Справа №482/1628/13-ц 07.08.2014 07.08.2014 07.08.2014
Провадження №22-ц/784/2290/14
інстанції-Баранкевич В.О.
Категорія 27
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Шолох З.Л.,
Коломієць В.В.,

при секретарі - Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача -
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 19
листопада 2013 року у цивільній справі
за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

до ОСОБА_2

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

3 вересня 2013 року ПриватБанк звернувся
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 19 січня 2008 року
між банком та ОСОБА_2. укладено
кредитний договір № NKXRRХ12400298, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 9 268,00 грн. зі сплатою 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Посилаючись на порушення ОСОБА_2
кредитних зобов'язань та утворення
станом на 29 липня 2013 року
заборгованості у розмірі 58590,34 грн., в
тому числі 9168,79 грн. за тілом кредиту,
985,84 грн. за процентами, 2272,4 грн. комісії,
42897,10 грн. пені та 3266,21 грн. штрафів, банк
просив стягнути кредитний борг.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, своєї позиції щодо позову
не висловив.

Рішенням Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 19 листопада
2013 року у задоволенні позову
ПриватБанку відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просив
рішення скасувати та задовольнити
позов, посилаючись на помилкове
тлумачення судом умов договору та
підстав застосування позовної
давності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
домовленість сторін кредитного
договору про збільшення позовної
давності у встановленому порядку не
відбулась, перебіг загальної позовної
давності почався з моменту закінчення
строку договору ( 19 січня 2010 року), а
тому, звернувшись з позовом у вересні
2013 року, ПриватБанк пропустив
трирічний строк позовної давності,
правила якої застосовуються незалежно
від заяви сторін.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 526, частин 1
статті 530 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час і боржник повинен його
виконати у семиденний строк від дня
пред'явлення.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Законодавство відрізняє такі поняття
як "строк дії договору", так і "строк
(термін) виконання зобов'язання" (статті
530, 631 ЦК).

Статтею 256 ЦК визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, а сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові (частина
4 статті 267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки - штрафу, пені (частина 2
статті 258 ЦК).

За правилами статті 259 ЦК сторони
можуть укласти письмовий договір про
збільшення позовної давності.

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з частиною 3 статті
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу, тобто несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів
(Постанови Верховного суду України від
6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13,
Постанова Верховного суду України від
19 березня 2014 року).

За змістом частини 4 статті 267 ЦК умовою
застосування позовної давності є заява
сторони у спорі.

З матеріалів справи вбачається, що 19
січня 2008 року між ПриватБанком та
ОСОБА_2 укладено договір про надання
строкового кредиту («Розстрочка»
(СТАНДАРТ) в сумі 9468,00 грн. на 24 місяці з
19 січня 2008 року по 19 січня 2010 року
включно зі сплатою 1 % на місяць на
залишок заборгованості, щомісячної
винагороди (комісії) у розмірі 113,62 грн
(а.с.4 зворот).

Погашення кредиту мало здійснюватись у
період з 15 по 20 число кожного місяця
платежем в розмірі 560,05 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, винагороди, комісії та
інших платежів, передбачених Умовами.

В заяві ОСОБА_2 зазначено, що він
ознайомився та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту
(«Розстрочка» (СТАНДАРТ) (далі - Умови),
які були йому надані в письмовій формі,
і цей запис засвідчено особистим
підписом відповідача (а.с.4 зворот).

Суду апеляційної інстанції банк надав
Умови, які дійсно діяли на час
укладення кредитного договору (а.с.48-52),
про що свідчить наказ від 27.1202007 року №
СП-207-584 (а.с.45-47).

Пунктами 5.2, 5.3 Умов передбачено, що у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 0, 5
відсотків від суми простроченої
заборгованості по кредиту за кожний
день прострочки, але не менше 1 гривні, а
при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань більш, ніж на 30 днів - штраф
у розмірі 250 грн. + 5 % від суми
заборгованості.

Пунктами 5.4 та 5.5 Умов передбачено, що
нарахування неустойки здійснюється
протягом трьох років з дня, коли
відповідне зобов'язання повинно бути
виконане, а термін позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків, винагороди, неустойки
встановлюється сторонами тривалістю
п'ять років.

Отже, відповідно до змісту заяви ОСОБА_2
та Умов, узгоджених сторонами в
письмовій формі, строк позовної
давності за кредитним договором від 19
січня 2008 року складає п'ять років.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про застосування трирічного
строку позовної давності є
необгрунтованим.

Крім того, письмових заяв про
застосування строку позовної давності,
що і є підставою їх застосування за
частиною 4 статті 267 ЦК, відповідач
ОСОБА_2 суду не подавав.

При цьому колегія суддів не може
погодитись і з висновком суду першої
інстанції про те, що позовна давність
за споживчими кредитами
застосовується незалежно від заяви
сторони у спорі.

Такий висновок суперечить положенням
частини 4 статті 267 ЦК, яка не містить
будь-яких виключень з загальних правил
застосування позовної давності, та
суперечить правовим висновкам
Верховного Суду України, викладеним у
постанові від 20 листопада 2013 року
(справа № 6-126цс13) й який є обов'язковим
для застосування судами України.
Правила пункту 7 частини 11 статті 11
Закону «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Отже ця норма не змінює загального
правила про те, що умовою застосування
позовної давності є заява сторони у
спорі.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для застосування позовної
давності до вимог позивача про
стягнення всього кредитного боргу.

В судове засідання апеляційного суду
ПриватБанк надав розрахунок
заборгованості ОСОБА_2. (а.с.56-57), з якого
вбачається, що відповідач порушував
кредитні зобов'язання, несвоєчасно та
не в повному обсязі здійснював
щомісячні платежі. Останній платіж
внесено у березні 2009 року (а.с.53, 54).

За розрахунком позивача станом на 29
липня 2013 року заборгованість складає :
9168,79 грн. тіла кредиту, 985,84 грн.
відсотків, 2272,40 грн. комісії, 42897,10 грн.
пені, та 871,25 грн. штрафів, з яких 250 грн.
як фіксована складова та 621,35 грн. як
процентна складова.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК
України розмір неустойки (пені, штрафу)
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні
від 11 липня 2013 року по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасно виконання грошових
зобов'язань» від 22 листопада 1996 року
дійшов висновку, що умови договору
споживчого кредиту, його укладання та
виконання повинні підпорядковуватися
таким засадам, згідно з якими особа
споживача вважається слабкою стороною
у договорі та підлягає особливому
правовому захисту з урахуванням
принципів справедливості,
добросовісності і розумності, як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права.

Вимога позивача про стягнення
неустойки (46163,31 грн.) в розмірі, який
більш ніж вдвічі перевищує
заборгованість ОСОБА_2, спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Враховуючи вимоги норм цивільного,
конституційного та міжнародного
законодавства, колегія суддів вважає
можливим зменшити розмір неустойки
(пені та штрафу) до розміру кредитної
заборгованості - 12427 грн.

Таким чином, відповідно до статей 526,1048,
1050 ЦК з ОСОБА_2 підлягає стягненню за
кредитним договором від 19 січня 2008 року
заборгованість станом на 29 липня 2013
року в загальному розмірі 24854,03 грн. в
тому числі - 9168,79 грн. тіла кредиту, 985,84
грн. відсотків, 2272,40 грн. комісії, 12427
грн. неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 88 ЦПК з
відповідача підлягає стягненню 248, 54
грн. судових витрат.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 19 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» за
кредитним договором від 19 січня 2008
року кредитну заборгованість станом на
29 липня 2013 року в розмірі 24 854,03 грн., в
тому числі 9 168,79 грн. тіла кредиту, 985,84
грн. відсотків, 2 272,40 грн. комісії, 12 427
грн. неустойки (пені, штрафу).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 248, 54 грн.
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді