У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, Сагата Б.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського районного суду
від 26 серпня 2014 року в справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівненська
продуктова компанія» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського районного суду
від 26 серпня 2014 року позов задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівненська
продуктова компанія» (далі - ТзОВ
«Рівненська продуктова компанія»)
заборгованість за договором
безпроцентної позики від 19.02.2010 року в
розмірі 108033 грн., 3% річних за період з
20.02.2011 року по 07.02.2014 року в розмірі 9616
грн. 41 коп. та суму інфляції за період з
березня 2011 року по січень 2014 року в
розмірі 3349 грн. 02 коп., а також 1209 грн. 98
коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликалася на його
незаконність та необгрунтованість
через порушення судом норма
матеріального та процесуального права.

Вказувала, що позивачем не доведено та
документально не підтверджено
отримання нею грошових коштів (позики)
у касі товариства.

Доводила, що ТзОВ «Рівненська
продуктова компанія» виступило її
поручителем за договором
безпроцентної грошової позики та
оплатило борг за цим зобов'язанням без
жодного її повідомлення, відома, згоди
та доручення, а тому не має права
вимагати відшкодування витрат
відповідно до ч.2 ст. 1160 ЦК України.

Стверджувала, що виконавши за неї
боргові зобов'язання, ТзОВ «Рівненська
продуктова компанія» звернулося до
суду з позовом про стягнення боргу,
хоча позов мав бути заявлений
відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України про
стягнення боргу в порядку регресу.

Вважала, що ТзОВ «Рівненська
продуктова компанія» не мало права
надавати таку фінансову послугу, як
фінансова порука, оскільки не має
необхідних дозволів та ліцензій для
ведення такої діяльності і це не
передбачено його статутом.

Просила рішення Рівненського
районного суду від 26 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити.

Представник ТзОВ «Рівненська
продуктова компанія» Сагат Б.Р. просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
місцевого суду залишити без змін.

________________________________________________________________________
__________________

Справа № 2/570/26/2014
Головуючий в суді 1 інст. -
Штогун О.С.

Провадження № 22-ц/787/2064/2014
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
поручитель ТзОВ «Рівненська
продуктова компанія» виконала перед
кредитором ТзОВ „Авіо плюс"
зобов'язання, забезпечене порукою за
позичальника ОСОБА_1, а тому має право
на стягнення суми боргу за договором
позики.

Такий висновок відповідає обставинам
справи на вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, заперечуючи заявлені до неї
вимоги, зверталась до суду з
зустрічними вимогами про визнання
недійсними договору безпроцентної
позики та договору поруки.

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Рівненської області
від 20 січня 2014 року в позові ОСОБА_1 було
відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначеним вище рішенням суду
спростовуються підстави, на які
посилається в даній справі позивачка,
та підтверджені обставини і розмір
отриманої ОСОБА_1 позики в ТзОВ „Авіо
плюс" та дійсність самого договору
позики, а також договору поруки,
укладеного між ТзОВ „Авіо плюс" та ТзОВ
«Рівненська продуктова компанія», яка
поручилась за виконання позичальником
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором
позики.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на ч.2 ст. 1160
ЦК України, як правову підставу
відсутності у позивача права вимагати
відшкодування витрат та відмови в
позові, не заслуговує на увагу,
оскільки ТзОВ «Рівненська продуктова
компанія» попередила ОСОБА_1 про
необхідність сплати боргу за її
зобов'язанням, а в разі невиконання
цього обов'язку, товариством буде
сплачений борг з одночасним набуттям
відносно неї обов'язків кредитора. Це
повідомлення було отримане ОСОБА_1
(а.с.15-17).

За таких обставин, оскільки рішення
місцевого суду постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, наведених у ньому, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: