У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Мостиської міської ради
Львівської області, відділу
держземагенства у Мостиському районі
Львівської області, третя особа -
Мостиський районний відділ Головного
управління ДСНС України у Львівській
області, про визнання недійсним
державного акту про право власності на
земельну ділянку та визнання
незаконним рішення міської ради, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 1 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати незаконним та скасувати
рішення Мостиської міської ради
Львівської області від 25 лютого 2009 року
«Про затвердження проекту відведення
земельної ділянки під будівництво
індивідуального гаража в АДРЕСА_1,
ОСОБА_5», визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0, 0024 га від 9 вересня
2009 року, виданий ОСОБА_5 на підставі
рішення Мостиської міської ради
Львівської області від 25 лютого 2009
року.

В обґрунтування позову зазначав, що
земельна ділянка площею

0,0300 га, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, належить йому згідно
державного акта на право власності на
земельну ділянку від 16 січня 2006 року.
Указану земельну ділянку він отримав
згідно рішення Мостиської міської ради
Львівської області від 7
жовтня 2005 року. На спірній земельній
ділянці знаходиться нежитлова будівля,
яка належить йому на праві власності
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 7 вересня 2004 року.
У грудні 2012 року йому стало відомо, що
ОСОБА_5 має у власності земельну
ділянку площею 0,0024 га для будівництва
та обслуговування індивідуального
гаража за вказаною адресою, яка
належить їй на підставі державного
акта про право власності на земельну
ділянку від 9 вересня 2009 року. Зазначає,
що управління держемагенства у
Мостиському районі та Мостиська
районна рада Львівської області видали
спірний державний акт ОСОБА_5 на
побудову індивідуального гаражу, який
буде суміжний з його земельною
ділянкою, з порушенням правил ДБН-92 в
частині протипожежних вимог, без його
згоди на те. На підставі цього позивач
звернувся до суду за захистом.

Рішенням Мостиського районного суду
Львівської області від

13 березня позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Мостиської міської ради
Львівської області від 25 лютого 2009 року
«Про затвердження проекту відведення
земельної ділянки під будівництво
індивідуального гаража в АДРЕСА_1,
ОСОБА_5». Визнано недійсним державний
акт про право власності на земельну
ділянку площею 0, 0024 га від 9 вересня 2009
року, виданий ОСОБА_5 на підставі
рішення Мостиської міської ради
Львівської області від 25 лютого 2009
року.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 1 липня 2014 року рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. ст. 96, 116, 125, 126, 152 ЗК
України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 1 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник