Справа № 370/2727/13 Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/5078/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

9 жовтня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Ромашині
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Траверз-Буд»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Девелоперська
компанія «Європа» про стягнення
грошових коштів та відшкодування
збитків,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним вище позовом, який
надалі уточнив і мотивував тим, що 7
серпня 2008 року між ним та відповідачами
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було укладено два
попередні договори щодо придбання
земельних ділянок. Так за одним із
попередніх договорів відповідач
ОСОБА_4 зобов'язався у строк до 6 серпня
2009 року продати йому земельну ділянку
НОМЕР_1 площею 0,0763 га, розташовану в
с.Березівка Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області, кадастровий номер
:07:011:0093. За іншим попереднім
договором відповідач ОСОБА_2
зобов'язався у строк до 6 серпня 2009 року
продати йому земельну ділянку НОМЕР_1
площею 0,0737 га, розташовану в
с.Березівка Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області, кадастровий номер
:07:011:0042.

Посилався, що на виконання попередніх
договорів він сплатив відповідачу
ОСОБА_4 кошти у розмірі 169578,36 грн. та
відповідачу ОСОБА_2 кошти у розмірі
163799,77 грн. Однак, на порушення п.14
попередніх договорів відповідачі не
уклали із ним договори купівлі-продажу
земельних ділянок і попередні договори
припинилися 6 серпня 2009 року. Він
тривалий час намагався врегулювати із
відповідачами питання укладення
договорів купівлі-продажу щодо
придбання ділянок, проте це не вдалося,
а тому звернувся до суду. Вважає, що
відповідачі повинні повернути йому
сплачені кошти із урахуванням індексу
інфляції та 3 % річних. Крім того,
відповідачі повинні відшкодувати йому
збитки в розмірі 280000 грн., які включають
проведену ним оплату ТОВ
«Девелоперська компанія «Європа» за
бронювання земельної ділянки в розмірі
8000 грн. та оплату в розмірі 272000 грн.,
проведену ним ТОВ «Траверз Буд» за
договором доручення на будівництво.

У зв'язку із наведеним просив стягнути
із ОСОБА_4 на його користь оплату за
попереднім договором із урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних в розмірі
219332,58 грн. та збитки в розмірі 140000 грн.,
стягнути із ОСОБА_2 на його користь
оплату за попереднім договором із
урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних в розмірі 211858,55 грн. та збитки в
розмірі 140000 грн., а також стягнути
судові витрати.

Рішенням Макарівського районного
суду Київської області від 30 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким його вимоги
задоволити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин
справи, порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Скаргу мотивує тим, що суд не звернув
уваги на те, що укладання обох
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок не відбулося з вини
відповідачів, які діючи свідомо не
виготовили технічну документацію для
продажу ділянок, а тому саме вони мають
нести відповідальність за завдану
шкоду згідно ч.2 ст.635 ЦК України. Крім
того суд безпідставно відмовив у
дослідженні ряду доказів, зокрема у
допиті у якості свідків позивача та
його дружини, долученні до матеріалів
справи компакт-диску із відеозаписом,
долученні іншої цивільної справи
Печерського районного суду м.Києва.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
24 липня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 і
третьою особою ТОВ «Девелоперська
компанія «Європа» було укладено
договір бронювання земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 0,1500 га на території
с.Березівка Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області. Позивач сплатив товариству за
бронювання ділянки 8000 грн.

7 серпня 2008 року між ОСОБА_1 і
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
нотаріально посвідчений попередній
договір, згідно якого сторони
зобов'язалися в строк до 6 серпня 2009
року укласти основний договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0763 га, розташованої на
території с.Березівка Колонщинської
сільської ради Макарівського району
Київської області (кадастровий номер
:07:011:0093), вартістю 339156,71 грн. Згідно
п.12 попереднього договору на
забезпечення його виконання ОСОБА_1
сплатив ОСОБА_4 11 серпня 2008 року 50 %
вартості ділянки в розмірі 169578,36 грн.

11 грудня 2008 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 уклали
нотаріально посвідчений додатковий
договір № 1 до попереднього договору,
за умовами якого зафіксували ціну
ділянки в розмірі 69929 доларів США, а
також обумовили, що вартість ділянки
має бути сплачена ОСОБА_1 до моменту
підписання основного договору
купівлі-продажу земельної ділянки, але
не пізніше 6 серпня 2009 року.

Крім того, 7 серпня 2008 року між ОСОБА_1 і
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
нотаріально посвідчений попередній
договір, згідно якого сторони
зобов'язалися в строк до 6 серпня 2009
року укласти основний договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0737 га, розташованої на
території с.Березівка Колонщинської
сільської ради Макарівського району
Київської області (кадастровий номер
:07:011:0042), вартістю 327599,54 грн. Згідно
п.12 попереднього договору на
забезпечення його виконання ОСОБА_1
сплатив ОСОБА_2 11 серпня 2008 року 50 %
вартості ділянки в розмірі 163799,77 грн.

11 грудня 2008 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали
нотаріально посвідчений додатковий
договір № 1 до попереднього договору,
за умовами якого зафіксували ціну
ділянки в розмірі 67546 доларів США, а
також обумовили, що вартість ділянки
має бути сплачена ОСОБА_1 до моменту
підписання основного договору
купівлі-продажу земельної ділянки, але
не пізніше 6 серпня 2009 року.

Також судом встановлено, що в
обумовлений сторонами строк основні
договори купівлі-продажу вказаних
земельних ділянок площею відповідно
0,0763 га і 0,0737 га між ОСОБА_1та
відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 укладені
не були.

Вказані обставини
підтверджуються наявними у справі
доказами.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
обгрунтовував свої висновки їх
недоведеністю.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками в
частині відмови позивачу у стягненні
сплачених ним коштів за обома
попередніми договорами. З матеріалів
справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 на
виконання умов укладених попередніх
договорів 11 серпня 2008 року сплатив
кошти: ОСОБА_4 в розмірі 169578,36 грн.,
ОСОБА_2 в розмірі 163799,77 грн. З огляду на
те, що основні договори купівлі-продажу
земельних ділянок не були укладені в
обумовлений попередніми договорами
строк, а саме не пізніше 6 серпня 2009
року, зобов'язання, встановлені обома
попередніми договорами, припинилися, а
отже кошти мають бути повернуті.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув та дійшов помилкового
висновку про недоведеність вимог в цій
частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні сплачених позивачем за
попередніми договорами коштів не
грунтується на матеріалах справи,
ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню в цій частині з ухваленням
нового рішення.

Вирішуючи спір в цій частині суд
вважає, що виоги підлягають до
задовллення з наступних підстав.

За положеннями ст.635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі встановленій для
основного договору (ч.1). Сторона, яка
необгрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства (ч.2).
Зобов'язання встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором.

Відповідно до положень ст.570 ЦК України
завдатком є грошова сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

За змістом даної норми ознакою
завдатку є те, що він одночасно
виступає і засобом платежу і способом
забезпечення зобов'язання. Проте, як
видно із матеріалів справи сторони не
укладали основні договори
купівлі-продажу земельних ділянок, а
тому передані позивачем за попередніми
договорами кошти в сумі 169578,36 грн. та
163799,77 грн. відповідно є авансовим
платежом і підлягають поверненню.

З огляду на викладене суд стягує із
ОСОБА_4 на користь позивача кошти в
розмірі 169578,36 грн., та з ОСОБА_2 - в
розмірі 163799,77 грн.

Колегія суддів, вважає
необгрунтованими доводи відповідачів
про необхідність застосування строку
позовної давності, поскільки вважає, що
позивач не пропустив цей строк і
підстави для його застосуванян
відсутні.

При цьому колегія керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася, або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу яка його порушила.

За змістом даної норми початком
перебігу позовної давності у справах
про повернення коштів є факт відмови
боржника у їх поверненні в обумовлений
договором строк, а якщо такий строк не
визначений, то у строк вказаний у
вимозі кредитора про повернення
коштів.

Отже посилання відповідачів на те, що
позовну давність у спірних
правовідносинах слід обраховувати із
моменту припинення попереднього
договору є помилковими.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що сторони протягом
кількох років намагалися вирішити
питання про укладення договорів
купівлі-продажу земельних ділянок, та
або зарахування сплачених позивачем за
попередніми договорами коштів у
вартість ділянок, або їх повернення. Це
ж представники відповідачів
підтвердили в судовому засіданні. За
таких обставин саме по собі неподання
позову позивачем про стягнення коштів
в т. ч. до спливу трьох років з дня
припинення попередніх договорів, при
відсутності доказів, які б свідчили про
заперечення права позивача на їх
отримання, не може свідчити про
порушення його прав.

В решті колегія суддів погоджується із
судовим рішенням і вважає, що суд
обгрунтовано відмовив у стягненні
сплачених позивачем за попередніми
договорами коштів з урахуванням ст.625
ЦК України, поскільки, як вказувалося
вище строк повернення цих коштів не був
обумовлений сторонами, а відтак
відсутні підстави говорити про
порушення строку їх повернення і
можливість застосування ст.625 ЦК
України.

Також колегія суддів вважає, що суд
прийшов до правильного висновку про
відсутність правових підстав для
застосування ч.2 ст.635 ЦК України
(передбачає обов'язок сторони, що
необгрунтовано ухиляється від від
укладення договору, відшкодувати
другій стороні збитки) і стягнення
коштів, сплачених позивачем ТОВ
«Девелоперська компанія «Європа» та
ТОВ «Траверз-буд», поскільки судом
встановлено, що позивач не виконав
умови додаткових договорів від 11
грудня 2008 року до попередніх договорів
і не оплатив вартість обох ділянок до
моменту підписання основних договорів
купівлі-продажу, а саме не пізніше 6
серпня 2009 року.

З огляду на викладене в іншій частині
колегія суддів залишає рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
січня 2014 року в частині відмови ОСОБА_1
у стягненні грошових коштів, сплачених
за попередніми договорами скасувати і
в цій частині ухвалити нове.

Позов задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в розмірі 169578 гривень 36
коп. та судові витрати в розмірі 1695
гривень 78 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 163799
гривень 77 коп. та судові витрати в
розмірі 1637 гривень 99 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :