Номер провадження: 22-ц/785/7558/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 13 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності, -

В С Т А
Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Котовського міськрайонного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_4
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності, мотивуючи це тим, що 01.09.2013
року між ним та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу 58/100 частин
житлового будинку з відповідними
господарськими спорудами та
приміщеннями, який розташований по
АДРЕСА_1. На підтвердження укладеної
угоди він сплатив відповідачу 50 000
гривень, а відповідач написав розписку
про отримання від нього грошової суми
та передав ключі від будинку та
відповідні документи на нього. Однак,
як стало пізніше відомо, на даний
будинок, відсутній державний акт на
право власності на земельну ділянку, на
якій розташований садовий будинок.

На підставі викладеного, просив:

- визнати дійсним договір
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку з відповідними господарчими
спорудами та приміщеннями, який
розташований по АДРЕСА_1, укладений 01
вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на
58/100 частин житлового будинку з
відповідними господарчими спорудами
та будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1 та складається з садового
будинку літ «А», житловою площею 27,0
кв.м., загальною площею 49,2 кв.м., погрібу
під частиною будівлі «під Г», прибудови
літ. «а», прибудови літ. «а2», гаражу літ.
«Г», ганок літ. «а1».

Заочним рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 березня 2014 року визнано дійсним
договір купівлі-продажу 58/100 частин
житлового будинку з відповідними
господарчими спорудами та будівлями
який розташований по АДРЕСА_1,
укладений 01 вересня 2013 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_3 право
власності на 58/100 частин житлового
будинку з відповідними господарчими
спорудами та будівлями, який
розташований по АДРЕСА_1, та
складається з садового будинку літ «А»,
житловою площею 27,0 кв.м., загальною
площею 49,2 кв.м., погрібу під частиною
будівлі «під Г», прибудови літ. «а»,
прибудови літ. «а2», гаражу літ. «Г»,
ганок літ. «а1».

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
заочне рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 березня 2014 року та ухвалити нове,
яким позовну заяву ОСОБА_3 залишити без
задоволення та скасувати реєстрацію
права власності ОСОБА_3 на 58/100 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1 в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про що внести
відповідні відомості до зазначеного
реєстру, посилаючись на порушення
судом першої інстанції при ухваленні
рішення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності, суд першої інстанції
виходив з того, що укладаючи угоду
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку, з відповідними господарчими
спорудами та будівлями, покупець
передав продавцю гроші, а той видав
покупцеві відповідну розписку. У
встановленому законом порядку позивач
позбавлений оформити право приватної
власності на вищевказаний житловий
будинок, оскільки як вбачається із
матеріалів справи, право власності на
58/100 частин житлового будинку, з
відповідними господарчими спорудами
та будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1, при укладенні угоди з
продавцем в належному законом порядку
не оформив. Разом з тим сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору і тому є підстави для визнання
його дійсним і визнання за позивачем
права власності на 58/100 частин
житлового будинку, з відповідними
господарчими спорудами та будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
жилий будинок з господарчими спорудами
та будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1, належить на праві спільної
часткової власності: ОСОБА_4 - 58/100
частин; ОСОБА_2 - 42/100 частин.

01 вересня 2013 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
була укладена угода купівлі-продажу
58/100 частин житлового будинку, з
відповідними господарчими спорудами
та будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1. ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4
прийняв 70400 грн., про що склав
відповідну розписку від 14.09.2013 року.

В подальшому договір у письмовій формі
з нотаріальним посвідченням між
сторонами укладений не був.

Предметом спору за позовними вимогами
ОСОБА_3 є визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання за нею права власності на
придбане письмовою розпискою майно.
При цьому позивач у позові не вказує
про ухилення відповідача від
укладення договору у письмовій формі
та від його нотаріального посвідчення,
а лише констатує сам факт неналежного
оформлення сторонами купівлі-продажу
об`єкту нерухомості .

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається (ч.
2 ст. 220 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Отже, правила ст. 220 ЦК України не
поширюються на правочини, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації, оскільки
момент вчинення таких правочинів
відповідно до статей 210, 640 ЦК України
пов'язується з державною реєстрацією,
тому вони є неукладеними і такими, що не
породжують для сторін права та
обов'язки.

За таких обставин відсутні правові
підстави для визнання угоди
купівлі-продажу 58/100 частин житлового
будинку, з відповідними господарчими
спорудами та будівлями, який
розташований по АДРЕСА_1, усно укладену
сторонами 01.09.2013 року та підтверджену
розпискою продавця про отримання
грошей від покупця від 14.09.2013 року.

У зв`язку із відсутністю підстав для
визнання угоди купівлі-продажу 58/100
частин житлового будинку, з
відповідними господарчими спорудами
та будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1 дійсним, також відсутні
підстави для визнання за ОСОБА_3 права
власності на зазначений об`єкт
нерухомості.

Судова колегія доходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні заявлених ОСОБА_3
позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 березня 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова