________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/4948/14-ц
Провадження № 2/520/4231/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Малярчук О.М.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності, витребування майна та
виселення,

Встановив:

Позивачка звернулась до суду з
вимогами ухвалити рішення, яким
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1, витребувати вказану
квартиру з володіння ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
її - ОСОБА_1- користь, виселити з цієї
квартири ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посилаючись
на наступне: у 2004 році квартира АДРЕСА_1
вибула з її володіння поза її волею на
підставі нікчемного правочину,
відповідно наступні угоди
купівлі-продажу цієї квартири є
недійсними, тому позивачка вимагає
витребувати із незаконного володіння
ОСОБА_2 спірну квартиру, та виселити
відповідачів з цієї квартири.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_5 до суду не з»явились, про
час та місце слухання справи сповіщені,
причини неявки суду не повідомили, з
позовом ОСОБА_1 ознайомлені, ОСОБА_2
надала заперечення на позов.

Представник ОСОБА_4 позов не визнав.

Суд вислухав позивачеву сторону,
представника третьої особи, вивчив
матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 27.01.2004 року
належала квартира АДРЕСА_1. Відомості
про належність ОСОБА_1 на праві
власності квартири були внесені до
державного реєстру прав на нерухоме
майно КП «ОМБТІ та РОН» 2.02.2004 року.

31.01.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в простій
письмовій формі уклали договір
купівлі-продажу, за умовами якого
ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру
АДРЕСА_1. Вартість квартири визначена у
108 000 грн, грошові кошти позивачка
отримала від ОСОБА_7, який діяв на
підставі довіреності ОСОБА_4

Рішенням Київського райсуду м.Одеси
від 09.02.2004 року договір купівлі-продажу
квартири визнано дійсним. 25.10.2004 року
ОСОБА_7, діючи в інтересах ОСОБА_4, уклав
договір купівлі-продажу квартири з
ОСОБА_5, 24.11.2004 року ОСОБА_5 уклав договір
купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2 З 26
жовтня 2004 року ОСОБА_1 в квартирі не
проживає, оскільки іншого житла ні у
власності ні в користуванні позивачка
не має, протягом 10 років вона наймає
житло. За апеляційною скаргою ОСОБА_1
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 15.11.2006 року рішення райсуду
про визнання угоди дійсною від 09.02.2004
року скасоване, в подальшому позов
ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною
залишено без розгляду. Спір між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 щодо права
власності на квартиру неодноразово
розглядався судами.

У судовому засіданні позивачка
пояснила, що у грудні 2013 року на
лікування тяжко хворого сина їй
потрібні були грошові кошти. У грудні
2003 року вона звернулась до фірми, про
існування якої довідалась з газети
«Працевлаштування», у громадян ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вона отримала кошти в
борг, оплатила лікування сина, але
ІНФОРМАЦІЯ_1 року син помер і їй
потрібні були гроші вже на поховання. У
фірмі їй знову дали гроші в борг, але
після того як вона підписала договір
купівлі-продажу квартири, написала
розписку в отриманні грошових коштів в
сумі 108 000 грн., та оформила нотаріально
посвідчену довіреність, якою
уповноважила ОСОБА_7 діяти від її імені
у всіх правоохоронних органах, судах,
установах та організаціях. Позивачка
стверджує, що не мала наміру на
відчуження квартири, що вона не
передавала квартиру ні ОСОБА_7 ні
ОСОБА_4 на виконання умов договору
купівлі-продажу, що 26 жовтня 2004 року у
період її відсутності, квартиру зайняв
ОСОБА_5 з якимись особами, тобто
квартира вибула з її володіння поза її
волі. З жовтня 2006 року вона відновлює
своє право власності на квартири і з
відповідними заявами неодноразово
зверталась до правоохоронних органів
та з позовами до суду. Посилаючись на
нікчемність правочину ( відсутність
волевиявлення власника на відчуження
квартири та нотаріально не посвідчений
договір купівлі-продажу квартири), який
став підставою для укладання наступних
договорів купівлі-продажу цієї
квартири, позивачка вимагає
витребувати на її користь з володіння
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 квартиру з підстав,
визначених п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка
посилалась на матеріали кримінальної
справи з обвинувачення ОСОБА_12, ОСОБА_4,
ОСОБА_9 та інших у вчиненні злочинів,
передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4
ст.190 КК України (вчинення шахрайських
дій), у якій вона визнана потерпілою
(справа перебуває на розгляді
Київського райсуду м.Одеси).

Представник ОСОБА_4, не визнаючи позов,
посилався на пропуск позивачкою
строків позовної давності і просив
застосувати наслідки порушення ОСОБА_1
встановленого законом 3-річного строку
позовної давності. Крім того,
представник третьої особи доводить, що
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем
спірної квартири, оскільки придбала
квартиру за договором купівлі-продажу
у ОСОБА_5, який у листопаді 2004 року був
єдиним законним власником цієї
квартири. Договір купівлі-продажу від
24.11.2004 року до сьогодні є дійсним.

ОСОБА_2 у письмових запереченнях на
позов ОСОБА_1 також посилалась на
відсутність правових підстав для
застосування ч.1ст.388 ЦК до вимог
позивачки, посилаючись на не доведення
ОСОБА_1 вибуття квартири з володіння не
з її волі іншим шляхом та на її - ОСОБА_2-
добросовісність набуття права
власності на квартиру.

При вищенаведених обставинах суд
дійшов висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

ОСОБА_1 набула права власності на
квартиру АДРЕСА_1 на підставі ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.388 ЦК
України « в разі придбання майна за
відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння не з
їхньої волі іншим шляхом». Тобто,
добросовісне придбання можливе тоді,
коли майно придбане не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є
повернення майна з чужого незаконного
володіння (віндикація).

Відповідно до ст.215 та ст.216 ЦК вимога
про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Суд встановив, що договір
купівлі-продажу квартири, укладений
між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 31.01.2004 року є
нікчемним правочином і цей правочин
був підставою для укладання наступних
договорів купівлі-продажу квартири.
Відповідачка ОСОБА_2 є набувачем
квартири, але до судових засідань
відповідачка не з»являється,
підтвердження своїх доводів про те, що
вона є добросовісним набувачем
квартири доказів не надає.

Ч.1 ст.60 ЦПК визначає, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог (заперечень).

Верховний Суд України у постанові,
винесеній по справі за №6-14 цс13 від
16.04.2014 року зазначив « майно, яке вибуло
з володіння власника на підставі
рішення суду, ухваленого щодо цього
майна, але в подальшому скасованого,
вважається таким, що вибуло з володіння
власника поза його волею».

Щодо доводів відповідачевої сторони
про порушення ОСОБА_1 строків позовної
давності. Суд вважає, що позивачка не
порушила визначений законом строк
позовної давності, оскільки на
розгляді судів спори між ОСОБА_1 і
відповідачами щодо права власності на
квартиру АДРЕСА_1 перебувають з 2006 року.

Керуючись ст. ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею
63 кв.м., в тому числі житловою 37,63 кв.м.

Витребувати на користь ОСОБА_1 з
володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
Одеський апеляційний суд через
Київський районний суд м.Одеси
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Калашнікова О. І.