стану та відновлення
віконного прорізу на місці
дерев'яного» від 22.02.2013 № 69 відповідач
не привела приміщення до попереднього
стану.

Як вбачається з матеріалів справи та
журналів судових засідань, позивач в
травні 2013 року звернувся до суду з
вказаним вище позовом лише до ОСОБА_3 і
в подальшому не уточнював вимог та не
змінював їх, лише, відповідно до
журналу судового засідання від 17 січня
2014 року, за клопотанням представника
відповідача залучив в якості третьої
особи ОСОБА_4 (а.с.2-3а, 80). Відтак, з
рішення суду слід виключити посилання
суду на те, що позов пред'явлено до
ОСОБА_5

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про архітектурну діяльність» (в
редакції на час звернення до суду з
позовом) будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Статтею 13 Закону України «Про
архітектурну діяльність» в редакції на
час звернення до суду з позовом)
передбачено, що до уповноважених
органів містобудування та архітектури
належать виконавчі органи сільських,
селищних, міських рад.

У відповідності до ст.28 цього ж Закону
(в редакції на час звернення до суду з
позовом) власники та користувачі
об'єктів архітектури зобов'язані,
зокрема, отримувати в установленому
законодавством порядку документ
дозвільного характеру, що дає право на
виконання робіт, пов'язаних із
реконструкцією, реставрацією чи
капітальним ремонтом об'єкта
архітектури.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.2 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» (в редакції на час
звернення до суду з позовом) планування
і забудова територій - це діяльність
державних органів, органів місцевого
самоврядування, юридичних та фізичних
осіб, яка передбачає, зокрема
реконструкцію існуючої забудови та
територій.

Цим Законом, а саме ст.3, передбачено, що
відносини у сфері містобудівної
діяльності регулюються Конституцією
України, Цивільним, Господарським і
Земельним кодексами України, цим
Законом, законами України «Про
Генеральну схему планування території
України», «Про основи містобудування»,
«Про архітектурну діяльність», «Про
комплексну реконструкцію кварталів
(мікрорайонів) застарілого житлового
фонду», «Про землеустрій», іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(в редакції на час звернення до суду з
позовом), яка визначає органи, що
здійснюють управління у сфері
містобудівної діяльності, передбачено,
що управління у сфері містобудівної
діяльності здійснюється Верховною
Радою України, Кабінетом Міністрів
України, Верховною Радою Автономної
Республіки Крим, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим,
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, іншими уповноваженими
органами містобудування та
архітектури, місцевими державними
адміністраціями, органами місцевого
самоврядування.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 цього Закону
управління у сфері містобудівної
діяльності здійснюється шляхом,
зокрема контролю за дотриманням
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, вимог будівельних норм,
державних стандартів і правил,
положень містобудівної документації
всіх рівнів, вихідних даних для
проектування об'єктів містобудування
(далі - вихідні дані), проектної
документації.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.

Таким чином Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
є виконавчим органом Львівської
міської ради на території Галицького
району м. Львова.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (в редакції
на час звернення до суду з позовом)
передбачено повноваження виконавчих
органів місцевого самоврядування в
галузі житлово-комунального
господарства, побутового,
торговельного обслуговування,
громадського харчування, транспорту і
зв'язку. Зокрема пунктами 3, 4, які
передбачають: здійснення в
установленому порядку державного
контролю за дотриманням законодавства,
затвердженої містобудівної
документації при плануванні та
забудові відповідних територій;
зупинення у випадках, передбачених
законом, будівництва, яке проводиться з
порушенням містобудівної документації
і проектів окремих об'єктів, а також
може заподіяти шкоди навколишньому
природному середовищу; здійснення
контролю за забезпеченням надійності
та безпечності будинків і споруд
незалежно від форм власності в районах,
що зазнають впливу небезпечних
природних і техногенних явищ та
процесів.

Згідно із статтею 34 Закону «Про
регулювання містобудівної діяльності»
замовник має право виконувати
будівельні роботи після направлення
замовником повідомлення про початок
виконання будівельних робіт Державній
архітектурно-будівельній інспекції
або її територіальному органу (далі -
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю) за
місцезнаходженням об'єкта будівництва
- щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, які не потребують реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт або отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
згідно з переліком об'єктів
будівництва, затвердженим Кабінетом
Міністрів України; реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Крім того, згідно з пунктами 1 та 2
Порядку виконання будівельних робіт,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.04.2011 N 466 (далі -
Порядок) будівельні роботи - роботи з
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту.

Будівельні роботи можуть виконуватися
замовником після подання замовником
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю за місцезнаходженням об'єкта
будівництва - щодо об'єктів,
будівництво яких здійснюється на
підставі будівельного паспорта, які не
потребують реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт
(далі - декларація) або отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт, відповідно до переліку об'єктів,
будівництво яких здійснюється після
надіслання повідомлення про початок
виконання будівельних робіт;
реєстрації відповідною інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорії складності.

Для отримання дозволу (реєстрації
декларації) на перепланування фізична
чи юридична особа, власник або
користувач нерухомого майна - житлових
та нежитлових приміщень, будинку, який
має намір здійснити перепланування,
подає належним чином заповнену
Декларацію до дозвільного органу на
об'єкт перепланування.

У своїй постанові від 4 грудня 2013 року,
справа № 6-130 цс13, яка, у відповідності
до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України, Верховний Суд України
зазначив, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК
України самочинним будівництвом є не
тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт
нерухомості, який виник в результаті
реконструкції, капітального ремонту,
перебудови, надбудови уже існуючого
об'єкта, здійснених без одержаного
дозволу місцевих органів виконавчої
влади чи органів місцевого
самоврядування, розробленої та
затвердженої в установленому порядку
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт, наданого
органами архітектурно-будівельного
контролю, оскільки в результаті таких
дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на
який власником (власниками) отримано
право власності.

Відповідно до Положення «Про Галицьку
районну адміністрацію Львівської
міської ради», затвердженого рішенням
виконкому Львівської міської ради від
06.01.2012 року №4 завданням Галицької
районної адміністрації є здійснення
контролю за станом благоустрою
житлового фонду; нагляд за станом
благоустрою відомчого і приватного
житлового фонду, житлово-будівельних
кооперативів та об'єднань
співвласників житла (п.п.4.2.2, 4.2.3).

У відповідності до ст.319 ЦК України
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. При здійснення своїх прав та
виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства. Власність
зобов'язує.

Оскільки власникам квартир, нежитлових
приміщень у багатоквартирному будинку,
власнику будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, відтак
будь-яке перепланування та влаштування
у фасаді будинку, в тому числі
встановлення замість віконного отвору
дверного отвору, повинно здійснюватись
за згодою всіх співвласників.

Таким чином, посилання апелянта на те,
що Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради не мала
законних підстав для звернення із
зазначеним позовом та не мала права на
звернення до суду із зазначеним
позовом, є безпідставним.

Згідно з п.1.4.1 Наказу Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 р. № 76 «Про затвердження
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій»
переобладнання та перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів відповідно до
законодавства.

Відповідно до п.1.4.4 вищевказаних Правил
переобладнання та перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що призводить до
порушення тривкості і зовнішнього
вигляду фасадів, порушення вимог
протипожежної безпеки та засобів
протипожежного захисту, не
допускається. Перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що погіршує умови
експлуатації і проживання всіх або
окремих громадян у будинку або
квартирі, не допускається.

Згідно з п.1.4.6 цих Правил власник,
наймач (орендар) жилого будинку, жилого
чи нежилого у жилому будинку
приміщення, що припустив самовільне
переобладнання або перепланування, що
призводить до порушення
конструктивних елементів або засобів
протипожежного захисту, зобов'язаний
за свій рахунок привести це приміщення
до попереднього стану.

З постанови № 19 про накладення
адміністративного стягнення від 31
січня 2013 року, слідує, що
адміністративна комісія при
Сихівській районній адміністрації м.
Львова, на підставі протоколу про
адміністративне правопорушення від 14
січня 2013 року, притягнула відповідачку
до адміністративної відповідальності
за ст.150 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 51
грн. за те, що остання здійснила
самочинне перепланування підвального
приміщення у житловому будинку на
АДРЕСА_1, а саме, влаштовано дверний
отвір замість існуючого віконного
отвору (а.с.9).

Розпорядженням Галицької районної
адміністрації № 69 від 22.02.2013 року «Про
приведення нежитлових приміщень на
АДРЕСА_1 до попереднього стану та
відновлення віконного прорізу на місці
дерев'яного», затверджено висновок
міжвідомчої комісії Галицького району
(протокол № 6 від 05.02.2013 р. пар.3) та
зобов'язано ОСОБА_3 - власника
нежитлового приміщення загальною
площею 23,6 кв. м. (в технічному паспорті
під літ. 12-1, 12-2) на АДРЕСА_1, за власні
кошти привести нежитлові приміщення до
попереднього стану, а саме: відновити
віконний проріз на місці самовільно
влаштованого дверного зі сторони
головного фасаду будинку АДРЕСА_1,
демонтувати самовільно встановлені
ролокасети (а.с.11).

Як встановлено судом розпорядження
відповідачем не виконано.

В той же час, відповідно до витягу про
державну реєстрацію прав від 19 грудня
2012 року (а.с.30), власником ? нежитлових
приміщень (12-1, 12-2) площею 24,2 кв. м. в
будинку АДРЕСА_1, є ОСОБА_4.

Таким чином, на час притягнення до
адміністративної відповідальності,
винесення вказаного вище
розпорядження № 69 від 22.02.2013 р. та
звернення позивача до суду
співвласником спірних приміщень був
ОСОБА_4 і про зазначене відповідачка
довела до відома районний суд у своєму
запереченні на позов (а.с.26-29).

Однак, при розгляді справи та винесені
оскаржуваного рішення, вказаного вище
районний суд не врахував.

Відтак, з урахуванням викладеного,
рішення районного суду підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні вимог,
оскільки зобов'язання вчинити певні
дії відносно майна, яке перебуває у
спільній власності без залучення до
розгляду справи іншого співвласника
призвело до порушення прав останнього
як співвласника майна, оскільки
Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від
17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст. ст.314, ст.313, ст. 317 ЦПК
України, колегія суддів ,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 30 травня 2014 року скасувати й
ухвалити нове, яким у задоволені вимог
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.