Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/3541/14
у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Комунарського
районного суду м.Запоріжжя від 19 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6,
Публічного акціонерного товариства
«Банк Ренесанс Капітал», третя особа:
інспекція з питань захисту прав
споживачів в Запорізькій області про
визнання договорів недійсними,
стягнення моральної шкоди, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з вказаним позовом та після його
уточнення просила суд про: 1) визнання
недійсним договору № EF-473L від 18.07.2013
року, укладеного між позивачем і ФОП
ОСОБА_6; 2) визнання недійсним
кредитного договору № 6 від 18.07.2013
року, укладеного між позивачем і AT
«Банк Ренесанс Капітал»; 3) стягнення з
ФОП ОСОБА_6 суми моральної шкоди у
розмірі 2 000 грн.

Послалась на те, що невідомим позивачем
громадянином, який назвався
представником Дніпропетровського
заводу «Статус груп», було
запропоновано поставку балконної
конструкції і віконно-дверного блоку
від виробника по індивідуальному
замовленню. При цьому було повідомлено,
що вартість замовлення складає 15 695
грн., а знижка - 25%, із можливістю надання
розстрочки по оплаті без нарахування
процентів.

З метою укладення 18.07.2013 року договору
позивач прибула до офісу,
розташованого за адресою: м. Запоріжжя,
вул. Я. Новицького, буд. 8, де були
підписані договір індивідуального
замовлення № EF-473L з ФОП ОСОБА_6 і
кредитний договір № 6 з банком.
При цьому, як вказує позивачка, перед
підписанням договорів, вона не була
ознайомлена з їх текстом.

Після дослідження змісту договорів вже
вдома, позивач дійшла до висновку про
те, що дії осіб які уклали з нею
договори, є незаконними, направлені на
введення в оману, оскільки внаслідок
всіх виплат до сплати належить сума 17354
грн. 06 коп., в той час, коли вартість
виробу складає 15 695 грн.; тобто сума
виплат перевищує вартість виробу на 1659
грн. 06 коп. Підчас оформлення
документів, позивача не попередили про
те, що мова йде не про придбання товару
в розстрочку, а про надання кредиту.
Щомісячна сума виплат у розмірі 1461 грн.
18 коп.; перевищує розмір пенсії
позивачки на 343 грн. 43 коп. (пенсія
складає 1117 грн. 75 коп.

На думку позивача, ФОП ОСОБА_6 шляхом
замовчування про існування ряду
обставин, що перешкоджають вчиненню
правочину, ввела її в оману.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року позов
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.07.2013 року між ОСОБА_5, в якості
замовника, і ФОП ОСОБА_6, в якості
виконавця, був укладений договір №
ЕF-473L, за умовами якого замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
організувати роботи по виготовленню і
передачі у власність ПВХ конструкцій
за розцінками виконавця, а замовник
зобов'язується оплатити і прийняти
вироби і роботу згідно умов цього
договору.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.1 вище
вказаного договору вартість
замовлення виробу склала 15 695 грн.

Після виконання п. 3.1 договору
виконавець зобов'язується передати у
власність замовника виготовлені
вироби протягом 24 робочих днів з
моменту укладення договору (п.3.2
договору).

18.07.2013 року між ПАТ "Банк Ренесанс
Капітал" і ОСОБА_5, в якості
позичальника, був укладений кредитний
договір № 6, за умовами якого банк
надає позичальнику кредит з метою та у
сумі, вказаній в пропозиції, й в
порядку, передбаченому договором, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку разову комісію, своєчасно та в
повному обсязі виплачувати банку
проценти за користування кредитом та
комісії, використати його за цільовим
призначенням, виконати інші умови
кредитного договору та повертати
кредит банку частинами у сумах та
терміни, визначені у графіку платежів,
але в будь-якому випадку не пізніше
останнього дня строку кредиту,
зазначеного в пропозиції.

Сума кредиту склала 14 706 грн. 20 коп.

Згідно з графіком платежів, сукупна
сума всіх платежів, які має здійснити
позичальник за період з 19.08.2013 року по
19.07.2014 року, складає 17 354 грн. 06 коп.,
включаючи погашення основної суми
кредиту, процентів за користування
кредитом, комісії за обслуговування
кредиту.

Укладення вищевказаного кредитного
договору було необхідним для
здійснення позивачкою оплати по
договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року на
користь ФОП ОСОБА_6

Згідно з актом приймання-передачі від
31.07.2013 року, підписаного сторонами по
договору № ЕF-473L від 18.07.2013 року,
вироблені конструкції поступають на
зберігання ФОП ОСОБА_6 у зв'язку з тим,
що ОСОБА_5 відмовилась прийняти
замовлення.

Згідно з квитанціями, наявних в
матеріалах справи, ОСОБА_5 здійснено
часткове погашення заборгованості за
кредитним договором.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

В п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009
року № 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" зазначено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що в супереч
вимогам ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України
позивачем не було доведено факт
введення її в оману під час підписання
спірних договорів.

Введення в оману відносно ціни товару
спростовується текстами договорів з
яких вбачається його ціна.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Фактично позиція позивача ґрунтується
на припущеннях наявності введення її в
оману при укладанні угод.

Доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, зміст оскаржуваного судового
рішення, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права, які
передбачені ЦПК України як підстави
для скасування чи зміни рішення.

Таким чином оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування чи зміни
не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: