АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Усика Г.І., Саліхова В.В.,

при секретарі:
Алейнікову М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційними скаргами Семенчук
Віталії Юріївни в інтересах Публічного
Акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 13 грудня 2013 року у цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діють в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_4, третя особа: орган опіки
та піклування Солом'янської районної у
м. Києві державної адміністрації,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві,
Солом'янський районний відділ
Державної міграційної служби України у
м. Києві, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», третя особа:
ОСОБА_3, про визнання недійсним
кредитного договору,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/2806/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Лазаренко В.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 13 грудня 2013 року позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит») до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, що діють в своїх інтересах та
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4,
третя особа: орган опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації, Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м. Києві, Солом'янський районний відділ
Державної міграційної служби України у
м. Києві, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення задоволено
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №116-07-И/09 від 03
липня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, в
загальному розмірі 852 605,68 грн., яка
включає: 85 674, 94 долари США, що за курсом
НБУ еквівалентно 684 799,80 грн. - сума
заборгованості за основним боргом; 10
463,79 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 83 637,07 грн. - сума
заборгованості по нарахованих
відсотках за користування кредитними
коштами; 8 075,62 грн. - сума
заборгованості по нарахованій
щомісячній комісії; 76 093,19 грн. - сума
заборгованості по пені, звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом
надання права ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» на продаж від свого імені
предмету іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу у
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» з початковою
ціною встановленою на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1
передано в управління ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на період до його
реалізації. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

В задоволенні інших позовних вимог ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», третя особа: ОСОБА_3, про
визнання недійсним кредитного
договору відмовлено.

Додатковим рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 грудня 2013
року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» витрати на
оплату судового збору у розмірі 1 777,85
грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» витрати на
оплату судового збору у розмірі 1 777,85
грн.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» відмовити,
його зустрічний позов задовольнити. На
думку апелянта, наданий ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» розрахунок
заборгованості за кредитним договором
№116-07-И/09 від 03 липня 2007 року не
відповідає дійсності, розмір
заборгованості позичальника за
основним боргом та нарахованими
процентами, враховуючи розмір
щомісячних ануїтетних платежів та
фактично сплачені суми, станом на 10
грудня 2012 року становить 13 502,60 доларів
США, а не 96 138,73 доларів США, як
розрахував банк. Вважає неправомірним
нарахування заборгованості по сплаті
щомісячної комісії за надання
кредитних коштів в розмірі 8 075,62 грн.,
оскільки за надання кредитних коштів
він сплачує проценти. Звертає увагу на
те, що неустойка була нарахована банком
з порушенням річного строку позовної
давності, визначеного ст. 258 ЦК України,
вартість предмета іпотеки є значно
вищою, ніж сума заборгованості за
кредитом, при цьому, банком не було
доведено, що заборгованість завдає
йому збитків і змінює обсяг його прав.
Також, посилається на порушення судом
першої інстанції положень ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства», ст. ст.
3, 27 Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року, ст. ст. 9, 109, 132-2 ЖК
Української РСР, ст. 40 Закону України
«Про іпотеку». В рішенні суду не
зазначено конкретної початкової ціни
предмета іпотеки для його продажу, а
банком ніяк не обґрунтовано
необхідність передачі квартири, що є
предметом іпотеки, в управління.
Зазначає, що під час укладення
кредитного договору ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» не було його попереджено про
валютні ризики, відповідно до вимог п.
3.8 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Національного банку України від 10
травня 2007 року № 168, ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів», що
вплинуло на його рішення укласти
кредитний договір, умови договору є
несправедливими, а тому, такий договір
має бути визнаний недійсним згідно з
ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Також, не погоджуючись із рішенням,
Семенчук В.Ю. в інтересах ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду першої інстанції змінити та
задовольнити позов ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» в повному обсязі; надати ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії
«Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» права продажу від свого імені
будь-якій особі покупцеві за
початковою ціною 340850,00 грн., з наданням
йому всіх повноважень продавця,
необхідних для здійснення продажу, а
саме: право підпису договору
купівлі-продажу; право на отримання від
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
дублікату договору купівлі-продажу
квартири від 03 липня 2007 року та при
необхідності у відповідних установах
організаціях, підприємствах незалежно
від форм власності та підпорядкування
чи органів нотаріату правовстановчих
документів на предмет іпотеки та
довідки про склад сім'ї або
зареєстрованих у квартиру АДРЕСА_1
осіб; право отримувати в Реєстраційній
службі Головного управління юстиції у
м. Києві витяг з Державного реєстру
прав на предмет іпотеки; право подавати
від імені іпотекодавця в Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
м. Києві необхідні документи для
здіснення державної реєстрації права
власності на предмет іпотеки, згідно
отриманих дублікатів
правовстановлючих документів та
отримувати останні, а також подавати
відповідні заяви, документи та
отримувати інші документи від імені
іпотекодавця, які пов'язані з
оформленням права власності; право
здійснювати будь-які платежі, що
стосуються предмету іпотеки; виключити
з абзацу другого резолютивної частини
рішення словосполучення: «під час
проведення виконавчих дій»; в частині
задоволення позовних вимог щодо
передачі в управління ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» предмета іпотеки
та виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
залишити без змін. Зазначає, що відмова
в задоволенні вимог в частині надання
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» всіх
повноважень продавця майна, необхідних
для здійснення продажу, фактично
унеможливлює виконання рішення суду в
частині задоволення позовних вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Також, судом першої інстанції
було помилково зазначено про
визначення ціни незалежним експертом
на стадії оцінки майна під час
проведення виконавчих дій, оскільки
виконавчі дії здійснюються при
зверненні стягнення на предмет іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів.

В суді апеляційної інстанції Семенчук
В.Ю. в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» свою апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити
з наведених в ній підстав, проти
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2
заперечувала.

ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну
скаргу ОСОБА_2підтримала, просила її
задовольнити з наведених в ній підстав,
проти задоволення апеляційної скарги
представника ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» заперечувала.

Особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3,приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, а також
представники органу опіки та
піклування Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Солом'янського районного відділу
Державної міграційної служби України у
м. Києві в судове засідання не
з'явилися, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, ОСОБА_2
забезпечив явку в судове засідання
свого уповноваженого представника, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за
можливе слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
Семенчук В.Ю. в інтересах ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» підлягає
задоволенню частково, а апеляційна
скарга ОСОБА_2 - відхиленню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 03 липня 2007 року між
ТОВ Банк «Фінанси та Кредит»(кредитор),
правонаступником якого щодо всіх прав
та зобов'язань є ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», та ОСОБА_2 (позичальник) було
укладено кредитний договір №166-07-И/09,
відповідно до п. п. 2.1, 2.3, 3.1 якого банк
надав позичальнику в тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності
кредитні ресурси у сумі 92 000,00 доларів
США зі сплатою позичальником процентів
за користування кредитом в розмірі 10,8%
річних для придбання однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 (т.1, а.с.31-35).

Пунктом 3.2 кредитного договору на
ОСОБА_2 покладено обов'язок повністю
повернути кредитні ресурси до 02 липня
2027 року. Погашення проводиться шляхом
зарахування відповідної суми на
позичковий рахунок. Цим же пунктом
договору сторони погодили, що
позичальник зобов'язується щомісяця, в
термін з «1» по «10» кожного місяця,
здійснювати погашення заборгованості
по кредитних ресурсах у складі
щомісячного ануїтетного платежу,
розмір якого становить 948,84 доларів США,
в складі якого також сплачуються
проценти за користування кредитними
ресурсами.

Відповідно до п. 4.7 кредитного договору,
позичальник щомісяця, в термін з «1» по
«10» число (включно) кожного місяця,
сплачує комісійну винагороду за
надання кредитних ресурсів у розмірі
882,74 грн.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору
за прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожний день прострочення.

ОСОБА_2 належним чином взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка відповідно до
наданих позивачем розрахунків станом
на 10 грудня 2012 року становить: за
основним боргом - 85 674,94 доларів США, що
еквівалентно 684 799,80 грн. в національній
валюті; по нарахованих відсотках за
користування кредитними коштами - 10 463,79
доларів США, що еквівалентно 83 637,07 грн.
в національній валюті; по нарахованій
щомісячній комісії - 8 075,62 грн.; по пені
за несвоєчасне погашення кредиту,
відсотків за користування кредитними
коштами, щомісячної комісії - 76 093,19 коп.;
загальна сума заборгованості - 852 605,68
грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №166-07-И/09 03 липня
2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та
Кредит» (кредитор), ОСОБА_3 (поручитель)
та ОСОБА_2 (боржник) було укладено
договір поруки (т.1, а.с.39-40).

Також, 03 липня 2007 року між ТОВ Банк
«Фінанси та Кредит» (іпотекодержатель)
та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено
іпотечний договір, відповідно до якого
ОСОБА_2 передав в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення
виконання ним зобов'язань за кредитним
договором №166-07-И/09 від 03липня 2007 року
(т.1, а.с.41-42).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов
кредитного договору та з метою
реалізації права на дострокове
повернення кредиту позивачем 30 жовтня
2012 року направлено лист за №9-242200/10271 з
вимогою дострокового повернення
кредиту у зв'язку з порушенням
істотних умов кредитного договору та
надано 30-денний строк для повернення
кредиту, відсотків та нарахованих
штрафних санкцій (т.1, а.с.51).

Вказана вимога відповідачем не
виконана.

Пунктом 8.4.3 іпотечного договору
передбачено, що іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки відповідно до чинного
законодавства України у разі, коли в
момент настання терміну виконання
іпотекодавцем зобов'язань,
забезпечених іпотекою, вони не будуть
виконані.

Пунктом 9.3.2. іпотечного договору
визначено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути здійснене
шляхом продажу іпотекодержателем від
свого імені предмету іпотеки будь-якій
особі-покупцеві на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

Згідно висновку від 02 листопада 2012 року
№1086-1112 ринкова вартість предмету
іпотеки становить 401 000,00 грн.,
ліквідаційна вартість відповідно до
цього ж висновку складає 340 850,00 грн. (т.1,
а.с.54-58)

У квітні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулось до районного суду з
вищезазначеним позовом, у
відповідності до якого з урахування
заяви про збільшення позовних вимог
від 07 серпня 2013 року, просило суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №166-07-И/09 в
загальному розмірі 852 605, 68 грн. звернути
стягнення на предмет іпотеки -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом
надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
права продажу від свого імені будь-якій
особі покупцеві за початковою ціною 340
850,00 грн. з наданням позивачу всіх
повноважень продавця, необхідних для
здійснення продажу, а саме: право
підпису договору купівлі-продажу;
право на отримання від приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 дублікату
договору купівлі-продажу квартири від
03 липня 2007 року та при необхідності у
відповідних установах організаціях,
підприємствах незалежно від форм
власності та підпорядкування чи
органів нотаріату правовстановлюючих
документів на предмет іпотеки (в т.ч.
технічний паспорт) та довідки про склад
сім'ї або зареєстрованих у квартиру
АДРЕСА_1 осіб; право отримувати в
Реєстраційній службі Головного
управління юстиції у м. Києві витяг з
Державного реєстру прав на предмет
іпотеки; право подавати від імені
ОСОБА_2 в Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у м. Києві необхідні
документи для здійснення державної
реєстрації права власності на предмет
іпотеки, згідно отриманих дублікатів
правовстановлюючих документів та
отримувати останні, а також подавати
відповідні заяви, документи та
отримувати інші документи від імені
іпотекодавця, які пов'язані з
оформленням права власності; право
здійснювати будь-які платежі, що
стосуються предмету іпотеки; виселити
з квартири відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
малолітньої ОСОБА_4 та зняття їх з
реєстраційного обліку; передати
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, в
управління банку.

19 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом, просив
визнати недійсним кредитний договір
№116-07-И/09 від 03 липня 2013 року відповідно
до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст.
ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», мотивуючи свої вимоги тим,
що його зміст не відповідає вимогам
справедливості та рівності сторін, що
тягне за собою його недійсність. Також,
договір укладений з порушенням вимог
щодо письмової форми правочину не
скріплений печаткою юридичної особи та
підписаний від її імені особою, яка не
мала для цього відповідних
повноважень. Крім того, ОСОБА_2 звертав
увагу на те, що банком не надано
достатніх доказів, які свідчили б про
наявність у ньогоповноважень на
здійснення кредитних операцій.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», звернув стягнення на предмет
іпотеки - однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 шляхом надання права ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на продаж від свого
імені предмету іпотеки будь-якій особі
на підставі договору купівлі-продажу у
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку»; предмет іпотеки
передав в управління ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на період до його
реалізації, виселив ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 без надання іншого житлового
приміщення; а також про відмову в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що: 1)
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору
№166-07-И/09 банк надає позичальнику в
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності кредитні
ресурси у сумі 92 000,00 доларів США.

Згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Банк як фінансова установа, отримавши
у встановленому законом порядку
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладання кредитного договору
ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» мало
відповідний дозвіл та ліцензію
Національного банку України.

Відповідно до положень ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів»
підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» будь-яка
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману є нечесною
підприємницькою практикою. Нечесна
підприємницька практика
забороняється.

Правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Разом з тим, звертаючись до суду з
зустрічним позовом, ОСОБА_2 не було
надано жодних доказів на підтвердження
підстав для визнання кредитного
договору недійсним, передбачених ст.
ст. 203, 215 ЦПК України, а також на
підтвердження того, що умови договору є
несправедливими та містять істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

При цьому, відповідно до ст. 627 ЦК
України відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з п. 3.8. Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених Постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року за № 168 у разі
надання кредиту в іноземній валюті
банки зобов'язані під час укладення
кредитного договору: попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач; надати
інформацію щодо методики, яка
використовується банком для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним.

Під час укладання кредитного договору
позичальник був ознайомлений із всіма
істотними умовами договору в повному
обсязі та підтвердив згоду на
укладення договору своїм підписом, що
свідчить про дотриманням вимог ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів». Таким чином, укладаючи
кредитний договір, сторони дійшли
взаємної згоди щодо встановлення своїх
прав та обов'язків.

Також, ОСОБА_2 не було відкликано свою
згоду на укладення кредитного договору
протягом 14 календарних днів відповідно
до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного та обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду про наявність підстав
для звернення стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом
надання права ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» на продаж від свого імені
предмету іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу у
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку».

Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Згідно висновку від 02 листопада 2012 року
№1086-1112 ринкова вартість предмету
іпотеки становить 401 000,00
грн.,ліквідаційна вартість відповідно
до цього ж висновку складає 340 850,00 грн.

Розмір заборгованості за кредитним
договором відповідно до наявних в
матеріалах справи розрахунків станом
на 10грудня 2012 року становить 852 605,68 грн.

Відтак, посилання апелянта ОСОБА_2 на
те, що вартість предмета іпотеки є
значно вищою, ніж сума заборгованості
за кредитом є безпідставними. Будь-яких
належних та допустимих доказів на
спростування наданих позивачем
розрахунків заборгованості ОСОБА_2
суду першої інстанції не надав.

Також безпідставними є посилання
ОСОБА_2 не невідповідність розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№116-07-И/09 від 03 липня 2007 року дійсним
обставинам, розмір заборгованості по
тілу кредиту та процентами станом на 10
грудня 2012 року становить 13 502,60 доларів
США, оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» було реалізоване своє право на
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором згідно з ч. 2 ст.
1050 ЦК України.

За змістом ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
комерційні банки самостійно
встановлюють процентні ставки та
комісійну винагороду по своїх
операціях.

Відповідно до п. 4.7. Кредитного договору
позичальник щомісяця в термін з «1» по
«10» число (включно) кожного місяця
сплачує комісійну винагороду за
надання кредитних ресурсів у розмірі
882,74 грн. У зазначений термін
сплачується комісійна винагорода за
попередній календарний місяць.
Зазначена в цьому пункті комісійна
винагорода банку сплачується
позичальником щомісяця, за весь період
до моменту повного виконання
позичальником зобов'язань по
поверненню отриманих кредитних
ресурсів.

Вказані умови договору є результатом
домовленості сторін, а тому відповідно
до положень ст. 629 ЦК України є
обов'язкового для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 не звертався до суду першої
інстанції із заявою про застосування
позовної давності щодо вимог про
стягнення пені, а тому колегія суддів
відхиляє посилання апелянта на
неправомірність нарахування
заборгованості по сплаті щомісячної
комісії за надання кредитних коштів в
розмірі 8075,62 грн. та неустойки.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст.
38 та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом продажу від свого імені
предмету іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено право суду у разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки зазначити
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону після
прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки і з метою
отримання продукції, плодів та доходів,
забезпечення належного господарського
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням предмет іпотеки
на підставі договору між іпотекодавцем
і іпотекодержателем або рішення суду
може бути переданий іпотекодержателю
або іншій особі в управління на період
до його реалізації у порядку,
встановленому цим Законом. Управління
майном здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду.

При цьому, судом першої інстанції було
обґрунтовано відхилено посилання
ОСОБА_2 та представника органу опіки та
піклування на порушення житлових прав
малолітньої ОСОБА_4 у разі задоволення
позову, установивши, що в квартирі, що є
предметом іпотеки, малолітня ОСОБА_4
зареєстрована лише з 15 січня 2013 року,
тобто майже через шість років після
укладення договору іпотеки.

Також, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта ОСОБА_2 на
порушення судом першої інстанції ст.
ст. 9, 109, 132-2 ЖК Української РСР, ст. 40
Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з наданих апелянтом
матеріалів, 31 жовтня 2013 року АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» у порядку,
передбаченому сі. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР,
було направлено на адресу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про
добровільне виселення із квартири, що є
предметом іпотеки, яка була ними
отримана 08 листопада 2013 року (т.2,
а.с.202-204).

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про
надання йому права продажу предмета
іпотеки від свого імені будь-якій особі
з наданням йому всіх повноважень
продавця, необхідних для здійснення
продажу, а саме: право підпису договору
купівлі-продажу; право на отримання від
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу
ОСОБА_5дублікату договору
купівлі-продажу квартири від 03 липня 2007
року та при необхідності у відповідних
установах організаціях, підприємствах
незалежно від форм власності та
підпорядкування чи органів нотаріату
правовстановчих документів на предмет
іпотеки (в т.ч. технічний паспорт) та
довідки про склад сім'ї або
зареєстрованих у квартиру АДРЕСА_1
осіб; право отримувати в Реєстраційній
службі Головного управління юстиції у
м. Києві витяг з Державного реєстру
прав на предмет іпотеки; право подавати
від імені іпотекодавця в Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
м. Києві необхідні документи для
здіснення державної реєстрації права
власності на предмет іпотеки, згідно
отриманих дублікатів
правовстановлючих документів та
отримувати останні, а також подавати
відповідні заяви, документи та
отримувати інші документи від імені
іпотекодавця, які пов'язані з
оформленням права власності; право
здійснювати будь-які платежі, що
стосуються предмету іпотеки, оскільки
такий спосіб захисту не передбачено ні
законом, ні укладеним між сторонами
договором.

При цьому, визначення у рішенні суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 шляхом надання права ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на продаж від свого
імені предмету іпотеки будь-якій особі
на підставі договору купівлі-продажу у
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» є достатнім для
реалізації прав іпотекодержателя для
задоволення своїх вимог за рахунок
вартості предмета іпотеки.

Також, безпідставними є посилання
апелянта ОСОБА_2 на неможливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
з огляду на набрання чинності Законом
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII,
оскільки вказаний Закон був прийнятий
вже після ухвалення рішення суду
першої інстанції. Положення вказаного
закону не можуть бути підставою для
відмови в задоволенні позову
іпотекодержателя про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
надання йому права його продажу іншій
особі, оскільки таке право передбачене
Законом України «Про іпотеку», який є
чинним, однак, введення мораторію може
бути підставою для призупинення
стягнення на предмет іпотеки після
набрання законної сили рішенням суду.

Разом з тим, звертаючи стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання права
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на продаж
від свого імені предмету іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», суд першої інстанції
помилково зазначив в рішенні про його
продаж з початковою ціною встановленою
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, що стосується
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом його реалізації з прилюдних
торгів.

Відтак, рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 13 грудня 2013
року підлягає зміні шляхом виключення
з абзацу другого резолютивної частини
рішення наступних слів: «під час
проведення виконавчих дій».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Семенчук Віталії
Юріївни в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 13 грудня 2013 року змінити,
виключивши з абзацу другого
резолютивної частини рішення наступні
слова: «під час проведення виконавчих
дій».

В решті рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
Г.І. Усик

В.В. Саліхов