АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И[1]

01 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Панченко М.М.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
РеутоваВ’ячеслава Анатолійовича, який
діє в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком», треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В травні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ПАТ«Укртелеком»,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди. Просив стягнути з
відповідача матеріальну шкоду завдану
внаслідок ДТП у розмірі 22 703 грн. 31 коп.,
витрати на правову допомогу у розмірі 2
294 грн. 00 коп. та моральну шкоду в
розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 вересня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь
ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 22 353 грн.
28 коп. та витрати на правову допомогу у
сумі 229 грн. 40 коп. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
Реутов В.А., який діє в інтересах
ПАТ «Укртелеком», звернувся до
суду з апеляційною скаргою,
посилаючись на те, що рішення суду в
частині задоволення позову є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Судом неправильно оцінено докази та
неповно з'ясовано обставини.

В обґрунтування скарги зазначив, що
ухвалюючи рішення суд не взяв до уваги
те, що падіння опори на автомобіль
відбулося не з вини ОСОБА_5, а було
наслідком непереборної сили, крім того
в матеріалах справи відсутні докази,
які безпосередньо підтверджують факт
падіння опори на транспортний засіб.

Вказав на те, що рішення суду першої
інстанції прийняте на основі постанови
Фастівського міськрайонного суду
Київської області, що суперечить ч. 3 ст.
61 ЦПК України.

Просив рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 вересня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення
яким відмовити в задоволені позовних
вимог в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, про час і
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 15
вересня 2013 року приблизно о 20 год. 15 хв.
по вулиці Червона в місті Фастові,
Київської області на автомобіль марки
«Volkswagen Caddy», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, відбулося падіння
дерев'яної опори повітряних ліній
зв'язку, яка обліковувалась на балансі
ЦТП № 15 Київської обласної філії
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком», що призвело до
механічного пошкодження транспортного
засобу позивача.

При цьому, відповідно до Висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження № 229 від 03 жовтня 2013 року
про визначення матеріального збитку,
замовленого позивачем та складеного
експертом, вартість відновлювального
ремонту вище зазначеного автомобіля
складає 21 853 грн. 28 коп.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, у зв'язку з даною подією позивач
також поніс додаткові витрати у
розмірі 500 грн. 00 коп. за проведення
автотоварознавчого дослідження № 229
від 03 жовтня 2013 року.

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 04 жовтня 2013 року ОСОБА_6, начальника
цеху ЦТП № 15 Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком», визнано
винним у порушенні правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху при утриманні
дорожніх споруд, та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 140 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача майнової шкоди у розмірі 22 353
грн. 28 коп., яка включає в себе: 21 853 грн.
28 коп. - вартість відновлювального
ремонту автомобіля, тобто витрати, які
особа мусить зробити для відновлення
свого порушеного права; 500 грн. 00 коп. -
вартість послуг за проведення
автотоварознавчої експертизи № 229 від
03 жовтня 2013 року, тобто витрати, які
особа зробила для відновлення свого
порушеного права, суд першої інстанції
керувався ч. 1-3 ст. 22 ЦК України.

Крім того суд першої інстанції
керувався положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК
України відповідно до яких обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч. 1-3 ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, серед іншого, є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1.5 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
правила дорожнього руху» № 1306 від 10
жовтня 2001 року дії або бездіяльність
учасників дорожнього руху та інших
осіб не повинні створювати небезпеку
чи перешкоду для руху, загрожувати
життю або здоров'ю громадян, завдавати
матеріальних збитків. Особа, яка
створила такі умови, зобов'язана
негайно вжити заходів до забезпечення
безпеки дорожнього руху на цій ділянці
дороги та вжити всіх можливих заходів
для усунення перешкод, а якщо це
неможливо, попередити про них інших
учасників дорожнього руху, повідомити
підрозділ міліції, власника дороги або
уповноважений ним орган.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України
«Про дорожній рух» посадові особи, які
відповідають за будівництво,
реконструкцію, ремонт, експлуатацію
облаштування автомобільних доріг,
вулиць та залізничних переїздів,
мостів та шляхопроводів, інших споруд,
зобов'язані: забезпечувати їх
утримання у стані, що відповідає
встановленим вимогам щодо
забезпечення безпеки дорожнього руху,
здійснювати заходи для своєчасної
заборони або обмежень руху, а також
відновлення безпечних умов для руху,
своєчасно виявляти перешкоди
дорожньому руху та забезпечувати їх
усунення, а у разі неможливості -
невідкладно позначати дорожніми
знаками, огороджувальними і
направляючими засобами.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, щодо відсутності
вини відповідача, та посилання в
апеляційній скарзі на те, що падіння
опори відбулось в наслідок
непереборної сили з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв`язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

При заподіянні шкоди джерелом
підвищеної небезпеки на його
володільця не може бути покладено
обов`язок по її відшкодуванню, якщо
вона виникла внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого, а у
випадках передбачених спеціальним
законом - тільки умислу потерпілого.

У матеріалах справи відсутні докази
заподіяння шкоди потерпілому
внаслідок непереборної сили чи його
умислу, а тому суд першої інстанції
правомірно поклав обов'язок по
відшкодуванню спричиненої шкоди на
відповідача.

За вказаних обставин та наведених норм,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позовних вимог про
відшкодування шкоди.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
повно з'ясував обставини справи та дав
належну оцінку всім доказам, наданим
сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, а в рішенні навів переконливі
доводи на обґрунтування своїх
висновків.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову не оскаржувалося, а
тому на підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України
не переглядалося.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Реутова В’ячеслава
Анатолійовича, який діє в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком», - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий :

Судді:

Справа № 761/12678/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12524/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кравець Д.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.