Номер провадження: 22-ц/785/8151/14
Головуючий у першій інстанції Горбань
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Ступакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на житловий будинок, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Тарутинського районного суду
Одеської області від 31 липня 2014 року, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на житловий
будинок. Свої вимоги мотивував тим, що
на підставі рішення Євгенівської
сільської ради Тарутинського району
Одеської області від 13 січня 1994 року
ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку
під забудову житлового будинку з
надвірними спорудами. В результаті
цього відповідач ОСОБА_4 збудував
житловий будинок з відповідними
господарськими та надвірними
спорудами, який розташований за
адресою в АДРЕСА_1, який був прийнятий в
експлуатацію та зареєстрований
Євгенівською сільською радою
Тарутинського району Одеської області.
В лютому 1999 року між позивачем ОСОБА_3
та відповідачем ОСОБА_4 була досягнута
домовленість про продаж вищевказаного
житлового будинку, внаслідок чого
позивачем була сплачена вартість
житлового будинку у розмірі 2000 доларів
США. про що було складено розписку, але
належно оформленого договору
купівлі-продажу не було. У зв'язку з цим
позивач із своєю сім'єю вселився у
даний будинок та проживає у ньому до
теперішнього часу. На неодноразові
прохання позивача укласти з
відповідачем договір купівлі-продажу
житлового будинку, який належним чином
посвідчити залишалися
безрезультатними.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
заявив клопотання про розгляд справи у
заочному порядку, наполягав на
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що в лютому 1999 року
він домовився про ціну та всі інші
істотні умови щодо купівлі - продажу
спірного будинку. В результаті цього
він передав відповідачу гроші в сумі 2000
доларів США.

11 травня 2003 року відповідач надав йому
розписку про те, що він дійсно отримав
від нього гроші в сумі 2000 доларів США.
Після цього відповідач обіцяв
своєчасно належним чином оформити
договір купівлі - продажу. До
теперішнього часу відповідач свою
обіцянку не виконав, а тому він просить
задовольнити його позов в повному
обсязі.

Представник позивача також підтримав
клопотання про розгляд справи у
заочному порядку, дав аналогічні
пояснення та просив позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився.

Суд розглянув справу у відсутності
відповідача та ухвалив заочне рішення
по справі.

Заочним рішення Тарутинського
районного суду Одеської області від 31
липня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Євгенівської сільської ради
Тарутинського району Одеської області
від 13 січня 1994 року за №1 ОСОБА_4 було
виділено земельну ділянку під забудову
житлового будинку з надвірними
спорудами.

Також відповідачу було видано
будівельний паспорт на забудівлю
земельної ділянки, віделеної
забудовнику. На теперішній час у
відповідача відсутні будь - які
документи, підтверджуючи його право
власності на спірне домоволодіння та
земельну ділянку на якій воно
розташовано.

У лютому 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
домовилися про купівлю - продаж
вищевказаного житлового будинку. У
зв'язку з цим позивач передав
відповідачеві грошові кошти в сумі 2000
доларів США, а останній дав дозвіл на
те, щоб позивач всилився в спірний
будинок.

Однак договір купівлі-продажу будинку
нотаріально посвідчений не був.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Згідно п. 13 Постанови № 9 Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 року - вирішуючи спір про визнання
правочину, який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
статті 220 ЦК не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ці
вимоги чинного законодавства
позивачем та відповідачем не були
виконані.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чому правочин не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу житлового будинку
(квартири) або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Таким чином норма ч. 2 ст. 220 ЦК України,
не може бути застосована в даному
випадку, оскільки договір
купівлі-продажу підлягає, як
нотаріальному посвідченню так і
державній реєстрації.

Крім того, позивач та відповідач не
надали жодних переконливих доказів
того, що відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на житловий будинок не
підлягає задоволенню.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги
переконливими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Тарутинського
районного суду Одеської області від 31
липня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на житловий
будинок - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
В.А. Станкевич

Судді
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша