АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22-ц/796/6329/2014 Головуючий
у 1-й інстанції -Чала А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Іванченко М.М., Кабанченко О.А.

при секретарі
Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 26 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: КП «РЕО-6», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, зобов'язання знести
перегородку і встановити газову плиту,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 26 березня
2014 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: КП «РЕО-6»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача, представник
третьої особи КП «РЕО-6» підтримали
апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа
ОСОБА_4 заперечили проти апеляційної
скарги.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в
КП «РЕО-6» і з 2000 року мешкає в кімнаті
АДРЕСА_1, яку отримав у власність на
підставі свідоцтва про право власності
від 02.08.2011 року, (а.с.6 - копія свідоцтва)
шляхом приватизації (а.с.5 - копія
розпорядження органу приватизації).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
співвласниками цієї комунальної
квартири і проживають в кімнатах
АДРЕСА_1 відповідно.

Згідно договору дарування 18/100 часток
квартири від 21.12.2012 року, ОСОБА_4 є
власником 18/300 частин цієї комунальної
квартири (а.с.14-15 - копія договору), а
згідно договору дарування 13/100 частин
квартири від 30.08.2011 року, ОСОБА_5 разом
із ОСОБА_6 є власниками 13/100 частин цієї
ж комунальної квартири (а.с.16-17 - копія
договору).

З технічного паспорту спірної
комунальної квартири від 2000 року,
наданого позивачем вбачається, що в
загальному коридорі відсутні дверні
перегородки і на загальній кухні на
крилі позивача є встановленими дві
газові плити (а.с.7-8 - копія технічного
паспорту).

В примірнику технічного паспорту від
19.08.2009 року на спірну комунальну
квартиру, наданого суду відповідачами,
на загальному коридорі вказані
встановленими дві дверні перегородки і
на загальній кухні на крилі позивача
встановлена одна газова плита (а.с.18-19 -
копія технічного паспорту).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Згідно частини 2 ст.382 ЦК України,
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом на
захист свого права як власника кімнати
АДРЕСА_1 в комунальній квартирі
АДРЕСА_1, зокрема, щодо доступу до місць
загального користування в спірній
квартирі, а саме: загальної кухні,
загального душу і вбиральні.

При цьому, відповідачі і треті особи, а
також сам позивач підтвердили те, що
ОСОБА_1 має і завжди мав ключі від усіх
дверей комунальної квартири, в тому
числі від тих підсобних приміщень, про
які він вказує, що має перешкоди у їх
користуванні.

Крім цього, учасники процесу, в тому
числі і сам позивач, пояснили суду, що
ОСОБА_1 тривалий чає здавав свою
кімнату в оренду, у зв'язку з чим
особисто сам в цій кімнаті не проживав,
приміщеннями загального користування
в комунальній квартирі не
користувався.

Також, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачем суду не надано
доказів того, що він має будь-які
перешкоди в користуванні газовою
плитою на загальній кухні комунальної
квартири або існування у нього
будь-яких перешкод для встановлення
другої газової плити на цій кухні.

Свідок ОСОБА_7, допитаний за клопотання
представника позивача в суді першої
інстанції, показав, що є товаришем
позивача і мешкає в аналогічній
комунальній квартирі на сусідній
вулиці Доброхотова, в його помешканні
двері на загальному коридорі відсутні,
оскільки це порушує права інших
мешканців і не передбачено технічними
документами; йому, свідку, відомо, що
двері, які просить знести позивач,
стоять приблизно 5-6 років; у вільних
поясненнях свідок пояснив, що йому
невідомо, чи має ОСОБА_1 ключі від
загальних дверей в коридорі, але при
відповідях на питання відповідав, що в
2002р.-2003р., коли позивач робив ремонт і
замінював вікно в місцях загального
користування, а також в грудні 2013 року,
коли він, свідок, приходив до ОСОБА_1, то
позивач, відчиняв йому загальні двері
ключами, що були в нього.

Оцінивши пояснення учасників процесу,
показання свідка, письмові докази в
справі, суд першої інстанції дійшов
висновку про відмову в позові, оскільки
на думку суду позивач не довів
порушення його прав, як власника
житлового приміщення в комунальній
квартирі та не довів існування у нього
будь-яких перешкод в користуванні
місцями загального користування в
спірній комунальній квартирі.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України
власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в комунальній квартирі
встановлені дверні перегородки в
загальному коридорі. Дана перегородка
не передбачена технічним паспортом від
2000 року (а.с.7-8).

В технічному паспорті від 2009 року
зафіксовано в загальному коридорі дві
дверні перегородки, встановлені без
дозвільної документації.

Вказаний факт сторони підтвердили в
судовому засіданні .

В апеляційному суді встановлено із
показів сторін, що позивач здавав свою
квартиру в оренду до осені 2013 року.

З 2013 року позивач маючи намір проживати
в належній йому на праві власності
кімнаті АДРЕСА_1 комунальної квартири,
позбавлений такої можливості, оскільки
незаконним переобладнанням загального
коридору комунальної квартири у
вигляді встановленої перегородки з
дверима, які замикаються на ключ,
позивачу чиняться додаткові перешкоди
у вільному користуванні квартирою, та
вільному доступі до місць загального
користування.

Доводи відповідачів про те, що у
позивача є ключі від дверей, які
встановлені у побудованій перегородці
загального коридору і це виключає
перешкоди у користуванні, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вже сам факт встановлення в загальному
коридорі комунальної квартири
перегородки з дверима, які замикаються
на ключ, порушує право позивача, як
власника кімнати АДРЕСА_1 комунальної
квартири на вільне користування
місцями загального користування, а
саме: загальною кухнею, загальним душем
та вбиральнею та чинить додаткові
перешкоди у вільному користуванні
квартирою, в той час, як такі перешкоди
у відповідачів відсутні.

Те, що перегородка з дверима в
загальному коридорі комунальної
квартири встановлена попередніми
власниками, правового значення не має,
оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
придбали кімнати в комунальній
квартирі з незаконним переобладнанням
і тому несуть всі ризики за
користування власністю з незаконним
переобладнанням.

Крім цього, в суді апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_2
підтвердила суду, що відповідачі
заперечують категорично проти
знесення перегородки та дверей,
оскільки на встановленій перегородці
міститься обладнання необхідне для
обслуговування кімнат відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як-то телевізійне
обладнання та інше.

Також судом встановлено і не
спростовано відповідачами, що позивач
звертався до них до подачі позову до
суду з проханням знести самовільне
переобладнання, навіть пропонував
знести перегородку самостійно,однак
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали
на це згоди.

Тобто, колегія суддів вважає, що права
позивача, як одного із власників
кімнати в комунальній квартирі
продовжують порушуватися іншими
власниками комунальної квартири, а
саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які фактично не
заперечили цього факту в суді, а тому
порушене право позивача підлягає
поновленню.

З підстав наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що позовна вимога
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні власністю - квартирою 32/4,
що складає 12/100 частин квартири АДРЕСА_1,
шляхом зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3
знести самовільно встановлену
перегородку з дверима в коридорі
комунальної квартири підлягає
задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
встановити другу газову плиту на кухні
комунальної квартири, то вказана
вимога не підлягає задоволенню,
оскільки відповідачі не заперечували
та не заперечують проти підключення
другої плити, яка і знаходиться на
кухні комунальної квартири, не чинили
та не чинять перешкод позивачу у
підключенні другої плити, що
встановлено судом апеляційної
інстанції з показів як позивача, так і
відповідачів.

А оскільки відповідачі не знімали
другу плиту на кухні та не чинять
позивачу перешкод у підключенні другої
плити, в цій частині позовних вимог
права позивача відповідачами не
порушуються, то вказана вимога
задоволенню не підлягає.

З підстав наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,309,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 26 березня 2014 року -
скасувати в частині та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зняти
самовільно встановлену дверну
перегородку в коридорі комунальної
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: