У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду
Вінницької області від 01 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про
повернення завдатку у подвійному
розмірі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Вінницького міського суду з позовом до
ОСОБА_2 про повернення завдатку у
подвійному розмірі, посилаючись на те,
що 09 березня 2011 року між нею та
відповідачем було укладено договір про
наміри, згідно якого відповідач
зобов'язувався до 10 квітня 2011 року
продати за 128 000,00 грн, а вона придбати за
вказану суму об'єкт нерухомості, а саме
земельну ділянку площею 0,0508 га за № 42 у
СТ «Енергетик» та будинок, який
знаходився на вказаній земельній
ділянці. Як зазначено у п. 2.1
вищезазначеного договору вона
передала ОСОБА_2 завдаток у сумі,
еквівалентній 1 000,00 доларів США, що на
день передачі коштів становило 8 000,00
грн. Факт передачі коштів підтверджено
у тексті договору головою СТ
«Енергетик» ОСОБА_5 Однак, на день збігу
встановленого договором строку, ОСОБА_2
повідомив її, що фактично на день
укладення між ними договору про наміри,
право власності на земельну ділянку та
будинок ще перебувало у процесі
оформлення, який на 10 квітня 2011 року не
завершився. Враховуючи вказану
обставину, вона була вимушена на
прохання відповідача погодитись на
перенесення терміну укладення
договору купівлі-продажу до 10 червня 2011
року, про що у договорі про наміри було
зроблено відповідне застереження.
Після 10 червня 2011 року на її звернення
відповідач знову повідомив про
неможливість укладення угоди з причини
неготовності документів. Згодом вона
неодноразово зверталась до
відповідача з приводу переоформлення
об'єкту нерухомості, але
безрезультатно. 13 лютого 2014 року
відповідачу направлено офіційну
вимогу про повернення завдатку у
подвійному розмірі, яка залишилась без
відповіді.

Враховую викладене, позивач просила
суд стягнути з відповідача на її
користь отриманий завдаток (подвійний
розмір) у сумі 23 756,83 грн, що
еквівалентно 2000 доларів США.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 червня 2014 року
в позові ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької
області від 01 вересня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму авансу у розмірі 13 605,77 грн, що
еквівалентно 1 000,00 доларів США. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує
питання про скасування рішення
Апеляційного суду Вінницької області
від 01 вересня 2014 року, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишення в
силі рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 червня 2014
року.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності обставин, з якими
позивач пов'язує своє порушене право, а
також не доведено наявність такого
порушення.

Частково задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
оскільки договір купівлі-продажу
вищезазначеного нерухомого майна між
сторонами укладено не було, тому
отримані відповідачем грошові кошти є
авансом, а не завдатком, і мають бути
повернуті позивачу у тому розмірі, у
якому вони передавалися.

Доводи касаційної скарги та зміст
доданих до неї судових рішень не дають
підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_4, про повернення завдатку у
подвійному розмірі.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова