КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5942/13-ц
Провадження № 2/520/2222/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Харитоновій І.С., Гарнаженко Н.С.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3

до ОСОБА_4,

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Одеської міської
ради, Одеського міського управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради, Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю в Одеській області

про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
загального користування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до
ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивачів - Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради, Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради,
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю в Одеській
області, в якому просили зобов'язати
ОСОБА_4 звільнити та привести в
первинний стан за рахунок відповідача
в 3-денний строк частину земельної
ділянки площею 0,654 га, розташованої в
АДРЕСА_1, маючої позначки
«А-Б-В-Г-Д-Е-Ж-А», яка перебуває у
фактичному користуванні співвласників
домоволодіння, шляхом знесення
цегляного та металевого паркану,
зведеного по периферії ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
посилається на те, що після смерті
свого батька ОСОБА_5 він успадкував
земельну ділянку під АДРЕСА_1. Також, до
спадщини увійшли 2/5 частини житлового
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1, який складається в цілому з
одного житлового кам'яного будинку під
літерою «А», житловою площею 219,5 кв.м. та
надвірних будівель: «Э» - веранда, «XI» -
вбиральня, «РІ» - веранда», «Э1» -
альтанка, XXI- XXIII - мостіння, 25-29 - огорожа,
розташованих на земельній ділянці
площею 1348 кв.м., з яких 869 кв.м. -
знаходяться у фактичному користуванні,
479 кв.м. - у приватній власності.

Позивачі також вказують, що відповідач
ОСОБА_4 є сином померлої у 01.09.2009 р.
співвласниці частини домоволодіння -
ОСОБА_6 та своїми діями чинить
співвласникам домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та
прилеглому до земельної ділянки
домоволодінню за адресою: АДРЕСА_2,
належного ОСОБА_3, перешкоди у
користуванні частиною земельної
ділянки площею 0,0654 га, шляхом
огородження захопленої частини
земельної ділянки цегляним парканом та
металевою сіткою, чим позбавив
співвласників доступу у користуванні
земельною ділянкою а також позбавив
технічні служби можливості
обслуговувати повітряну високовольтну
лінію електропередач (ЛЕП) та колодязь
з питного водопостачання.

Позивачі вказують, що відповідач
ОСОБА_4 є одним із спадкоємців померлої
у ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласниці
домоволодіння ОСОБА_6 та взагалі не є
власником частини земельної сіянки,
розташованої по АДРЕСА_1, оскільки з дня
смерті його матері ОСОБА_6 відкрилася
спадщина лише на 1/5 та 21/100 частини
житлового будинку під АДРЕСА_1

ОСОБА_2, ОСОБА_3 зазначають, що рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
29 серпня 2005 року по цивільній справі
№2-6101/2005 p. було зобов'язано ОСОБА_5 -
покійного батька позивача ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_6 в
приватизації земельної ділянки площею
0,0625 га., розташованої по АДРЕСА_1 та
затверджено проект розподілу
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1, виконаний 07 липня 2005 р.
Одеським відділенням Інституту
«УкрГеоінформ», згідно якого в
користування ОСОБА_6 відведено
земельну ділянку площею 0,0625 кв.м, що має
позначки «А-Б-В-Г-Д-Е-Ж-А» по АДРЕСА_1.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу та 19.03.2013 року
апеляційним судом Одеської області
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 29 серпня 2005 року скасовано в
частині затвердження розподілу
земельної ділянки, в іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Отже, позивачі вважають, що оскільки
померлою співвласницею частини
житлового будинку право власності на
земельну ділянку для обслуговування
домоволодіння АДРЕСА_1 не оформлялось,
будь-які правовстановлюючі документи,
передбачені ст. 126 ЗК України, відсутні,
а тому ОСОБА_4 незаконно заволодів та
протиправно користується частиною
земельної ділянки АДРЕСА_1

У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3
наполягали на задоволенні позовних
вимог.

ОСОБА_4 у судове засідання 10.10.2014 року не
з'явився, повідомлений належним чином,
про що свідчить підпис його
представника у розписці (а.с. 166, 171),
заперечень на позовну заяву не надав.

Треті особи у судове засідання не
з'явилися, повідомлені належним чином
(а.с. 171, 176-179).

Вислухавши пояснення позивачів,
дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтв
про спадщину за законом на праві
власності належить земельна ділянка
під АДРЕСА_1 (а.с. 9), а також 2/5 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, який складається в
цілому з одного житлового кам'яного
будинку під літерою «А», житловою
площею 219,5 кв.м. та надвірних будівель:
«Э» - веранда, «XI» - вбиральня, «РІ» -
веранда», «Э1» - альтанка, XXI- XXIII -
мостіння, 25-29 - огорожа, розташованих на
земельній ділянці площею 1348 кв.м., з
яких 869 кв.м. - знаходяться у фактичному
користуванні, 479 кв.м. - у приватній
власності (а.с. 8).

Позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності належить
домоволодіння АДРЕСА_2 яке складається
з одного жилого будинку літ. «И»
загальною площею 171,1 кв.м, житловою
площею 53,1 кв.м (а.с. 185-186).

У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3
стверджували, що відповідач ОСОБА_4 є
сином померлої у 01.09.2009 р. співвласниці
частини домоволодіння - ОСОБА_6 та
своїми діями чинить співвласникам
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 та прилеглому до
земельної ділянки домоволодінню за
адресою: АДРЕСА_2, належного ОСОБА_3,
перешкоди у користуванні частиною
земельної ділянки площею 0,0654 га, шляхом
огородження захопленої частини
земельної ділянки цегляним парканом та
металевою сіткою, чим позбавив
співвласників домоволодіння доступу у
користуванні земельною ділянкою
загального користування, а також
позбавив технічні служби можливості
обслуговувати повітряну високовольтну
лінію електропередач (ЛЕП) та колодязь
з питного водопостачання.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

В порушення вимог вказаної вище
ст. 60 ЦПК України позивачі не надали
суду належних доказів на підтвердження
того, що, по-перше, саме відповідачем у
даній справі було здійснено
будівництво кам'яного огородження,
по-друге, що внаслідок цього
будівництва відбулось самочинне
захоплення земельної ділянки, що ця
земельна ділянка перебувала у
фактичному користуванні співвласників
домоволодіння № 82 по Фонтанській
дорозі та, нарешті, що це яким-небудь
чином порушує права позивачів.

З урахуванням принципу
диспозитивності судового процесу суд
неодноразово роз'яснював позивачам
зміст ст. 60 ЦПК України та пропонував
вирішити питання про призначення у
справі експертизи, на вирішення якої
поставити, зокрема, запитання щодо
наявності або відсутності факту
самочинного захоплення земельної
ділянки, визначення конкретної площі
самочинно захопленої ділянки у разі
встановлення факту користування
земельною ділянкою без достатньої
правової підстави, проте сторони даним
правом не скористалися, відповідної
заяви суду не надали. При цьому суд
виходить з того, що саме на позивачів
покладено обов'язок довести факт
самовільного використання
відповідачем земельної ділянки, яка, за
їх твердженням, є земельною ділянкою
загального користування.

Крім того, ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 22.01.2014року, з
метою визначення конфігурації
земельної ділянки, визначення кола
співвласників домоволодіння та
визначення, чи має ОСОБА_4 відношення до
зазначеного домоволодіння, було
зобов'язано Комунальне підприємство
"БТІ" Одеської міської ради надати
Київському районному суду м. Одеси для
огляду у судовому засіданні,
інвентаризаційну справу на будівлю, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, та
інвентаризаційну справу на будівлю, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1

У судовому засіданні 26.05.2014року
представник КП «БТІ» ОМР надав для
огляду суду вищезазначені
інвентаризаційні справи, однак на
пропозицію суду зняти копії
інвентаризаційних справ для залучення
їх до матеріалів справи, позивач
відмовився, що зафіксовано в журналі
судового засідання від 6.05.2014року (а.с.
145-147).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким. Резолютивна частина
повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні
й такі, що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215 - 217
ЦПК.

З огляду на викладене, суд критично
оцінює та вважає за неможливе
задовольнити вимогу позивачів про
зобов'язання ОСОБА_4 звільнити та
привести в первинний стан за рахунок
відповідача в 3-денний строк частину
земельної ділянки площею 0,654 га,
розташованої в АДРЕСА_1, оскільки в
матеріалах справи відсутні документи
та будь-які докази, які дозволили б суду
пересвідчитися та визначити площу цієї
ділянки саме у розмірі 0,654 га.

Відповідно до ч 1 ст. 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про
спадщину за законом на праві власності
належить земельна ділянка під АДРЕСА_1
(а.с. 9, 10).

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив
суду, що відповідач жодним чином не
порушує його право власності на
вказану земельну ділянку площею 0,0479 га,
а лише огородив суміжну земельну
ділянку, яка, як вважає позивач, є
ділянкою загального користування
співвласників домоволодіння.

За таких обставин, суд не вбачає
правових підстав для захисту права
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
від неіснуючих порушень з боку ОСОБА_4.

Суд не приймає до уваги посилання
ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 здійснив
самочинне захоплення земельної
ділянки, яка перебуває у фактичному
користуванні співвласників
домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки інші
співвласники домоволодіння до суду із
відповідним позовом до ОСОБА_4 не
зверталися, а право власності ОСОБА_2 на
приналежну йому земельну ділянку
площею 0,0479 га відповідачем не
порушується.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 суд
зазначає, що цим позивачем жодними
засобами доказування не доведено, що
його домоволодіння АДРЕСА_2 межує із
земельною ділянкою АДРЕСА_1, як не
зазначено яким чином відповідач ОСОБА_4
порушує права ОСОБА_3

При викладених обставинах у
задоволенні позовів слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради, Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради,
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю в Одеській
області про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки загального
користування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.