АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Дочірній банк Сбербанк
Росії», Приватного підприємства
«Лекс», третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
окремих пунктів договору іпотеки,
визнання договору іпотеки припиненим,
за зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

ВСАНОВИЛА:

У серпні 2014 року до Апеляційного суду
міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 про забезпечення
позову шляхом заборони Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
вчиняти будь-які дії спрямовані на
реалізацію арештованого майна, а саме
банку квартири АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної
сумісної власності та зупинити
звернення стягнення зазначеної
квартири. Заявник вказує, що дії
державного виконавця з арешту
зазначеного майна є незаконними, у
зв'язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
співвласниками арештованої квартири
та існує загроза реалізації зазначеної
квартири на прилюдних торгах, що
порушує право власності співвласників
на квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується, зокрема,
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Справа № 2-237/10 № апеляційного
провадження: 88-ц/796/44/2014 Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Саліхов
В.В.Відповідно до положень п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» від 22 грудня 2006
року №9 забезпечення позову - це
сукупність процесуальних дій, які
гарантують реальне виконання рішення
суду в разі задоволення позовних вимог.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
майнового характеру дозволяється
забезпечувати шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закону) у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 63 Закону у разі
звернення стягнення на будинок,
квартиру, інше приміщення чи земельну
ділянку державний виконавець подає
запит до відповідних місцевих органів,
що здійснюють реєстрацію та облік
майна, про належність такого майна
боржнику на праві власності, а також
перевіряє, чи не перебуває це майно під
арештом. Після надходження
документального підтвердження
належності боржнику на праві власності
будинку чи іншого нерухомого майна
державний виконавець накладає на них
арешт та вносить відомості про такий
арешт до відповідних реєстрів в
установленому законодавством порядку.
Про накладення арешту на будинок чи
інше нерухоме майно, заставлене третім
особам, державний виконавець
невідкладно повідомляє таким особам.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Закону Нерухоме майно,
транспортні засоби, повітряні, морські
та річкові судна реалізуються виключно
на прилюдних торгах (аукціонах).
Відповідно до Наказу Міністерства
Юстиції України «Про затвердження
Порядку реалізації арештованого
майна» від 15.07.1999 року №42/5 п. 1.2.
реалізація арештованого майна
здійснюється державним виконавцем
шляхом його продажу на аукціоні. п. 3.1.
орган державної виконавчої служби
укладає з організатором аукціону
договір, яким доручає реалізацію майна
організатору аукціону за визначену
винагороду за надані послуги з
реалізації арештованого майна, яка
встановлюється у відсотковому
відношенні до продажної ціни лота.

Таким чином, аналіз зазначених норм дає
можливість дійти висновку про те, що
накладення арешту на майно боржника
здійснюється державним виконавцем, а
реалізація арештованого майна
покладається на організатора
прилюдних торгів згідно з договором
державної виконавчої служби. У процесі
виконання рішення суду державний
виконавець у разі звернення стягнення
безпосередньо на арештоване за
рішенням суду нерухоме майно
зобов'язаний накласти на нього арешт в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження».

Враховуючі наведені обставини, колегія
суддів вважає, що посилання заявника
на неправомірні дії державного
виконавця під час реалізації спірного
майна є безпідставними, інших доводів
для забезпечення позову представник
відповідача не надав, у зв'язку з чим
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення вищезгаданої заяви.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Дочірній банк Сбербанк
Росії», Приватного підприємства
«Лекс», третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
окремих пунктів договору іпотеки,
визнання договору іпотеки припиненим,
за зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

А.А.Пікуль