АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
1 інстанції - Гайдук С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 08 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3, правонаступником якої
є ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5,
Головного управління юстиції в м.
Києві, третя особа: Генеральна
прокуратура України про визнання
недійсним довіреності та договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на квартиру, стягнення
матеріальної та моральної шкоди та за
об'єднаним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5, Головного управління
юстиції в м. Києві, третя особа:
Генеральна прокуратура України про
визнання незаконними дій та
бездіяльності, стягнення моральної
шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_4 та його
представника, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про
ухвалення додаткового рішення у даній
справі.

Заяву обґрунтовував тим, що при
ухваленні судом рішення 19.12.2013 року не
було вирішено питання розподілу
судових витрат по справі.

Додатковим рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 серпня 2014
року заяву ОСОБА_4 про ухвалення
додаткового рішення задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
1087,38 грн. понесених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
1087,38 грн. понесених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
1087,38 грн. понесених судових витрат.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 30.08.2014 року, через
відділення поштового зв'язку, подали
апеляційну скаргу, в якій просили його
скасувати в частині стягнутих з них
судових витрат та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким судові
витрати компенсувати за рахунок
держави.

В скарзі посилалися на те, що суд
ухвалюючи додаткове рішення не
врахував положення ст. 82 та ч. 2 ст. 88 ЦПК
України і відповідно не мав права
стягувати з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий
збір, а компенсувати його за рахунок
держави, оскільки останні звільнені
від сплати судового збору.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 доводи скарги підтримала.

Позивач ОСОБА_4 та його представник
заперечували проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого додаткового рішення в
цій частині, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення суд присуджує з другої сторони
понесені і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи, якщо судом не вирішено
питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 19.12.2013 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5,
Головного управління юстиції у м.
Києві, третя особа Генеральна
прокуратура України про визнання
недійсним довіреності та договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на квартиру, стягнення
матеріальної та моральної шкоди
задоволено частково, а саме визнано дії
та бездіяльність державного нотаріуса
Четвертої Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5
незаконними; визнано недійсною
довіреність, посвідчену Четвертою
Київською державною нотаріальною
конторою 8 листопада 2007 за реєстровим №
2-9484, на право управління та
розпорядження майном ОСОБА_3, ОСОБА_1 з
моменту її видачі; визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідчений Четвертою
Київською державною нотаріальною
конторою 22 листопада 2007 року за
реєстровим № 2-9884, укладений між ОСОБА_1,
що діяла від імені ОСОБА_3 на підставі
довіреності та ОСОБА_2, з моменту його
укладення; повернуто стан речей у
первісний - визнано право власності на
нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3.

Дане рішення було оскаржено в
апеляційному порядку представником
позивача ОСОБА_4 та відповідачкою
ОСОБА_1

Рішенням колегії суддів судової палати
з цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва від 17.04.2014р. апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_4 та
відповідачки ОСОБА_1 задоволено
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19.12.2013р. в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_3,
правонаступником якої є ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа Генеральна прокуратура України
про стягнення моральної шкоди
скасовано, провадження в цій частині
позовних вимог закрито.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19.12.2013р. в частині
визнання дій та бездіяльності
державного нотаріуса Четвертої
Київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_5 незаконним - скасовано
та в цій частині ухвалено нове рішення
про відмову в позові в цій частині. В
решті рішення залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що в
зв'язку з розглядом даної справи ОСОБА_4
поніс судові витрати, а саме: за подання
позову ОСОБА_4 17,00 грн. та 7.50 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу; сплачено 81,40 грн. за
направлення копій ухвал суду про
накладення арешту на майно та виклик
відповідачів до суду; оплачено
проведення судово-психіатричної
експертизи в розмірі 3180,74 грн., всього
ним понесено витрат на суму 3286,64 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення про
стягнення з відповідачів судових
витрат суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК
України на користь ОСОБА_6 підлягає до
стягнення з відповідачів ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, ОСОБА_5 в рівних частках сума
судових витрат понесених за проведення
експертизи та витрат пов`язаних з
відправленням ухвал суду та судових
викликів відповідачам в розмірі 3262.14
грн. ( з кожного по 1087.38 грн. = (3262,14 грн. /
3).

Щодо відшкодування ОСОБА_6 витрат
понесених ним при подачі апеляційних
скарг на ухвали та рішення суду, суд
посилався на те, що дане питання
повинно вирішуватись апеляційною
інстанцією відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК
України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, так як він в
повній мірі відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам
процесуального закону.

Так, згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України № 590 від 27.04.2006 року «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» зі
змінами встановлено, що коли обидві
сторони у цивільній справі звільнені
від оплати судових витрат, вони
компенсуються за рахунок держави
Державною судовою адміністрацією в їх
фактичному розмірі, але не більше від
граничних розмірів компенсації таких
витрат згідно з додатком.

З аналізу вищезазначених положень
законодавства можна зробити висновок
про те, що відшкодування судових витрат
за рахунок держави можливе лише в тому
випадку, зокрема, при відмові в
задоволені позовних вимог, коли
позивач звільнений від сплати судового
збору на підставі закону або судом в
порядку ст. 82 ЦПК України, та в тому
випадку коли стороною (позивачем чи
відповідачем) заявлено клопотання про
призначення судової експертизи, а
сторона звільнена від сплати судових
витрат вони відшкодовуються за рахунок
держави.

Отже, компенсація судових витрат
пов`язаних з розглядом справи ( на
проведення експертизи та інші)
понесені позивачем, вимоги якого судом
задоволені, покладається на
відповідачів - другу сторону в справі,
незалежно від того чи вони звільнені
від сплати судового збору в розумінні
ЗУ «Про судовий збір», оскільки діючим
законодавством України не передбачено
обов`язок держави компенсувати такі
судові витрати позивачам, які виграли
справу.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи в апеляційному суді , так як до
сум стягнутих з відповідачів не
увійшов судовий збір, а лише витрати на
проведення експертизи та поштові
відправлення.

Додаткове рішення суду першої
інстанції ухвалене без порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Додаткове рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: