________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/3305/13-ц
Провадження № 2/520/1412/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу:

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третіх осіб Управління архітектури і
містобудування Одеської міської ради,
Інспекція ДАБК в Одеській області,
Управління земельних ресурсів
Одеської міської ради, Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради, ОСОБА_4 про зобов'язання
вчинити певні дії,

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
звільнення самовільно захопленої
земельної ділянки та усунення перешкод
в користуванні ділянкою,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Одеської
міської ради, Управління
держземагенства у місті Одесі Одеської
області, треті особи, ОСОБА_10, ОСОБА_11
про визнання недійсним та скасування
рішень, визнання недійсним державного
акту, скасування запису в Поземельній
книзі та визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся з позовом до суду (т.1, а.с. 3-6)
та просив ухвалити рішення, яким
зобов'язати відповідачку ОСОБА_2
звільнити земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1; усунути перешкоди з боку
ОСОБА_2 щодо користування земельною
ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
знесення самовільно збудованих
будівель на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1; усунути порушення меж
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з
боку ОСОБА_2; зобов'язати відповідачку
відновити стан земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2
знести самовільно збудовані будівлі на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що за
договором купівлі-продажу від 04.12.2009
року йому належить нерухоме майно, а
саме: житловий будинок та земельна
ділянка за адресою: АДРЕСА_1. Позивач
стверджує, що ОСОБА_2 та невідомі особи
здійснили самовільний захват належної
йому земельної ділянки, на якій будують
споруду без будь-яких правовстановчих
документів та дозволів.

Вказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18 березня 2013 року
цивільну справу було прийнято до
провадження та призначено до судового
засідання.

02.04.2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, в подальшому змінила
предмет спору (т.6, а.с. 111-118) та згідно
останньої редакції від 25.07.2014 року
просила суд ухвалити рішення, яким
визнати недійсним та скасувати рішення
Одеської міської ради № 3596-V від 09.10.2008
року "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та передачу у власність гр.
ОСОБА_12 земельної ділянки площею 0,1000 га
за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських потпеб"; Визнати
недійсним та скасувати рішення
Одеської міської Ради № 3597-У від 09.10.2008
"Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
передачу у власність гр. ОСОБА_13
земельної ділянки площею 0,1000 га за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських споруд; Визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності серії ЯИ № 381518,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 61 від
24.11.2009 року, на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:27:009:0081; Визнати недійсним
державний акт на право приватної
власності сери ЯИ № 318517,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 62 від
24.11.2009 року, на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2,
кадастровий номер :27:009:0080;
Скасувати запис в Поземельній книзі
Державного земельного кадастру від
14.12.2009 року за № 81001 на земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; Скасувати запис в Поземельній
книзі Державного земельного кадастру
від 14.12.2009 року за № 80001 на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2;
Визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу реєстраційний номер 1918
від 04.12.2009 року земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_14, в
частині продажу земельної ділянки, яка
накладається на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер
:27:009:0073; Визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
реєстраційний номер 1913 від 04.12.2009 року
земельної ділянки, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_15, в частині продажу земельної
ділянки, яка накладається на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_3,
кадастровий номер :27:009:0073.

В обгрунтування свого позову
посилається на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
яким належать земельні ділянки за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не
визнають її права на земельну ділянку
та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3
та постійно чинять їй перешкоди у
користуванні належним їй на праві
приватної власності майном та
земельною ділянкою, що перейшла у її
користування.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 13 червня 2013 року об`єднано в
одне провадження цивільну справу №
520/3305/13-ц за позовом ОСОБА_1 та цивільну
справу № 520/4227/13-ц за позовом ОСОБА_2.

Крім того, 27.03.2014 року ОСОБА_5 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 (т.4, а.с. 55-56),
в якому просила зобов'язати ОСОБА_2
звільнити самовільно захоплену
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2.
Усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 в
користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги мотивувала тим, що її син
ОСОБА_15 купив житловий будинок та
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2.
21.11.2011 року ОСОБА_15 помер, вона є його
спадкоємицею. Проте ОСОБА_2 разом з
невідомими особами самовільно
захопила земельну ділянку, що входить
до складу спадщини, та почала будувати
споруди без будь-яких правовстановчих
документів та дозволів, у зв`язку з чим,
як стверджує позивач, вона
неодноразово зверталась до
контролюючих органів державної влади.

Ухвалою Київського районного суду
м. Одеси від 01.07.2013 року об`єднано в одне
провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та позовом ОСОБА_2 з цивільною
справою № 520/3964/13-ц за позовом ОСОБА_5.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_16 у
судовому засіданні позови ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 підтримала, проти задоволення
позову ОСОБА_2 заперечувала у повній
мірі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_17 у судовому
засіданні поданий позов в останній
редакції підтримав, просив
задовольнити, посилаючись, зокрема, на
технічний звіт по проведення
геодезичних робіт по встановленню меж
земельної ділянки та план фактичного
розташування земельної ділянки,
виготовлені ФОП ОСОБА_33, позови ОСОБА_1
та ОСОБА_5 не визнав, просив у їх
задоволенні відмовити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_19 у судовому
засіданні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_5
підтримала, проти задоволення позову
ОСОБА_2 заперечувала.

Представник відповідачів ОСОБА_8,
ОСОБА_9 - ОСОБА_20 у судовому засіданні
позов ОСОБА_2 не визнала, вказуючи на
його безпідставність, позови ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 підтримала, просила
задовольнити.

Представник відповідача Управління
держземагенства у місті Одесі Одеської
області - ОСОБА_21 у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимоги
ОСОБА_2 заперечував, вказуючи на те, що
державна реєстрація права власності
ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_3 здійснена не була, позови
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вважав
обґрунтованими, просив задовольнити.

Представник третьої особи
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради Ходжалієв А.С. у
судовому засіданні позов ОСОБА_2 вважав
необґрунтованим, у задоволенні його
просив відмовити, проти задоволення
позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не
заперечував.

Інші сторони по справі у судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду справи сповіщались
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи
та надані докази, заслухавши сторони,
вважає, що позови ОСОБА_1 та ОСОБА_5 слід
задовольнити, а позовні вимоги ОСОБА_2
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Згідно ч.2 ст.223 ЦПК після набрання
рішенням суду законної сили сторони та
треті особи із самостійними вимогами, а
також їх правонаступники не можуть
знову заявляти в суді ту саму позовну
вимогу з тих самих підстав, а також
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів
справи, предметом спору є нерухоме
майно, що належало державі в особі УДП
ПЗ «Укрпошта» та перебувало на балансі
зазначеного підприємства за первісною
юридичною адресою м. Одеса, вул.
Фонтанська дорога,58 у вигляді частини
оздоровчого центру.

ОСОБА_23, що працювала на той час
двірником, у 1982 році було надано
кімнату в приміщенні літ. «Б» для
проживання під час роботи. В
зазначеному приміщенні ОСОБА_23 та її
син ОСОБА_24 проживали без ордеру та
будь-яких інших дозвільних документів
на вказане приміщення. В грудні 2004 року
ОСОБА_23, яка була звільнена з роботи, та
її син ОСОБА_24 без відома та дозволу
Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта»
приватизували займане ними приміщення.
В свідоцтві про право власності від
22.10.2004 року була зазначена адреса:
АДРЕСА_3 (т.5. а.с.37). В подальшому вказане
свідоцтво було скасовано.

Разом з тим, суд звертає увагу на
те, що у витязі про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданому
КП «ОМБТІ та РОН» 12.11.2004 року вказано, що
у їх власності перебуває квартира за
адресою: АДРЕСА_3 та немає жодних
вказівок на земельну ділянку, яка до
неї відноситься (т.5, а.с.36).

Зазначена обставина також
підтверджується технічним паспортом
від 31.05.2002 року, виданим на ім`я ОСОБА_23
31.05.2002 року, з якого вбачається, що
остання користувалася саме квартирою
№?1 в будинку АДРЕСА_3 (т.5, а.с. 32-33) та
технічним паспортом на ім`я
користувача ОСОБА_24 від 20.09.2004 року (т.5.
а.с.34-35), де вказана загальна площа
квартири 69,1 кв.м.

Однак, у договорі купівлі-продажу
від 15.12.2004 року, що був укладений між
ОСОБА_24, ОСОБА_23 з одного боку та
ОСОБА_25, ОСОБА_26 з іншого зазначено, що
покупцями був придбаний будинок під
АДРЕСА_3, розташований на земельній
ділянці 504 кв.м., що належить продавцям
на підставі вищевказаного свідоцтва
від 12.11.2014 року (т.5, а.с.40). Підстави
виникнення у вказаному договорі
вказівки на земельну ділянку площею 504
кв.м. залишились не зрозумілими.

20.06.2006 року ОСОБА_2 зареєструвала
свої право власності на спірний
будинок в КП «ОМБТІ та РОН» (т.5, а.с.41).

Звертаючись до суду з даним
позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що до
неї, як до особи, що набула на законних
підставах право власності на будинок,
перейшло і право власності на земельну
ділянку, на якій він розміщений, у
розмірах, встановлених договором.

Однак, суд не може погодитись з
такими твердженнями, так як частиною
першою статті 120 Земельного Кодексу
України в редакції від 31.03.2006 року, що
діяла на момент укладання ОСОБА_2
договору купівлі-продажу, було
передбачено, що при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди. Але жодних угод щодо спірної
земельної ділянки чи договору оренди
на неї позивач суду не надала.

Також, на думку суду,
безпідставним є посилання
представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_17
на положення статті 377 ЦК України, так
як відповідно до статті 9 зазначеного
кодексу до врегулювання відносин, які
виникають у сферах використання
природних ресурсів та охорони довкілля
застосовуються положення Цивільного
Кодексу лише тоді, коли вони не
врегульовані іншими актами
законодавства.

Таким чином, суд приходить до
висновку про те, що позивач не може
звертатись до суду за захистом свого
права на користування земельною
ділянкою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_3, так як вона не набула такого
права, а посилання ОСОБА_2 на те, що нею
був замовлений Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0439 га, розташованої під належним їй
житловим будинком, отриманий
кадастровий номер та сформована
земельна ділянка є безпідставними, так
як зазначена документація не була
затверджена у встановленому законом
порядку.

Згідно статті 1 Закону України
«Про державний земельний кадастр»
кадастровий номер земельної ділянки -
індивідуальна, що не повторюється на
всій території України,
послідовність цифр та знаків, яка
присвоюється земельній ділянці під
час її державної реєстрації і
зберігається за нею протягом усього
часу існування.

Згідно відповіді управління
Держземагенства у місті Одесі Одеської
області, що міститься на аркуші справи
145 у 2 томі, в архівному фонді документів
із землеустрою управління технічна
документація щодо складання
державного акту на право власності на
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 -
відсутня.

У відповідності з п.п. 5, 6 ст. 60
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до
виняткової компетенції органів
місцевого самоврядування відносяться
правомочності по володінню,
користуванню і розпорядженню об'єктами
комунальної власності.

Використання земельної ділянки без
правовстановлюючих документів (акту на
право власності на землю, акту на право
постійного користування або договору
оренди землі) кваліфікується законом
як самовільне користування землею. А
саме, у ст. 1 ЗУ «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»
відповідно до якої самовільне зайняття
земельних ділянок - це будь-які дії
особи, які свідчать про фактичне
використання не наданої їй земельної
ділянки чи намір використовувати
земельну ділянку до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), до
одержання документа, що посвідчує
право на неї та до його державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 143 Конституції
України територіальна громада міста
безпосередньо або через створені ними
органи місцевого самоврядування, керує
майном, що знаходиться в комунальній
власності.

Згідно зі ст.12 ЗК України, п. 34 ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вирішення
питань у сфері регулювання земельних
відносин є винятковою компетенцією
Одеської міської ради, а саме:
розпорядження землями територіальної
громади міста Одесі; здійснення
контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності;передача
земельних ділянок комунальної
власності в користування і власність
громадянам та юридичним особам.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного
кодексу України рішення про передачу
земельної ділянки, що входить до складу
державної (комунальної) власності в
користування, є виключним правом
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

У відповідності зі ст. 83 ЗК України
землі, що належать на праві власності
територіальним громадам міст, є
комунальною власністю, у комунальній
власності знаходяться всі землі в
межах населених пунктів, крім земель
приватної і державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Так як державна реєстрація права
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_3 здійснена не була і
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) не приймалось, то
її звернення до суду з позовом про
визнання державних актів недійсними з
підстав накладення земельних ділянок
не ґрунтується на вимогах закону, у
зв`язку з чим задоволенню не
підлягають.

Статтею 15 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Розглядаючи питання порушення
права власності ОСОБА_2 на житловий
будинок, розташований по АДРЕСА_3, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому
засіданні, 19 червня 2006 року Приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_28 було
посвідчено Договір купівлі-продажу,
згідно умов якого ОСОБА_26 та ОСОБА_25
продали, а ОСОБА_2 купила житловий
будинок під АДРЕСА_3 та складається в
цілому з одного житлового кам'яного
будинку під літ. «А», житловою площею 19,4
кв.м., та надвірних споруд: № 1-2 -
огорожі, розташованих на земельній
ділянці площею 504 кв.м. (т. 1, а.с. 28).

Як вбачається з
архітектурно-планувального завдання
№497 від 11.09.2006 року на проектування
об`єкту архітектури для нового
будівництва (зі зносом існуючого) на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3
розташований житловий будинок, що
підлягає знесенню (т.2, а.с.42-44).

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 12.06.2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 07.12.2012 року,
встановлено, що на час розгляду спору
на спірній земельній ділянці не
розташовано ніяких споруд, а земельна
ділянка, на якій раніше була
розташована будівля ОСОБА_2,
знаходиться за межами споруд та
земельної ділянки, належної
відповідачам (т.1, а.с. 35-43).

Крім того, розпорядженням
Київської районної адміністрації ОМР
від 12.02.2007 року був затверджений проект
будівництва 2-х поверхового житлового
будинку з мансардою та цокольним
поверхом, загальною площею 478,32кв.м.,
житловою -189,0 кв.м., а також гаражу
площею 90,27 кв.м. в домоволодінні по
АДРЕСА_3, але, як стверджує позивач,
вказаний будинок не був нею
побудований (т.2, а.с.46).

Також позивачем був отриманий
дозвіл на будівництво від Інспекції
ДАБК, строк дії якого закінчився ще
01.03.2008 року (т.2, а.с.47).

Однак, як вбачається з листа
Інспекції ДАБК в Одеській області від
18.04.2013 року, якою проводилась перевірка
на об`єкті позивача, ОСОБА_2 за вказаною
вище адресою, виконуються будівельні
роботи з будівництва житлового будинку
з мансардним поверхом без права на їх
виконання, у зв`язку з чим було складено
відповідний акт та вручено припис про
зупинення будівельних робіт, а також
складено протокол та винесена
постанова про адміністративне
правопорушення (т.6, а.с.31).

Зазначена обставина також
підтверджується актом перевірки
відділу благоустрою Київської
райадміністрації від 18.06.2014 року, з
якого вбачається, що на території,
розташованій за адресою: АДРЕСА_2,
АДРЕСА_1 побудований двоповерховий
житловий будинок, фотофіксація
додається (т.6, а.с.49).

Таким чином, суд приходить до
висновку про те, що ОСОБА_2 самочинно,
без отримання дозвільної документації
був побудований новий двоповерховий
будинок, на який вона не набула права у
встановленому законом порядку, у
зв`язку з чим її права як власника
вказаного будинку також не можуть бути
захищені у судовому порядку. Зазначена
обставина, зокрема, підтверджується
первісним позовом, заявленим 02.04.2013
року, в якому ОСОБА_2 просила визнати за
нею право власності на спірний
житловий будинок.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням Київського
районного суду м.Одеси від 20.11.2006 року,
винесеним у справі за позовом ОСОБА_29
до Одеської дирекції Українського
державного підприємства поштового
зв`язку «Укрпошта», за ОСОБА_29 було
визнано право власності на житловий
будинок загальною площею 681,9 кв.м.,
розташований по АДРЕСА_4. В подальшому
зазначене рішення було скасовано.

06 липня 2007 року ОСОБА_29 продав
ОСОБА_13, ОСОБА_27 та ОСОБА_11 житловий
будинок загальною площею 681,9 кв.м.,
розташований по АДРЕСА_4. Серед
проданих ОСОБА_29 приміщень майна,
належного ОСОБА_2, не вбачається.

28 вересня 2007 року співвласники
ОСОБА_13, ОСОБА_27 та ОСОБА_11 уклали між
собою договір про поділ вказаного
нерухомого майна, що перебувало у їх
спільній власності.

У встановленому законом порядку
ОСОБА_13 на підставі розпорядження
Київської районної адміністрації ОМР
отримала свідоцтво про право власності
на домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 (т.3, а.с.173).

17.10.2007 року виконавчим комітетом
Одеської міської ради на ім `я ОСОБА_11
було видано свідоцтво про право
власності на домоволодіння за АДРЕСА_2
(т.3, а.с.98). Зазначені свідоцтва були
видані замість договору про поділ,
посвідченого приватним нотаріусом
28.09.2007 року.

Вирішуючи питання по суті, суд
бере до уваги, що вказані свідоцтва
недійсним в судовому порядку визнані
не були та є чинними.

В подальшому ОСОБА_11 та ОСОБА_13
була розроблена землевпорядна
документація і рішеннями Одеської
міської ради від 09.10.2008 року були
затверджені проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок (т.3,
а.с.194).

Суд зазначає, що при прийнятті
вищезазначених рішень Одеська міська
рада діяла у повній відповідності до
Закону України «Про місцеве
самоврядування» та Земельного Кодексу
України.

ОСОБА_11 та ОСОБА_13, використовуючи
своє право власників, відчужили
належне їм нерухоме майно ОСОБА_9 та
ОСОБА_30, які також в свою чергу отримали
державні акти про право власності на
землю.

На підставі Державного акту Серії
ЯИ № 381518, виданого 24 листопада 2009 року,
ОСОБА_9 належала земельна ділянка
площею 0,1000 га, що знаходиться за
АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 10).

ОСОБА_8 на підставі Державного
акту Серії ЯИ №381517, виданого 24
листопада 2009 року, належала земельна
ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_2 (т. 3, а.с. 21).

04 грудня 2009 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_31 було
посвідчено договір Купівлі-продажу,
згідно умов якого ОСОБА_9 продав, а
ОСОБА_14 купив житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в
цілому з одного кам'яного житлового
будинку під літ. «Л», загальною
житловою площею 112,5 кв.м., загальною
площею 166,0 кв.м. та надвірних споруд: 1,2 -
огорожаё І-мостіння, розташований на
земельній ділянці, кадастровий номер
:27:009:0081, площею 0,1000 га (т. 3, а.с. 13).

Того ж дня 04 грудня 2009 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_31
було посвідчено договір
Купівлі-продажу, згідно умов якого
ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_15 купив
земельну ділянку, кадастровий номер
:27:009:0080, площею 0,1000 га, розташовану
за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3, а.с. 19).

Крім того, 04 грудня 2009 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_31
було посвідчено договір
Купівлі-продажу, згідно умов якого
ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_15 купив
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_2 та складається в цілому з
одного кам'яного житлового будинку літ.
«Л», загальною житловою площею 224, 0
кв.м., загальною площею 336,7 кв.м. та
надвірних споруд: № 2 - ворота,
І-мостіння, розташований на земельній
ділянці, кадастровий номер
:27:009:0080, площею 0,1000 га (т. 3, а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_15 помер, про
що Другим Малиновським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції в Книзі реєстрації смертей
зроблено відповідний актовий запис за
№ 2783 (т.4, а.с.62) та заведена спадкова
справа.

Спадкоємцем майна померлого є його
мати ОСОБА_5 (т.3, а.с.63), яка не може
користуватись спадковим майном, у
зв`язку з чим вимушена була
неодноразово звертатись до державних
органів за захистом своїх інтересів, що
знайшло своє відображення в матеріалах
справи.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього
грошову суму.

У відповідності до ст.657 ЦК України
договір купівлі-продажу квартири або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній й реєстрації, що сторонами
було зроблено.

Згідно ст.210 та ч.3 ст.640 ЦК України
договір вважається вчиненим з моменту
його державної реєстрації.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Вказані обставини
передбачені у статті 203 ЦК України.

В статті 215 ЦК зазначені конкретні
умови визнання правочину недійсним.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

На думку суду, жодних підстав,
передбачених законом, для визнання
оспорюваних договорів недійсними
позивач не має.

В ст. 321 ЦК України зазначено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ст.316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу
України, право власності на землю - це
право володіти, користуватися та
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, Цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

Відповідно до ст.79 Земельного Кодексу
України, земельна ділянка - це частина
земної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Завданнями цивільного судочинства є
захист порушених прав фізичних осіб.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу
України, землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного
кодексу України, власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про те, що права позивачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_6, як власників
земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
порушені, вони не можуть вільно
користуватись належним їм майном, у
зв`язку з чим позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Розглянувши справу повно та всебічно,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є законними та
обґрунтованими, а у задоволенні позову
ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.203, 210, 215, 316, 321, 328, 391, 655, 657, 640
Цивільного Кодексу України, ст..ст. 78,
79,152 Земельного кодексу України, ст. ст .
79, 88, 213, 214, 215-218, 293ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за
участю третіх осіб Управління
архітектури і містобудування Одеської
міської ради, Інспекція ДАБК в Одеській
області, Управління земельних ресурсів
Одеської міської ради, Київська
районна адміністрація Одеської
міської ради, ОСОБА_4 про зобов'язання
вчинити певні дії, - задовольнити.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про звільнення самовільно захопленої
земельної ділянки та усунення перешкод
в користуванні ділянкою - задовольнити.

Усунути ОСОБА_5 з боку ОСОБА_2
перешкоди в користуванні належною їй
земельною ділянкою за адресою: м. Одеса,
вул.. Фонтанська дорога, 60/2.

Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити
самовільно захоплену земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити
самовільно захоплену земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Усунути ОСОБА_32 з боку ОСОБА_2
перешкоди в користуванні належною йому
земельною ділянкою за АДРЕСА_1 шляхом
знесення самовільно збудованих
будівель на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1

Зобов`язати ОСОБА_2 відновити стан
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

Зобов`язати ОСОБА_2 знести
самовільно збудовані будівлі на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_32.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, Одеської міської ради,
Управління держземагенства у місті
Одесі Одеської області, треті особи,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання недійсним
та скасування рішень, визнання
недійсним державного акту, скасування
запису в Поземельній книзі та визнання
частково недійсними договорів
купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Київський районний
суд м. Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.