АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/6555/14
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді -
Даниленка В.М.,

суддів: Малінської
С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Каменській
Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
ухвалу судді Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08 серпня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тамдеми», ОСОБА_5 про
визнання договору про відступлення
права вимоги недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до Дзержинського
районного суду м. Харкова з позовною
заявою, в якій вказували на те, що вони є
засновниками ТОВ «Тамдеми», володіючи
по 25% частки в статутному фонді
товариства, а разом 50%.

03.03.2014 року між ТОВ «Тамдеми» в особі
його директора Фоменка О.Г. та фізичною
особою ОСОБА_5 був укладений договір
про відступлення права вимоги
повернення безпідставно перерахованих
коштів. За даним договором первісний
кредитор - ТОВ «Тамдеми» передав
належне йому право вимоги повернення
безпідставно перерахованих коштів від
ТОВ «АнГроПлюс» згідно виписки з
особового рахунку НОМЕР_1 за 07.06.2013 року,
виданої Харківською філією ПАТ
«Кредитпромбанк» в межах грошової суми
87 000,00 грн., а новий кредитор - ОСОБА_5
набула право вимоги, що належало
первісному кредитору.

Посилаючись на зазначені обставини, а
також на те, що вказаний правочин
безпосередньо порушує їхні права, як
засновників ТОВ «Тамдеми» на участь у
розподілі прибутку товариства та
одержання його частки (дивідендів),
оскільки направлений на заволодіння
майном, претендувати на яке вони також
мають право, а перерахування грошових
коштів в інтересах ОСОБА_5 завдасть
негативних наслідків для підприємства
та зашкодить інтересам засновників,
позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд
на підставі ст. 228 ЦК України визнати
недійсним договір про відступлення
права вимоги повернення безпідставно
перерахованих коштів, укладений 03.03.2014
року між відповідачами ТОВ «Тамдеми»
та ОСОБА_5, а також стягнути з останніх
на їх користь судові витрати, понесені
ними по справі.

Ухвалою судді Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08 серпня 2014 року
було відмовлено у відкритті
провадження у цивільній справі за
вищевказаною позовною заявою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, як такої, що не підлягає
розгляду в судах у порядку цивільного
судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 -
представника позивачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ставиться питання про
скасування зазначеної ухвали судді
районного суду, як незаконної,
постановленої з порушенням норм
цивільного процесуального
законодавства та направлення
матеріалів справи до того ж суду першої
інстанції для вирішення питання щодо
відкриття провадження у цивільній
справі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
судді районного суду відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія не
вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Конституцією України закріплено право
кожного на судовий захист та
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі (статті 55, 124), а
статтею 18 Закону України від 07 липня 2010
року № 2453-VI «Про судоустрій і статус
суддів» визначено, що суди
загальної юрисдикції спеціалізуються
на розгляді цивільних, кримінальних,
господарських, адміністративних справ,
а також справ про адміністративні
правопорушення.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено,
що завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України та
цього Кодексу.

Як роз'яснено в п.п. 2, 3 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013
року «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ»,
вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
перевірити належність справ до їх
юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена
законом сукупність повноважень судів
щодо розгляду цивільних справ,
віднесених до їх компетенції (стаття 15
ЦПК). Підсудність визначає коло
цивільних справ у спорах, вирішення
яких належить до повноважень
конкретного суду першої інстанції
(статті 108-114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17; далі -
КАС), Господарським процесуальним
кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК),
Кримінальним процесуальним кодексом
України (далі - КПК) або Кодексом
України про адміністративні
правопорушення (далі - КУпАП) віднесено
до компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Статтею 1 ГПК України передбачено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ господарським
судам визначена законодавцем у ст. 12
ГПК України.

Відповідно до вказаної правової норми
господарським судам зокрема
підвідомчі справи:

- у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, у тому числі
щодо приватизації майна, та з інших
підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

- справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між юридичною особою
та її учасниками (засновниками,
акціонерами, членами), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами) юридичної особи, пов'язаними
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів;

Згідно ст. 167 ГК України корпоративні
права - це права особи, частка якої
визначається у статутному капіталі
(майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Під корпоративними відносинами
маються на увазі відносини, що
виникають, змінюються та припиняються
щодо корпоративних прав.

Як роз'яснено в п. 13 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», визначаючи, чи є спір таким, що
виникає з корпоративних відносин та не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства (пункт 4 частини першої
статті 12 ГПК, стаття 15 ЦПК), слід
враховувати роз'яснення, надані у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів».

Згідно роз'яснень, наданих у п.п. 2, 6, 51
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» Законом України
від 15 грудня 2006 р. N 483-V «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності
справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів» до
підвідомчості господарських судів
віднесено справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

Усі спори між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, пов'язані зі
здійсненням ними корпоративних прав та
виконанням обов'язків учасника
господарського товариства, на підставі
пункту 4 частини першої статті 12 ГПК
підвідомчі (підсудні) господарським
судам незалежно від суб'єктного складу
учасників спору.

Законом не передбачено право акціонера
(учасника) господарського товариства
звертатися до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. На цій підставі
господарським судам належить
відмовляти акціонерам (учасникам)
господарського товариства в
задоволенні позову про укладення,
зміну, розірвання чи визнання
недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством. Спори цієї категорії є
підвідомчими (підсудними)
господарським судам незалежно від їх
суб'єктного складу на підставі пункту 4
частини першої статті 12 ГПК, якщо
акціонер (учасник) господарського
товариства обґрунтовує відповідні
позовні вимоги порушенням його
корпоративних прав.

Як зазначалося вище, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 посилались на те, що спірним
договором про відступлення права
вимоги повернення безпідставно
перерахованих коштів, укладеним 03.03.2014
року між відповідачами ТОВ «Тамдеми»
та ОСОБА_5, безпосередньо порушуються
їхні права, як засновників ТОВ
«Тамдеми» на участь у розподілі
прибутку товариства та одержання
дивідендів від здійснення ним
господарської діяльності, тобто
порушуються їхні корпоративні права,
в зв'язку з чим у даному випадку має
місце корпоративний спір, що
стосується корпоративних
правовідносин, який відповідно до
пункту 4 частини першої статті 12 ГПК
України підвідомчий місцевому
господарському суду і повинен
розглядатися за правилами
господарського судочинства.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суддя
Дзержинського районного суду м.
Харкова своєю ухвалою від 08 серпня 2014
року обґрунтовано відмовив у відкритті
провадження у цивільній справі за
вищевказаною позовною заявою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, як такої, що не підлягає
розгляду в судах у порядку цивільного
судочинства.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 - представника позивачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наведених на її
обґрунтування, то ці доводи апелянта є
несуттєвими, мають формальний характер
і не містять передбачених законом
підстав для зміни чи скасування
процесуального судового рішення,
ухваленого судом першої інстанції, яке
є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, з огляду на викладене, та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Ухвалу судді Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: