АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі
Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 23 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
Святошинський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві,
служба у справах дітей Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації про позбавлення права
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
Святошинський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві,
служба у справах дітей Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації про позбавлення права
користування житловим приміщенням,
виселення та зняття з реєстрації-
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу.

Відповідач та представник відповідача
проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Позивач звернулась до суду з позовом
про позбавлення відповідача права
користування житловим приміщенням,
виселення, зняття з реєстраційного
обліку, а саме квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язання відповідача подати до
Святошинського районного відділу ГУ
ДМС України в м. Києві паспортний
документ для поставлення відмітки про
зняття з реєстрації, посилаючись на те,
що є власником квартири АДРЕСА_1. У
листопаді 2010 року позивач разом із
своїм чоловіком передали відповідачу у
безкоштовне користування вищевказану
квартиру та надали згоду на реєстрацію.
У зв'язку з минуванням потреби у
користуванні житловим приміщенням,
позивач неодноразово зверталась до
відповідача з вимогою про добровільне
зняття з реєстрації та звільнення
квартири ОСОБА_2 добровільно вимоги не
виконує, з реєстрації не знімається, з
квартири не виселилась. Наведеними
діями порушуються права позивача як
власника, створюються перешкоди в
користуванні та розпорядженні
квартирою.

Судом встановлено, що 01.10.2009 року ОСОБА_3
та ОСОБА_1 придбали у власність
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,70
кв. м., жилою площею - 19,90 кв. м., що
підтверджується договором купівлі -
продажу квартири, зареєстрованим в
реєстрі за №2123, серії ВМЕ №735698 (а. с. 5 -
6).

Відповідно до реєстраційного напису на
правовстановлюючому документі від
05.10.2009 року (а. с. 6 зворот), квартира
АДРЕСА_1, зареєстрована на праві
приватної власності за ОСОБА_3, ОСОБА_1 в
рівних частинах. Дана обставина
підтверджується витягом з Державного
реєстру правочинів, серії ОЕ №728160 (а. с.
7).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 12.10.2013 року,
зареєстрованим в реєстрі за №5508,
ОСОБА_1 є спадкоємцем Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1, після смерті
чоловіка - ОСОБА_3 (а. с. 8), також
підтверджується витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі від
12.10.2013 року (а. с. 9).

Згідно довідки форми №3 від 02.04.2014 року
(а. с. 11), у квартирі АДРЕСА_1,
зареєстровані: ОСОБА_4 - син, ОСОБА_2 -
дружина сина, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - онуки.

Судом встановлено, що між
відповідачкою і сином позивачки ОСОБА_4
08.04.2006 року був зареєстрований шлюб (а.
с. 28). Від шлюбу мають дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.33-34), які зареєстровані і проживають
в АДРЕСА_1.

01.04.2014 року шлюб між ОСОБА_4 (сином
позивача) і ОСОБА_2 розірвано. (а. с. 36).
Згідно рішення суду ОСОБА_4 сплачує
ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей. (а.
с. 37-39).

Позивач неодноразово направляла
відповідачу листи про необхідність її
зняття з реєстрації в квартирі
позивача (а. с. 42-51), проте ОСОБА_2 вказані
листи не отримувала, вони поверталися
за закінченням терміну зберігання. В
судовому засіданні суду першої
інстанції ОСОБА_2 заперечувала ту
обставину, що позивачка просила її
виселитися з квартири усно.

В судовому засіданні суду першої
інстанції сторони визнали ту
обставину, що батьки відповідачки
мають на праві власності квартиру і
будинок в Житомирській області.

Також, сторони визнали, що квартира
АДРЕСА_1 була надана відповідачу в
безкоштовне користування на
невизначений строк, як члену сім'ї
власника квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України,
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що у разі
припинення сімейних відносин з
власником колишні члени його сім'ї не
позбавляються права користування
житловим приміщенням. Вибуття певної
особи зі складу сім'ї власника житла із
збереженням за нею права на
користування житлом і появою обов'язку
«планувати зазначені платежі не
перетворює її на наймача житла, адже
відносини найму ґрунтуються на
договорі, а права колишніх членів сім'ї
- на законі. Зміст ч. 1 ст. 402 ЦК дає
підстави стверджувати, що в даному
випадку має місце сервітут,
встановлений в силу закону.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача (син позивача у
справі), пояснив суду, що він був
зареєстрований в квартирі матері, як
член сім'ї власника, оскільки він син.
Відповідач була зареєстрована як
дружина сина і тому не являється членом
сім'ї власника.

Вказане твердження колегія суддів
оцінює критично, оскільки представник
позивача підтвердив, що на реєстрацію
та проживання невістки - його дружини,
відповідача у справі, згоду надавали і
мати, і покійний батько, як власники
квартири.

А отже, оскільки відповідач фактично
користується квартирою на підставі
сервітуту, встановленого з силу закону,
і в установленому порядку сервітут не
припинений, відсутні підстави для
задоволення позову та виселення ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України
сервітут може бути припинений за
рішенням суду на вимогу власника майна
за наявності обставин, які мають
істотне значення.

Ні суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції позивач не
надала доказів наявності обставин за
яких може бути припинений сервітут за
рішенням суду на вимогу власника майна.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено та не заперечується
сторонами, що позивач має ключі від
спірної квартири, має до спірної
квартири вільний доступ, відповідач не
заперечує проти вселення позивача в
квартиру. Також, представник позивача
підтвердив, що позивач в квартиру не
вселялась та не було факту, щоби
відповідач чинила позивачу перешкоди у
вселенні у спірну квартиру.

На даний час позивач проживає та
зареєстрована у квартирі належній
старшому сину.

Доводи позивача про те, що у неї з
відповідачем фактично виникли
відносини найму квартири, судом першої
інстанції вірно не прийнято до уваги,
оскільки договір найму між сторонами
не укладався та вказана позиція
позивача не підтверджується доказами
відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК
України.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
позивач також не попередив відповідача
про припинення договору найму змінивши
підстави позову (а.с.25-27) та не довів, що
спірне житло необхідне для проживання
позивача та членів його сім'ї, оскільки
син позивача проживає у спірній
квартирі з дітьми та відповідачкою і на
рівні з ними користується квартирою, а
позивач проживає із старшим сином в
іншій квартирі.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з доводами суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню також ще й з
огляду на те, що в спірній квартирі
зареєстровані та проживають діти сина
позивача та відповідачки (онуки), а у
випадку виселення відповідачки діти
будуть виселені разом з нею, що
порушить їх права, оскільки будь-яких
позовних вимог до неповнолітніх онуків
позивач не заявляла.

Доводи апеляційної скарги є переказом
позовної заяви, висновків суду не
спростовують та не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: