Номер провадження: 22-ц/785/6366/14
Головуючий у першій інстанції Бальжик
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Драгомерецького М.М.

при секретарі - Орловій С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 14 травня 2014 року
по цивільній справі за позовом
Дунайського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах ОСОБА_2 до державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про стягнення
середнього заробітку та моральної
шкоди,

встановила:

Дунайський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері звернувся до суду із позовом в
інтересах ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП»)
про стягнення заробітної плати в сумі 6
359 гривень 08 копійок. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що відповідно до
наказу за №80 від 12.11.2010 року ОСОБА_2
прийнято на посаду діловода управління
ДП «ІМТП» з 17.11.2010 року (за 4% квотою). З
01.01.2012 року ОСОБА_2 працює на посаді
інспектора відділу документального
супроводу управління порту. 20.09.2012 року
ОСОБА_2 звернулася за захистом своїх
порушених конституційних прав до
Дунайської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері зі скаргою на незаконне
відсторонення її від роботи на посаді
інспектора відділу документального
супроводу ДП «ІМТП» з 10.09.2012 року. 14.02.2013
року Ізмаїльською міжрайонною
медико-соціальною експертною комісією
проведено обстеження робочого місця та
умов праці інспектора відділу
документального супроводу, за
результатами якого адміністрацію
порту повідомлено про те, що ОСОБА_2
може працювати на займаній посаді. З
18.02.2013 року ОСОБА_2 поновлена на посаді
інспектора відділу документального
супроводу порту. За дорученням
прокуратури інспектором
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області
проведено перевірку за фактами,
викладеними у звернені ОСОБА_2, за
наслідками якої винесено припис про
усунення порушень законодавства про
оплату праці. Незважаючи на те, що
підприємством незаконно відсторонено
ОСОБА_2 від виконання посадових
обов'язків, його адміністрацією не було
здійснено виплату останній заробітну
плату за період з 10.09.2012 року по 17.02.2013
року.

В подальшому, прокурор позовні
вимоги уточнив, остаточно просив на
підставі доводів, викладених у
позовній заяві, стягнути з ДП «ІМТП» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в загальній
сумі 6 359 гривень 08 копійок (а.с.119).

ОСОБА_2, в свою чергу, просила
стягнути з ДП «ІМТП» на її користь
моральну шкоду в сумі 9 920 гривень 70
копійок, посилаючись на те, що
внаслідок незаконного відсторонення
від роботи та невиплати належної
заробітної плати, у неї погіршився стан
здоров'я, у зв'язку з чим, була вимушена
звертися до медичних закладів по
допомогу та докласти зусиль до
організації життя. Так, у висновку
терапевта від 19.04.2013 року зазначено, що
у неї зафіксована дисфункція
вегетативної нервової системи через
нестабільний психоемоційний стан,
пов'язаний із проблемами на роботі, що і
призвело до зупинки динаміки по
основному захворюванню. Звернула
увагу, що їй постійно призначалися
коштовні ліки, вартість яких згідно з
товарними чеками становить 4 166 гривень
70 копійок, та 19.04.2013 року була надана
довідка за №72 для одержання путівки на
санаторно-курортне лікування, вартість
якої згідно з листом Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності складає 5 754 гривні.
Також звернула увагу, що моральна шкода
обумовлюється душевними стражданнями,
порушенням стосунків з оточуючими,
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, втратою престижу
та приниженням ділової репутації серед
працівників і знайомих (а.с.60).

Позивачка, будучи своєчасно та
належним чином повідомленою про дату,
час та місце розгляду справи, у судове
засідання для розгляду справи по суті
не з'явилася, направивши представника з
належним чином посвідченими
повноваженнями.

У судовому засіданні прокурор та
представник позивачки позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та
наполягали на їх задоволенні на
підставі доводів, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача вважала
позовні вимоги безпідставними та
такими, що повністю не підлягають
задоволенню. В обґрунтування
заперечень проти позову пояснила, що у
період з 10.09.2012 року по 18.02.2013 року
адміністрація ДП «ІМТП» жодного разу
не відстороняла ОСОБА_2 від роботи і
будь-яких розпорядчих актів з цього
приводу не видавала. 05.09.2012 року у
зв'язку з тривалим знаходженням
позивачки на лікарняному, у щорічній
відпустці та у відпустці без
збереження заробітної плати, їй було
видане направлення на медичний огляд
до Дунайської басейнової лікарні.
Після отримання медичного висновку від
06.09.2013 року про непридатність ОСОБА_2 до
роботи за професією інспектора ВДС і до
отримання висновку медичко-соціальної
експертної комісії керівництво порту
не мало законних підстав доручати їй
жодну роботу. Листом за вих. №285 від
22.10.2012 року Ізмаїльська міжрайонна МСЕК
підтвердила висновок Дунайської
басейнової лікарні. На підставі листа
МСЕК та на виконання приписів про
порушення чинного законодавства
адміністрація порту пропонувала
позивачці іншу роботу у сприятливих
для її здоров'я умовах та з урахуванням
обмежень, встановлених програмою її
реабілітації як інваліда, від якої вона
відмовилася за формальними ознаками.
Ізмаїльська міжрайонна МСЕК надала
згоду на продовження ОСОБА_2 роботи на
посаді інспектора відділу
документального супроводу порту лише у
лютому 2013 року. Таким чином, на її думку,
у період з 10.09.2012 року по 18.02.2013 року
адміністрація порту здійснювала усіх
залежних від неї заходів для вирішення
питання роботи позивачки як інваліда і
без дозволу МСЕК не мала права доручати
їй роботу, протипоказану за станом
здоров'я. Отже, за незалежних від
адміністрації порту обставин у ОСОБА_2
з її вини мав місце простій, за час
якого заробіток не зберігається. Також
вважала, що ст.237-1 КЗпП України не
передбачає стягнення моральної шкоди у
вигляді витрат на ліки та
санаторно-курортне лікування.

Рішенням суду позов Дунайського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
інтересах ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про стягнення
середнього заробітку та моральної
шкоди - задоволений частково.

Не погодившись з вказаним
рішенням ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» в особі свого
представника звернулося з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати це
рішення, та постановити нове, яким у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та застосував необхідні
норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Відповідно до наказу ДП «ІМТП» за
№80 від 12.11.2010 року ОСОБА_2 була прийнята
на посаду діловода управління порту за
4% квотою як інваліда 3 групи з дитинства
з окладом 2 290 гривень.

З 12.09.2011 року згідно наказу ДП
«ІМТП» за №114-ос від 12.09.2011 року ОСОБА_2
переведено на посаду інспектора
відділу документального супроводу
адміністративного відділу управління
порту.

З 01.01.2012 року згідно наказу ДП
«ІМТП» за №183-ос від 29.12.2011 року ОСОБА_2
переведено на посаду інспектора
відділу документального супроводу
управління порту.

05.09.2012 року в.о. начальника
відділу документального супроводу
управління порту ОСОБА_2 видано
направлення на обов'язковий попередній
медичний огляд до Дунайської
басейнової лікарні, у зв'язку з
перенесенням у березні 2012 року
операції на суглобі.

Згідно висновку медичної комісії
Басейнової лікарні на водному
транспорті від 06.09.2012 року ОСОБА_2
визнана непридатною до роботи по
умовам праці за професією інспектора
відділу документального супроводу у
несприятливих умовах праці.

10.09.2012 року ОСОБА_2 була
повідомлена про неможливість допуску
до роботи на займаній посаді за станом
здоров'я та їй запропоновано оформити
відпустку без збереження заробітної
плати з 10.09.2012 року по 12.09.2012 року та
залишити територію порту до прийняття
рішення про подальшу роботу.

При цьому, 10.09.2012 року
адміністрацією ДП «ІМТП» голові
профспілкової організації ДП «ІМТП»
направлено подання про надання згоди
на звільнення ОСОБА_2 за п.2 ст.40 КЗпП
України, у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню роботи.

11.09.2012 року профспілковим
комітетом первинної профспілкової
організації ДП «ІМТП» відмовлено у
надані згоди на звільнення ОСОБА_2 з
посади інспектора відділу
документального супроводу за п.2 ст.40
КЗпП України, оскільки у направленні на
проходження медичного огляду було
невірно зазначено умови праці, які не
відповідають фактичним обов'язкам
згідно посадової інструкції.

12.10.2012 року ДП «ІМТП» листом за
вих.№12-25062/490/1179 звернулося до
Ізмаїльської міжрайонної МСЕК про
необхідність проведення обстеження
робочого місця та умов праці ОСОБА_2 та
надання рекомендації щодо можливості
подальшої роботи на займаній посаді.

22.10.2012 року Ізмаїльською
міжрайонною МСЕК надана відповідь за
вих.№285, згідно з якою ОСОБА_2 не може
працювати за зазначеними ДП «ІМТП»
умовами праці, рекомендовано створити
для неї умови праці відповідно до ст.18
ЗУ «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

26.11.2012 року та 10.01.2013 року ДП
«ІМТП» листами за вих. №№12-25062/562/1987 та
12-25062/01/01, відповідно, повідомлено
Ізмаїльську міжрайонну МСЕК про
організацію для ОСОБА_2 робочого місця
діловода СМТЗ відповідно до попередніх
рекомендацій.

14.02.2013 року Ізмаїльською
міжрайонною МСЕК надана відповідь, за
змістом якої ОСОБА_2 придатна працювати
на посаді інспектора відділу
документального супроводу, надати
висновок щодо можливості зайняття нею
посади діловода СМТЗ неможливо,
оскільки зазначена посада не введена в
штатний розпис підприємства.

14.02.2013 року листом за вих. №
12-25062/180-204 ДП «ІМТП» було повідомлено
ОСОБА_2 про необхідність приступити до
посадових обов'язків інспектора
відділу документального супроводу з
18.02.2013 року.

Зазначені обставини визнані
сторонами у судовому засіданні, що у
відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не
підлягає додатковому доказуванню.

Таким чином, у період з 10.09.2012 року по
18.02.2013 року ОСОБА_2 не була допущена до
виконання посадових обов'язків
інспектора відділу документального
супроводу та не отримувала заробітну
плату.

У період з 22.03.2013 року по 29.03.2013
року головним державним інспектором
праці Територіальної державної
інспекції з питань праці в Одеській
області було проведено позапланову
перевірку ДП «ІМТП» на предмет
додержання законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
страхування, за результатами якої
складено акт за №15-03-331/0406 від 29.03.2013
року про порушення чинного
законодавства про працю У відношенні
працівника порту ОСОБА_2, зокрема, у
вигляді відсторонення (недопущення) її
від роботи, а також виданий припис за
№15-03-31/0406-0381 від 29.03.2013 року про усунення
виявлених порушень.

Не погодившись із вказаним
приписом контролюючого органу, ДП
«ІМТП» звернулося до суду.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05.09.2013 року
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову ДП «ІМТП» до
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області, третя
особа - ОСОБА_2, про визнання
протиправними та скасування абзаців 2,
4, 5,6 припису (а.с.135-146).

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2014 року
постанова окружного адміністративного
суду від 05.09.2013 року залишена без змін
(а.с.147-152).

За змістом мотивувальної частини
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 05.09.2013 року
є правомірним та обґрунтованим
визначення Територіальною Державною
інспекцією з питань праці в Одеській
області порушень з боку ДП «ІМТП» ст.46
КЗпП України щодо відсторонення від
роботи (не допущення до роботи)
інспектора відділу документального
супроводу ОСОБА_2 Як вбачається з акту
перевірки від 29.03.2013 року №,
контролюючим органом в ході проведення
перевірки було встановлено, що року
ОСОБА_2 безпідставно було відсторонено
від роботи (не допущено до роботи) без
збереження заробітної плати. При цьому,
будь-яких розпорядчих документів про
відсторонення її від роботи не
видавалось. У період з 10.09.2012 року по
18.02.2013 року ОСОБА_2 виходила на роботу,
але фактично була відсторонена від
виконання своїх посадових обов'язків
та заробітна плата їй не
нараховувалася.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст.46 КЗпП України
відсторонення працівників від роботи
власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі: появи на
роботі у нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння,
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Приймаючи до уваги, що позивачка
була неправомірно відсторонена
відповідачем від роботи без збереження
заробітної плати, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітку за період з 10.09.2012
року по 18.02.2013 року є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

При обчисленні розміру
середнього заробітку, суд у
відповідності до ч.8 ст.8 ЦПК України
вірно керувався Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року за №100
(далі - Порядок).

Розмір середнього заробітку за період
з 10.09.2012 року по18.02.2013 року становить 7 494
гривні 48 копійок, який був правильно
розрахований відповідно до
викладеного розрахунку.

Однак, зважаючи на
диспозитивність цивільного
судочинства та неможливість виходу за
межі позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що середній заробіток за час
затримки розрахунку має бути стягнений
з ДП «ІМТП» на користь ОСОБА_2 у
заявленому розмірі, а саме у сумі 6 359
гривень 08 копійок.

Незважаючи на відсторонення
позивачки від роботи на займаній
посаді, у табелях обліку робочого часу
відмічалися дні її тимчасової
непрацездатності (а.с.45-48,201-204).

Доводи представника відповідача
про те, що згідно з наказами ДП «ІМТП»
за №642 від 26.06.2012р. та №686 від 12.07.2012 року
був встановлений неповний робочий
тиждень, а тому у період з 10.09.2012 року по
17.02.2012 року кількість робочих днів
позивачки становило б 49 днів (72 робочі
дні - 23 дні знаходження на лікарняному),
суд до уваги правильно не прийняв, адже
за змістом припису Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Одеській області від 29.03.2013року
№15-03-31/0406-0381 зазначені накази було
видано з порушенням ч.3 ст.32 КЗпП
України щодо попередження працівників
про зміну істотних умов праці не
пізніше ніж за два місяці до
запровадження таких змін.

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження того факту, що
працівники ДП «ІМТП» про зміну
істотних умов праці згідно з наказом
№41 від 17.01.2013 року також буж
попереджені не пізніше ніж за два
місяці представником відповідача у
судовому засіданні надано не було.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи позовні вимоги в
частині стягнення моральної шкоди, яку
позивачка оцінює в 9 920 гривень 70
копійок, суд правильно виходив з
положень ст.237-1 КЗпП України,
відповідно до якої відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Аналогічні роз'яснення містяться
в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року,
із змінами, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду №5
від 25.05.2001 року.

Судом правильно було встановлено,
що позивачці у зв'язку з неправомірним
відстороненням від роботи за займаній
посаді відповідачем була заподіяна
моральна шкода, яка полягає у душевних
стражданнях, порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, що негативно вплинуло на її стан
здоров'я (а.с.61-81).

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди, суд
врахував обставини справи, глибину
душевних страждань позивачки, та
виходячи з принципу розумності,
виваженості і справедливості, вважав,
що позовні вимоги в цій частині
піддягають частковому задоволенню - у
розмірі 2 000 гривень.

Також правильно було вирішено
питання в частині стягнення судових
витрат.

Суд першої інстанції, виконавши
всі вимоги цивільно-процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з діючими нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов до вірного висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» - відхилити, рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 14 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
М.М. Драгомерецький

В.Ф. Парапан