Справа №487/3188/13-ц 04.03.2014 04.03.2014 04.03.2014
Провадження №22ц/784/577/14 Головуюча
в першій інстанції Боброва І.В.
Категорія 27 Доповідач в
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Руднік Є.М.,

за участю представника позивача
ОСОБА_3,

представника ПАТ «Дельта Банк»
Рябчука О.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта
Банк»(далі - ПАТ «Дельта Банк»)

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 липня 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6,

третя особа - відкрите акціонерне
товариство «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ
«Кредитпромбанк»)

про визнання договору іпотеки
недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

10 квітня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору іпотеки, укладеного
05 грудня 2007 року між ВАТ
«Кредитпромбанк» та ОСОБА_6

Позивач зазначав, що він, разом із
батьками з 14 січня 2000 року проживає у
квартирі АДРЕСА_2. Відповідачка по
справі є його матір'ю, яка 05 грудня 2007
року уклала з ВАТ «Кредитпромбанк»
договір іпотеки. Згідно вказаного
договору ОСОБА_6 передала в іпотеку
належну їй на праві власності
вищезазначену квартиру, набуте нею на
підставі рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 25
жовтня 2007 року. На момент укладання
зазначеного договору, він був
неповнолітньою особою. Дозволу органу
опіки та піклування щодо передання в
іпотеку нерухомого майна ОСОБА_6 не
видавалося.

Посилаючись на те, що вказане майно є
єдиним місце його проживання та те, що
договір іпотеки укладено з порушенням
норм Сімейного кодексу України, Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» та Закону України
«Про охорону дитинства» просив позов
задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 липня 2013 року позов
задоволено. Ухвалено визнати недійсним
договір іпотеки, укладений 05 грудня 2007
року між ОСОБА_6 та ВАТ
«Кредитпромбанк». Також вирішено
питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,
який придбав право вимоги за договором
купівлі-продажу від 27 вересня 2013 року,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
позивачу в задоволенні позову в
повному обсязі. На думку апелянта
рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а також без
дослідження всіх обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 суд першої
інстанції виходив з того, що під час
укладання договору іпотеки
відповідачка порушила права
неповнолітнього сина на користування
квартирою, яка була передана в іпотеку.
Оскільки позивач, який на той час був
неповнолітнім, фактично проживав і був
зареєстрований в спірній квартирі, то
відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» існувала
перешкода для укладання договору
іпотеки без згоди органу опіки та
піклування.

Між тим, з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки він не
відповідає дійсним обставинам справи і
вимогам матеріального права, що
відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України
є підставою для скасування оскарженого
рішення і ухвалення нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи 05
грудня 2007 року, в забезпечення
виконання зобов'язання ТОВ
Виробничо-Комерційна фірма «Локі-МБК»
за кредитним договором (кредит 1 500 000
грн. 00 коп.), між ВАТ «Кредитпромбанк» та
ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки
квартири АДРЕСА_3 та, яка належала
відповідачці на праві власності (а.с. 8,
65).

Відповідачка є матір'ю ОСОБА_5, який на
час укладання нею договору іпотеки був
неповнолітнім (а.с. 7).

Відповідно до вимог ст. 17 закону «Про
охорону дитинства» батьки та особи, які
їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки та піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовитися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватись від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами)
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей, у протилежному
випадку такий правочин є нікчемним.

Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
передбачено, що органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону.

Позивач на підтвердження своїх доводів
надав суду довідку ПП ЖЕК-6 від 25 серпня
2006 року з якої вбачається, що в спірній
квартирі він зареєстрований з 14 січня
2000 року та проживав в ній, що підтвердив
актом складеним сусідами (а.с. 32-33). Крім
того, ним наданий лист Служби у справах
дітей адміністрації Заводського
району Миколаївської міської ради
(далі - міськради) від 03 квітня 2013 року №
Б-37 з якого вбачається, що на
засіданнях виконкому міськради
рішення про надання дозволу ОСОБА_6 на
укладання договору іпотеки не
готувалось (а.с. 13).

Разом з тим, в матеріалах справи
містяться суперечливі відомості щодо
місця проживання позивача на час
укладання договору іпотеки.

Так, відповідно до довідки ПП ЖЕК-6 від 22
листопада 2007 року, яка видавалась на
час укладання іпотечного договору, в
спірній квартирі проживав та був
зареєстрований з 14 січня 2000 року тільки
ОСОБА_7 - батько позивача (а.с. 72).

Тобто, указані довідки (від 25 серпня 2006
року та від 22 листопада 2007 року) не
можна вважати належними доказами місця
проживання неповнолітнього ОСОБА_5 на
час укладання іпотечного договору,
оскільки вони суперечать одна одній.

Проте, з наявної в матеріалах справи
копії паспорта позивача вбачається, що
в спірній квартирі позивач був
зареєстрований 22 травня 2009 року (а.с. 5-6),
тобто після укладання його матір'ю
договору іпотеки.

Крім того, при укладанні іпотечного
договору, 05 грудня 2007 року приватному
нотаріусу Миколаївського міського
нотаріального округу (далі - приватний
нотаріус) була надана заява ОСОБА_7 про
надання згоди своїй дружині ОСОБА_6 на
передачу в іпотеку спірної квартири
(а.с. 71). Також, останньою була надана
довідка Служби у справах
неповнолітніх Адміністрації
Заводського району виконкому
міськради, яка підтвердила, що
неповнолітній ОСОБА_5 не має права
власності чи права користування на
спірну квартиру, так як правом
власності і правом користування він
забезпечений за адресою: АДРЕСА_1, а
тому при укладанні договору іпотеки
житлові права і інтереси
неповнолітнього не порушуються (а.с. 73).

Наявність забезпечення
неповнолітнього іншим житлом
(вищезазначеного) підтвердила
відповідачка у своїй заяві приватному
нотаріусу при укладанні іпотечного
договору, в якій також зазначила про
відсутність права користування у сина
спірною квартирою (а.с. 108). Зазначена
заява нею підписана та відповідачкою
це не оспорюється.

Таким чином, доказів того, що позивач
мав право власності на предмет іпотеки
або користування предметом іпотеки на
момент укладання договору іпотеки ним
суду не надані.

Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладання
договору іпотеки ( наприклад,
реєстрація неповнолітнього після
укладання договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_5
та визнаваючи договір іпотеки
недійсним, суд першої інстанції не
звернув увагу на процесуальний статус
ВАТ «Кредитпромбанк» у справі, який є
стороною договору іпотеки.

Заперечення позивача щодо відсутності
у ПАТ «Дельта Банк» права на
оскарження рішення, безпідставні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення суду першої інстанції
повністю або частково.

Заміна кредитора у зобов'язанні іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги)
передбачена ст. 512 ЦК України

Згідно до ст. 513 ЦК України, правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчинюється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
заміна кредитора у зобов'язанні була
передбачена у письмовому договорі
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами від 27 вересня 2013
року, який укладений між ПАТ
«Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк»
та, який підписаний сторонами (а.с. 96).
Права вимоги переходять з моменту
підписання ними акту
приймання-передачі Прав вимоги (п. 2.3
договору), який ними підписаний 27
вересня 2013 року (а.с. 119).

Тобто, саме з цього часу у ПАТ «Дельта
Банк» виникло право вимоги до ОСОБА_6,
яка виступила майновим поручителем в
забезпечення виконання кредитного
договору, укладеного між ТОВ
Виробничо-Комерційна фірма «Локі-МБК»
та ВАТ «Кредитпромбанк» та за яким,
останній надав ТОВ
Виробничо-Комерційна фірма «Локі-МБК»
кредит в розмірі 1 500 000 грн.

Таким чином, вимоги щодо форми
правочину, яким опосередковується
заміна кредитора у зобов'язанні, були
дотримані.

В даному випадку, вимога ОСОБА_5 про
визнання недійсним іпотечного
договору, укладеного його матір'ю,
порушує права ПАТ «Дельта Банк», як
кредитора, що є підставою для
оскарження рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія судів
вважає, що рішення суду є незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального права, а
тому на підставі ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 липня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про визнання договору іпотеки
недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді