Справа № 159/6207/14-ц
Провадження № 6/159/82/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
15 жовтня 2014
року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі головуючої
судді Окостень І.В., при секретарі
Конашук М.А., з участю державного
виконавця Голярчука О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні подання
Головного державного виконавця
Відділу Державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції (далі - ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиції) Голярчука О.О. про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Державний виконавець ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиції звернувся до суду
із поданням, погодженим начальником
відділу, про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
Вимоги обґрунтовує тим, що на
примусовому виконанні ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиції щодо боржника
ОСОБА_2 перебуває зведене виконавче
провадження про стягнення
адміністративних штрафів в загальній
сумі 4288 грн. на користь державного
бюджету. Боржник добровільно борг не
погашає. Вважає, що наявні підстави для
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, просить подання
задовольнити.

В судовому засіданні державний
виконавець підтримав подання, пояснив,
що вжив усіх необхідних та можливих
заходів щодо виконання рішень.

Вивчивши матеріали подання, суд
прийшов до наступного висновку.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованої Законом України
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997
року, визначено, що на здійснення права
кожного залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною, не можуть
бути встановлені жодні обмеження, крім
тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
чи громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, для захисту
здоров'я чи моралі або з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

Стаття 33 Конституції України гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України визначає
Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року.
Положеннями ст. 6 зазначеного Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
виїзді за кордон, зокрема, у випадках,
якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання, він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з
п. 18 ч. 3 вказаної статті Закону
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

За змістом наведених норм застосування
обмеження у праві виїзду з України
можливе не за сам факт невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

Як вбачається з матеріалів подання, на
виконанні ВДВС Ковельського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться зведене виконавче
провадження про стягнення із ОСОБА_2 3438
грн. штрафу за постановою
Любомльського районного суду
Волинської області від 03 жовтня 2013 року
та 850 грн. штрафу за постановою ВДАІ
Любомльського РВ УМВС України у
Волинській області від 13 лютого 2014
року.

Матеріали подання вказують про
невиконання боржником ОСОБА_2
зобов'язань зі сплати штрафів, але не
свідчать про його ухилення від
виконання таких зобов'язань.
Невиконання боржником зобов'язань
протягом певного строку, не може
свідчити про ухилення боржника від
таких зобов'язань. Докази про ухилення
боржника від виконання таких
зобов'язань відсутні.

За таких обставин, враховуючи вимоги
закону про те, що тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
є винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх на це підстав, а також за
відсутності достатніх доказів, які б
доводили наміри боржника ОСОБА_2
ухилитися від виконання покладених на
нього судовими рішеннями зобов'язань
та з цією метою вибути за межі України,
суд відмовляє у задоволенні подання
державного виконавця.

На підставі статті 33 Конституції
України, ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного
виконавця Відділу Державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:І. В. Окостень