У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцин М.М.,

при секретарі - Маринець Д.М.,

з участю - ОСОБА_1 та її представника -
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_4, представника Чопської міської
ради - Бецко М.В., представника
Ужгородської міжрайонної прокуратури -
Герзанич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського мыськрайонного суду від
28 травня 2014 року по справі за первісним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи служби у справах дітей
Чопської міської ради, Ужгородської
міжрайонної прокуратури про
позбавлення батьківських прав та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за
участю третьої особи органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Чопської міської ради про захист прав
дитини та спілкування та виховання
батьком, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із вищезазначеним позовом,
мотивуючи тим, що сторони перебували у
шлюбі, який було розірвано. Від даного
шлюбу народилася дитина - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки з моменту
розірвання шлюбу відповідач практично
жодного разу не цікавився ані
здоров'ям, ані вихованням власної
дитини, матеріальної допомоги не
надавав та ухилявся від сплати
аліментів, просила суд винести рішення,
яким позбавити батьківських прав
ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина
- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, за участю
третьої особи органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Чопської міської ради про захист прав
дитини та спілкування та виховання
батьком, мотивуючи свої зустрічні
позовні вимоги вказував на те, що після
розірвання шлюбу із ОСОБА_1, дитина -
ОСОБА_8 залишився проживати з матір'ю.
Зобов'язання по утриманню дитини
ОСОБА_3 виконуються в повному обсязі,
окрім того, батько намагається
безпосередньо спілкуватися з власним
сином. Однак, мати перешкоджає ОСОБА_3 у
спілкуванні з сином, налаштовує дитину
проти батька, у зв'язку з чим ОСОБА_3 був
змушений звернутися із заявою від
20.05.2013 року до органу опіки та
піклування про визначення способу
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею, з розгляду якої нею
не було прийнято жодного рішення. У
зв'язку з цим просив суд задовольнити
його зустрічний позов, та, винести
рішення, яким визначити наступний
спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та
спілкуванні з сином - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: побачення батька з
дитиною за місцем проживання батька
без присутності матері дитини один раз
на тиждень в неробочі (вихідні та
святкові) дні тривалістю не більше 24
годин; в період літніх канікул дитини
батько має право на додаткове
побачення з дитиною тривалістю до семи
календарних днів, які можуть бути
використані на розсуд батька дитини як
в цілому, так і частинами.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 28 травня 2014 року у задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Визначено наступний спосіб
участі ОСОБА_3 у вихованні та
спілкування з сином ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1: побачення ОСОБА_3 з ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проводити в присутності
матері ОСОБА_1 один раз на тиждень в
неробочі (вихідні та святкові) дні
тривалістю не більше 8 годин; в період
літніх канікул побачення ОСОБА_3 з
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проводити в
присутності матері ОСОБА_1 два рази на
тиждень тривалістю не більше 8 годин в
дні погоджені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 В
решті позовних вимог за зустрічним
позовом відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування
рішення, як таке, що постановлене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права та ухвалити нове
рішення, яким первісний позов
задовольнити, а у задоволенні
зустрічного позову відмовити, оскільки
підстав передбачених чинним
законодавством для задоволення
зустрічних позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, та представника
Чопської міської ради - Бецко М.В., які
підтримали доводи, викладені в
апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, виступ прокурора
Герзанич О.М., які просять рішення суду
залишити без змін, перевіривши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували в шлюбі і від шлюбу
народилася дитина - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано на
підставі рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 27.04.2009 року.

З наявного в матеріалах справи рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
21.11.2012 року вбачається, що з ОСОБА_3
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання малолітнього
сина ОСОБА_8 в розмірі 600 грн. щомісячно
до досягнення ним повноліття.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати та
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді
першої інстанції надала пояснення, з
яких вбачається, що ОСОБА_3, не
дивлячись на рішення суду від 21.11.2012
року про стягнення з нього аліментів,
ухиляється від свого обов'язку по
утриманню власного сина.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_3
частково погашає заборгованість по
сплаті аліментів, що стверджується
матеріалами справи.

Згідно ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, поважати дитину,
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Встановлено, що ОСОБА_1 перешкоджає
ОСОБА_3 у спілкуванні з сином,
налаштовує дитину проти батька, у
зв'язку з чим ОСОБА_3 був змушений
звернутися із заявою від 20.05.2013 року до
органу опіки та піклування про
визначення способу участі у вихованні
дитини та спілкуванні з нею.

У відповідності до ч.3 ст. 157 СК України
той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Крім того, Пленум Верховного Суду
України у пунктах 15, 16 постанови від 30
березня 2007 р. №3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» чітко роз'яснює, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла 18 років, і тільки на
підставах, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 11
Закону України «Про охорону дитинства»
сім'я є природним середовищем для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що відповідач
звертався до органу опіки та
піклування Чопської міської ради для
встановлення графіку спілкування з
дитиною.

Такі дії відповідача суд першої
інстанції розцінив як дійсні наміри і
використання можливих шляхів для
реалізації батьківського обов'язку і
колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції «Про
права дитини» від 20 листопада 1989 року
ратифікованої Україною 27.02.1991 року
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Обставин та дій з боку відповідача, які
б негативно впливали на фізичний і
духовний розвиток дитини як на
складову виховання, в судовому
засіданні не встановлено.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
позивачкою не надано суду переконливих
доказів про те, що ОСОБА_3 негативно
впливає на виховання сина і ухиляється
від виконання своїх обов'язків щодо
виховання дитини, тобто свідомо нехтує
своїми батьківськими обов'язками і
позбавлення батьківських прав може
мати місце у виняткових обставинах, які
судом не встановлено.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
фактично відповідачкою також
заперечується визначений судом час
зустрічі батька з дитиною по місцю
проживання батька, а не по місцю її
проживання.

Висновком органу опіки та піклування
Чопської міської ради за №1446/03-12 від
23.09.2014 року з урахуванням інтересів
малолітньої дитини орган вважає за
доцільне встановити зустрічі батька з
малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
не частіше одного разу на два тижні
протягом однієї години у дні погоджені
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в присутності
матері дитини.

З даного висновку вбачається, що ОСОБА_3
любить свого сина, а також з великою
любов'ю до нього ставляться його
батьки, хоче спілкуватися з сином,
брати участь у його вихованні,
піклуватися про нього, умови
проживання батька органом опіки та
піклування не обстежено, хоча такий
звертався до останнього із
вищезгаданою заявою від 20.05.2013 року.

Висновок органу опіки і піклування про
доцільність позбавлення батьківських
прав судова колегія до уваги не
приймає, оскільки не ґрунтується на
фактичних обставинах справи
встановлених судом та вимогах закону.

За таких обставин, суд першої інстанції
встановивши правовідносини сторін, які
випливають із встановлених обставин,
факту створення перешкод батькові у
спілкуванні з його дитиною, з
урахуванням висновку органу опіки та
піклування Чопської міської ради про
участь батька у вихованні дитини, а
також того, що ОСОБА_3 не ухиляється від
свого обов'язку щодо утримання сина,
має бажання спілкуватися з ним та брати
активну участь у його вихованні,
обґрунтовано відмовив у вимозі про
позбавлення батьківства та частково
задовольнив зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає.

Доводи та мотиви апеляційної скарги
судова колегія до уваги не приймає, так
як вони не ґрунтуються на вимогах
закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 28 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: