Справа № 466/1927/14
Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/4691/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 20 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу, -

в с т а н о
в и л а:

рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 20 травня 2014 року
позов задоволено. Розірвано шлюб між
ОСОБА_2, 1983 року народження та ОСОБА_4,
зареєстрований міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Львівського обласного управління
юстиції 29 серпня 2003 року, актовий запис
№ 2140. Після розірвання шлюбу дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з
матір'ю ОСОБА_2. Вирішено питання
судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити. Вважає, що рішення винесене
судом при недоведеності сторонами
обставин, які мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, неправильному
застосуванню норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом не наведено мотивів, які б дали
змогу дійти до висновків, що подальше
збереження шлюбу суперечило б
інтересам дітей подружжя. Судом не
з'ясовано правдивість тверджень
позивача, особливо тих, які стосуються
застосування відповідачем щодо ОСОБА_2
фізичного насильства. Зазначає, що
визнання ним позову в суді першої
інстанції було зумовлено певним тиском
з боку позивача. Крім того в рішенні
відсутні будь-які обґрунтування
задоволення вимоги ОСОБА_2 щодо
залишення дітей на проживання разом з
нею.

В судове засідання відповідач не
з'явився, надіслав до суду клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв'язку із перебуванням за кордоном,
однак суд вважав за можливе проводити
розгляд справи у його відсутності
зважаючи на те, що відповідачем жодних
доказів на підтвердження поважності
причин його неявки суду представлено
не було та вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та її представника в
заперечення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
доводи осіб, що беруть участь у справі в
їх сукупності в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного
кодексу України шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
органі державної реєстрації актів
цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж кодексу шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого
Кодексу кожен з подружжя має право
припинити шлюбні відносини. Відповідно
до ч.2 ст. 104 Кодексу шлюб припиняється
внаслідок його розірвання. Згідно ч.3
ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до статті 110 цього
кодексу. Ч.1 ст. 110 кодексу передбачає, що
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України
передбачає, що суд постановляє рішення
про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10
Постанови пленуму Верховного суду
України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи,
встановлено судовим рішенням та
сторонами не оспорюється, шлюб між
сторонами був зареєстрований
Львівським міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Львівського обласного управління
юстиції 29 серпня 2003 року, актовий запис
№ 2140. За час шлюбу сторін народилось
двоє дітей, які на даний час проживають
із позивачем: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5

Крім цього, як вбачається із пояснень
позивача, що визнаючи позов у суді
першої інстанції, підтвердив і
відповідач, - з січня 2014 року сторони
спільно не живуть, спільного
господарства не ведуть та не
підтримують подружніх відносин. Крім
цього, і до роздільного проживання між
ним часто виникали непорозуміння.
Враховуючи вказане, їх сім'я фактично
розпалася. Причинами розпаду сім'ї є
різні погляди подружжя на життя, шлюб,
сім'ю, відсутність взаєморозуміння.

Жодних кроків до примирення сторони з
часу роздільного проживання не
вживали, в тому числі, і відповідач.
Доказів цього не представлено. Позивач
і у суді апеляційної інстанції
категорично настояла на розірванні
шлюбу та вважає, що примирення між нею
та відповідачем - неможливе.

Зважаючи на вказане колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині розірвання шлюбу
між сторонами відповідає вимогам
закону та обставинам справи та підстав
для скасування рішення суду у цій
частині - немає.

При цьому суд апеляційної інстанції
залишаючи в силі рішення суду першої
інстанції в частині розірвання шлюбу
між сторонами, враховує і інтереси
малолітніх дітей сторін, оскільки їх
повноцінний розвиток та виховання у
сім'ї, у якій у батьків різні погляди на
життя, шлюб, сім'ю, відсутнє
взаєморозуміння, внаслідок чого
виникають конфлікти, батьки проживають
роздільно є неможливим.

Доказів, що підтверджували б факт тиску
позивача на відповідача з метою
визнання ним позову, судом апеляційної
інстанції, також, не здобуто.

Враховуючи вказане, колегія суддів
вважає, рішення суду в частині
розірвання між сторонами шлюбу таким,
що прийняте із дотриманням норм закону,
а апеляційна скарга що стосується
скарження рішення у цій частині -
безпідставна та до задоволення не
підлягає.

Однак, що стосується рішення суду
першої інстанції в частині залишення
проживати з матір'ю малолітніх дітей
сторін, то у цій частині рішення суду
вимогам закону не відповідає.

Так, залишаючи на проживання з матір'ю
малолітніх дітей сторін суд
задовольнив вимогу, яка позивачем
заявлена не була, тобто суд фактично
вийшов за межі позовних вимог. Крім
цього, як заявила позивач спору щодо
місця проживання дітей між нею та
відповідачем не виникало.

Крім цього, як вбачається із самого
тексту рішення така вимога фактично
судом не розглядалась. Так ні у
вступній, ні у описовій, ні у
мотивувальній частинах рішення про
розгляд такої та обставин, що свідчать
про необхідність її задоволення - не
вказано.

Зважаючи на вказане рішення у цій
частині слід скасувати, як таке що
вимогам закону не відповідає, чим
частково задовольнити апеляційну
скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309
ч.1 п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 20 травня 2014 року в
частині залишення після розірвання
шлюбу проживати з матір'ю ОСОБА_2 дітей
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_5 - скасувати.

В решті рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 20 травня 2014
року -залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник