Справа № 539/2294/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Яценка
В. В.

при секретарі Карпенко Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м.
Лубни цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа
приватний нотаріус Оржицького
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_4 , про
визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі представника по
дорученню ОСОБА_5, звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 05
березня 2013 року з метою забезпечення
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про
стягнення боргу за договором позики
ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва було накладено заборону ОСОБА_2
та ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії по
відчуженню належного їм на праві
власності нерухомого та рухомого
майна.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва з відповідачів солідарно
стягнуто на користь ОСОБА_1 борг в сумі 1
1 594 863,5 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
05.11.2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано в частині
стягнення боргу з ОСОБА_6 та в цій
частині в задоволенні позову
відмовлено.

Однак, незважаючи на вжиті
Голосіївським районним судом м .Києва
заходи по забезпеченню позову ОСОБА_1,
відповідачем було здійснено
відчуження належного йому майна.

Так, 20.03.2013 року на підставі договору,
посвідченого приватним нотаріусом
ОРНО Полтавської області ОСОБА_4 ОСОБА_2
продав квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_3.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 -3, 5 та 6 ст.
203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК
України встановлюється, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

На підставі ч. З ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлено законом, але однією із
сторін або іншою заінтересованою
особою заперечується його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнано судом
недійсним.

Вчиненням вказаного вище
правочину порушено право позивача,
оскільки відчуженим за цим договором
майном було забезпечено його позов в
іншій справі. Таким чином, договір
купівлі-продажу, укладений ОСОБА_2 0.1.
після 05 березня 2013 року має бути
визнаний судом недійсним як такий, що
суперечить інтересам суспільства в
сфері неухильного виконання сторонами
правочинів взятих на себе зобов'язань,
виховання учасників цивільно -
правових відносин в дусі сумлінного
використання наданих їм прав та
виконання обов'язків та розуміння
невідворотності настання цивільно -
правової та інших видів
відповідальності у разі порушення прав
та охоронюваних інтересів інших осіб.
Таким чином, договір
купівлі-продажу, укладений ОСОБА_2 0.1.
після 05 березня 2013 року має бути
визнаний судом недійсним як такий, що
суперечить інтересам суспільства в
сфері неухильного виконання сторонами
правочинів взятих на себе зобов'язань,
виховання учасників цивільно -
правових відносин в дусі сумлінного
використання наданих їм прав та
виконання обов'язків та розуміння
невідворотності настання цивільно -
правової та інших видів
відповідальності у разі порушення прав
та охоронюваних інтересів інших осіб.
Прохає суд постановити рішення яким
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
посвідчений 20.03.2013 року приватним
нотаріусом Оржицького районного
нотаріального округу Полтавської
області ОСОБА_4 .

Повернути сторони вказаного
правочину у стан, що існував до їх
вчинення, повернувши у власність
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Надати ОСОБА_1 усі необхідні
повноваження для реєстрації права
власності на вказане майно за ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник
позивача в особі ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримала повністю прохала їх
задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_7 позовні вимоги не
визнала повністю, та показала суду , що
дійсно 05.03.2013 року Голосіївським
районним судом м. Києва з метою
забезпечення позову позивачки ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики накладено заборону на
відчуження майна. 20.03.2013 року він уклав
договір купівлі-продажу належної йому
квартири за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 .
Договір купівлі-продажу був
посвідчений приватним нотаріусом
Оржицького районного нотаріального
округу Полтавської області ОСОБА_4
29.03.2013 року при ознайомленні з
матеріалами цивільної справи за
позовом ОСОБА_1 в Голосіївському
районному суді йому стало відомо про
існування ухвали про забезпечення
позову , яку він оскаржив.

Вважає, що договір укладено відповідно
до вимог закону . Заборони на
відчуження квартири в Державному
реєстрі не було. ніяких прав
гарантованих законом позивачки ОСОБА_1
продажею квартири не було порушено, а
тому підстав для визнання даного
договору купівлі-продажу незаконним не
має. Прохає в задоволенні позову
відмовити.

Відповідач по справі ОСОБА_3 суду
показав, що він мав придбати собі
однокімнатну квартиру. Від відповідача
ОСОБА_2 дізнався. що останній має намір
продати квартиру. Після огляду
квартири він погодився її придбати. Про
умови продажу вони дійшли згоди.
Договір купівлі-продажу посвідчили в
приватного нотаріуса ОСОБА_4
Оржицького районного нотаріального
округу. При вчиненні реєстрації
договору купівлі-продажу ніяких
заборон не було. За придбану квартиру
він передав ОСОБА_2 гроші , тобто
виконав всі умови договору
купівлі-продажу. При укладенні
договору ОСОБА_2 не говорив , що мається
якась заборона на продаж цієї квартири.
Прохає відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Третя особа по справі приватний
нотаріус Оржицького районного
нотаріального округу Полтавської
області ОСОБА_4 суду пояснила, що 20.03.2013
року до неї звернувся відповідач
ОСОБА_2 з метою укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та
належить йому на праві приватної
власності. Перевіривши документи на
квартиру вона посвідчила договір
купівлі-продажу зазначеної квартири
між відповідачем ОСОБА_2 як продавцем
та ОСОБА_3 як покупцем. Відповідно
сторонами були сплачені всі внески ,
дана згода дружини продавця на продажу
квартири , та здійснена перевірка щодо
наявності чи відсутності заборони на
зазначене майно. На дану квартиру в
Державному реєстрі ніякої заборони на
момент вчинення нотаріальних дій не
було. Про відсутність яких - небуть
заборон повідомив і власник квартири
відповідач ОСОБА_2 та його дружина .
Вважає, що нею як нотаріусом правомірно
та на законних підставах посвідчений
договір купівлі-продажу квартири.
Підстав для відмови вчинення
нотаріальних дій в неї не було, тому
позов позивачки ОСОБА_1 вважає
безпідставним та прохає відмовити в
задоволенні позову.

Суд , заслухав сторони по справі,
дослідив матеріали справи, вважає,що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону
України "Про власність" громадянин
набуває права власності на майно,
одержане внаслідок укладення угод, не
заборонених законом.

Згідно ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати у майбутньому майно (товар) у
власність другій стороні, а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і оплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити Цивільному Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Судом встановлено, що 05.03.2013 року
Голосіївським районним судом м. Києва з
метою забезпечення позову була
винесена ухвала про заборону
відчуження майна належного ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 20.03.2013 року відповідач ОСОБА_2 за
згодою дружини ОСОБА_6 продав
відповідачу ОСОБА_3 належну йому
квартиру АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу був посвідчений
приватним нотаріусом Оржицького
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_4. При
укладенні договору купівлі-продажу
відповідач ОСОБА_2 передав ОСОБА_3
вищезазначену квартиру , а ОСОБА_3
сплатив йому кошти, тобто сторони
досягли умов купівлі-продажу , які не
суперечать вимогам передбаченим ст. 203
ЦК України. Дані умови договору
купівлі-продажу були перевірені
нотаріусом ОСОБА_4 та посвідчені
договором купівлі-продажу.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням в
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених ст. 203 ЦК України.

Згідно роз'яснень в п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Досліджені докази в їх сукупності
свідчать про те, що зазначені угоди
були укладені відповідно до вимог
закону, а відповідач ОСОБА_3 є
добросовісним набувачем спірного
майна.

Судом встановлено ,що на момент
вчинення нотаріальних дій відносно
купівлі - продажу квартири в
державному реєстрі заборона на
вчинення нотаріальних дій по
відчуженню вищезазначеної квартири
була відсутня. При таких обставинах
приватний нотаріус Оржицького
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_4 при
посвідчені договору купівлі - продажу
вищезазначеної квартири , діяла у
відповідності до Закону України " Про
нотаріат" і підстав для відмови у
вчинені нотаріальних дій у неї не було .

Оскільки виконання ухвали суду
потребує відповідної процесуальної
процедури , а саме направлення до
відповідної виконавчої служби на
виконання, позивачем не надано доказів
того , чи була ухвала суду про
забезпечення позову після її винесення
, звернена до виконання , до якої
виконавчої служби направлялась ухвала
, та чи відкривалось провадження на
виконання зазначеної ухвали, та які дії
вживались виконавчою службою по
виконанню ухвали. Також позивачем не
надано доказів того , що відповідач
ОСОБА_2 на момент укладення договору
купівлі продажу знав про існування
ухвали , що забороняла йому
розпоряджатись належним йому майном ,
та ввів в оману нотаріуса не
повідомивши її про це.

Інших доказів на підтвердження
своїх позовних вимог всупереч вимогам
ст. 60 ЦПК України крім тих що зазначила
в позовних вимогах , які не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду , позивачка ОСОБА_1 суду не
надала.

Керуючись ст.ст.10, 15, 60, 88, 212-214, 256, 361-365
ЦПК України , ст. ст.203, 215, 216 ст. 655 ЦК
України, ст.12 Закону України " Про
власність " , п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з
моменту проголошення чи отримання
копії до Апеляційного суду Полтавської
області.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Яценко В. В.