АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/
2449/2014р. Головуючий
в І інстанції Решетов В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року вересня місяця 29 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Лісової
Г.Є.

Суддів: Прокопчук
Л.П.

Бугрика В.В.

При секретарі Яковенку
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 01 липня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про захист прав
споживачів, визнання договору іпотеки
недійсним,

В С Т А Н О В И Л
А:

27.05.2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ПАТ «Державний ощадний
банк України» про захист прав
споживачів, визнання договору іпотеки
недійсним, посилаючись на те, що 10.08.2008
року між нею та ВАТ «Державний ощадний
банк України», правонаступником якого
є ПАТ «Державний ощадний банк України»
було підписано договір про іпотечний
кредит за невідновлювальною кредитною
лінією №08Р-170, який за своєю суттю є
кредитним договором споживчого
кредитування та за яким вона отримала
статус споживача фінансових послуг.
Згідно з п.1.1. цього договору банк
зобов'язувався надати їй кредит в сумі
525000 грн. на строк до 9.10.2013 року зі
сплатою 20% річних за користування
кредитом на споживчі потреби.

Згідно з умовами договору
визначеними п.1.6 кредитного договору
кошти мали повертатися щомісячними
ануітетними платежами в розмірі 13910
грн. до 10 числа кожного місяця,
починаючи з 10 листопада 2009 року.

2.02.2009 року додатковою угодою №1
було внесено зміни до кредитного
договору в частині суми кредитного
ліміту, який було зменшено до 235000 грн.,
всі інші умови кредитного договору
залишалися без змін.

На забезпечення виконання
основного зобов'язання 13 жовтня 2008 року
був укладений іпотечний договір,
предметом якого є належний їй на праві
власності житловий будинок загальною
площею 114,2 кв.м. розташований в АДРЕСА_1.

Іпотечний договір не містить
істотної умови щодо порядку виконання
зобов'язання з визначенням чіткого
розміру щомісячних платежів окремо по
поверненню кредиту та щомісячних
платежів по сплаті процентів, що
позбавляє можливості встановити на
конкретний час обсяг реальних
зобов'язань забезпечених іпотекою.

Відсутність в іпотечному договорі
однієї з істотних умов щодо змісту та
розміру основного зобов'язання, строку
і порядку його виконання є підставою
для визнання договору недійсним на
підставі рішення суду, оскільки
зазначеним порушуються її права на
забезпечення не будь-якого
зобов'язання, а лише реально і чітко
встановленого, а також прав на вільне
розпорядження своєю власністю на
власний розсуд, які підлягають захисту
у обраний нею спосіб.

Просила визнати недійсним
іпотечний договір від 13 жовтня 2008 року,
укладений між ВАТ «Державний ощадний
банк України», правонаступником якого
є ПАТ «Державний ощадний банк України»
та нею ОСОБА_2, недійсним з дати його
підписання.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 1 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
суду ОСОБА_2 просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

У судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу не
визнав, вважає, що її слід відхилити як
безпідставну.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що підстави для визнання
недійсним іпотечного договору
відсутні, а зміст оспорюваного
правочину не суперечить Цивільному
кодексу України, Закону України «Про
захист прав споживачів», Закону
України «Про іпотеку» та іншим актам
цивільного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він ґрунтується на нормах
матеріального та процесуального права
та досліджених судом доказах.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 10 жовтня 2008 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» (правонаступником прав та
обов'язків якого є ПАТ «Державний
ощадний банк України») та ОСОБА_2
укладено договір про іпотечний кредит
за невідновлюваною кредитною лінією №
08Р-170, за умовами якого банк
зобов'язується надати позичальнику
грошові кошти в сумі 525000,00 грн. на
споживчі потреби за умови сплати нею
відсотків за користування кредитом в
розмірі 20,0% річних на суму залишку
заборгованості на строк до 09 жовтня 2013
року.

Згідно п.1.6. кредитного договору
погашення кредиту здійснюється
щомісячними ануітентними платежами в
розмірі 13910,00 грн. до 10 числа кожного
місяця, починаючи з 10 листопада 2009 року.

13 жовтня 2008 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань по вказаному
договору між сторонами укладено
іпотечний договір, відповідно до якого
позивачка передала в іпотеку банку
житловий будинок загальною площею 114,2
кв.м., розташований по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку за вказаною адресою.

02 лютого 2009 року між сторонами укладено
додаткову угоду №1, якою внесено зміни
до кредитного договору в частині суми
кредитного ліміту, який було зменшено
до 235000,00 грн. Всі інші пункти кредитного
договору залишено без змін.

Судом встановлено, що питання
дійсності зазначених договорів було
предметом судового розгляду і
рішеннями Дніпровського районного
суду м. Херсона від 20 вересня 2011 року та
від 05.07.2012 року, які набрали законної
сили, у задоволенні позову про визнання
вказаних вище договорів недійсними
відмовлено.

Оскільки черговий позов про визнання
іпотечного договору недійсним
заявлено з інших підстав, то суд першої
інстанції справу розглянув по суті та
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позову і з цих
підстав, так як судом встановлено, що
правочин вчинено у формі, встановленій
законом, його зміст не суперечить
вимогам закону, відповідає
волевиявленню іпотекодавця, був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи апелянта про те, що іпотечний
договір не містить таких істотних умов
договору: як зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання, не відповідають
обставинам справи, оскільки в
іпотечному договорі зазначено розмір
зобов'язання за кредитним договором,
укладеним позивачкою з ВАТ « Державний
ощадний банк України» 10.10.2008 року, а
також строк і порядок його виконання
встановлений як кредитним договором
так і договором іпотеки за
домовленістю сторін.

Крім того, з акту перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів від 09.01.2014 року вбачається,
що порушень Закону України «Про захист
прав споживачів» в матеріалах
кредитного договору Державною
інспекцією України з питань захисту
прав споживачів у Херсонській області
не встановлено (а.с.44-53).

З огляду на наведене та зважаючи на те,
що зміст оспорюваної угоди не
суперечить чинному законодавству, при
укладанні спірного правочину сторони
досягли згоди щодо всіх його істотних
умов, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Посилання апелянта на відсутність в
оспорюваному договорі істотних умов
порядку виконання зобов'язання, як того
вимагають положення Закону України
«Про іпотеку», до уваги колегії суддів
не приймаються як такі, що
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду ґрунтуються на
досліджених сторонами доказах та
встановлених судом обставинах і
підстави для його скасування відсутні,
а доводи апеляційної скарги як
необґрунтовані законом та доказами та
такі, що висновки суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 01 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді