Справа № 463/902/14
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/5746/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря:
Ясиновської Я.М.

представника Львівського
національного університету імені
Івана Франка Смолина Я.В. та
відповідача ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою Львівського національного
університету імені Івана Франка на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 04 липня 2014 року у справі за
позовом Львівського національного
університету імені Івана Франка до
ОСОБА_4, третьої особи ЖК «Пасічний» про
стягнення заборгованості по
квартирній платі,-

встановила:

В лютому 2014 року позивач звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4, третьої особи
ЖК «Пасічний» про стягнення
заборгованості по квартплаті за
надані послуги з утримання будинку та
прибудинкової території по АДРЕСА_1 за
період 2009 - 2014 років. В ході розгляду
справи неодноразово змінював суму
боргу, що підлягає стягненню,
остаточно визначивши її в розмірі 2392,21
грн..

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 04 липня 2014 року у
задоволенні цього позову Львівського
національного університету імені
Івана Франка до ОСОБА_4 відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач.
В апеляційній скарзі, посилається на
його незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, постановлення
рішення без повного і всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів. Апелянт
стверджує, що відповідач фактично
проживає у квартирі АДРЕСА_1 з моменту
прийняття будинку в експлуатацію без
реєстрації, а саме з 2009 року, і саме з
цього часу почала нараховуватись
мешканцям квартплата. Однак оплата
відповідачем за надані послуги
здійснювалась не в повному обсязі, у
зв'язку з чим борг склав 2392,21 грн.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити (а.с.228-234).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача Смолина Я.В. в
обґрунтування апеляційної скарги,
заперечення на скаргу відповідача
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів даної
цивільної справи та безспірно
встановлено судом першої інстанції,
будинок по АДРЕСА_1 після реконструкції
приміщень гуртожитку університету
імені Івана Франка 30.01.2009 року прийнято
в експлуатацію та перебуває на
балансі університету, що
підтверджується витягом з рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради №28 від 30.01.2009 року «Про
затвердження акту державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта - житлового будинку на АДРЕСА_1
та довідкою бухгалтерії Львівського
національного університету імені
Івана Франка №3003-РЗ від 01.07.2013 р. та не
заперечується сторонами.( а.с.10, 55).

Судом встановлено також, що ОСОБА_4
вселився та зареєстрований в даному
будинку в квартирі АДРЕСА_1 на основі
ордеру №0003840 від 25.05.2012 року (а.с.9, 33).

Згідно довідки про стан заборгованості
ОСОБА_4 по квартплаті станом на 1.06.2014
року така становить 2392,21 грн., на 1.01.2010
року заборгованість складала 597,44 грн.
(а.с.115-116).

Матеріалами справи також встановлено,
і це визнається сторонами, що в серпні
2013 року та в квітні 2014 року ОСОБА_4
здійснив оплату за отримані послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території (квартплату) по 725 грн., а
всього - 1450 грн..

Звернувшись з позовом до відповідача
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
наданні послуги, національний
університет імені Івана Франка вказує
на те, що відповідач з часу фактичного
вселення в квартиру в 2009 році протягом
тривалого часу не здійснює
систематичної повної оплати за надані
послуги з утримання будинку і
прибудинкової території, внаслідок
чого утворився борг в розмірі 2392,21 грн..

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону „Про
житлово-комунальні послуги" відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Пункт 1 частини 3 ст.20 вказаного Закону
передбачає обов'язок споживача укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на
основі типового договору. В пункті 3 ч.2
ст. 21 цього Закону зазначено, що
виконавець зобов'язаний підготувати та
укласти із споживачем договір на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що між сторонами було укладено
письмовий договір, яки би визначав
зміст та обсяг зобов'язань між ними
щодо надання послуг та участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території, а тому, на
думку суду, вирішення спірних питань,
які виникли необхідно проводити згідно
з чинним законодавством, яке їх
регулює.

Згідно з положеннями ст.179 ЖК України та
ст.10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду"
користування будинками (квартирами)
державного і громадського житлового
фонду та їх утримання здійснюється за
рахунок коштів власників згідно діючих
Правил користування приміщеннями
жилих будинків прибудинковими
територіями.

А за змістом п.17 „Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями", що
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992
року, передбачено, що власники (наймачі)
квартир зобов`язані оплачувати надані
житлово-комунальні послуги
встановлені договором або законом.
Наймачі квартир (кімнат) вносять плату
за найом житла, розмір якої
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Ці платежі і платежі за
комунальні та інші послуги власниками
квартир, наймачами і орендарями
вносяться щомісяця не пізніше 10 числа
наступного місяця, якщо договором не
встановлено інші строки.

Закон України „Про житлово-комунальні
послуги" від 24.06.2004 року відносить до
таких і послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(квартплата).

Положеннями "Порядку надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у м.Львові"
затверджених рішенням виконкому
Львівської міської ради 26.12.2008 року за
№1431 встановлено перелік таких послуг,
умови їх надання та нарахування оплати:
прибирання сходових кліток; прибирання
прибудинкових територій; дератизація;
електроенергія для освітлення місць
загального користування, у тому числі
підвалів, та підкачування води;
підготування житлових будинків до
експлуатації в осінньо-зимовий період;
обслуговування димовентиляційних
каналів; обслуговування
внутрішньобудинкових систем тепло,
водопостачання та водовідведення;
послуги з поточного ремонту; інші
витрати(у тому числі послуги аварійних
служб); вивезення та захоронення
твердих побутових відходів і
негабаритного сміття; технічне
обслуговування, ремонт ліфтів та
обладнання диспечерських служб;
періодична повірка, ремонт квартирних
і загальнобудинкових засобів обліку
води та теплової енергії; промивка
систем опалення та гідравлічне
випробування трубопроводів у житлових
будинках; прибирання підвалів,
технічних поверхів та горищ; технічне
обслуговування електроплит.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
мінімальні норми житлово-комунальних
послуг встановлюються з метою
забезпечення санітарно-гігієнічних
вимог проживання людей та їх
перебування в приміщеннях,
забезпечення технічних вимог до
експлуатації будинку (споруди),
підтримання несучої спроможності
конструкцій та експлуатаційних
характеристик внутрішньо - будинкових
мереж і систем.

З матеріалів справи вбачається, що
національним університетом імені
Івана Франка в період 2010 - 2014 років, на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України №529 від 20.05.2009 року було
встановлено перелік послуг з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій, які складаються:з
прибирання прибудинкової території,
сходових кліток, вивезення побутових
відходів, прибирання підвалів,
технічних поверхів та покрівлі,
дератизації, обслуговування
димовентиляційних каналів та інш.,
здійснені розрахунки витрат з надання
таких послуг, укладено договори із
підрядними організаціями ТзОВ «Темп»,
ТзОВ «Профіт»КП щодо виконання
відповідних робіт, складено локальні
кошториси та акти з виконання таких
робіт, що свідчить про фактичне надання
послуг з утримання будинку по АДРЕСА_1
та прибудинкової території, з метою
забезпечення санітарно-гігієнічних
вимог проживання у ньому людей та
підтримання його у належному стані і
ОСОБА_4, як квартиронаймач в цьому
будинку, зобов'язаний оплачувати за це
кошти. (а.с.76-202).

В ході розгляду даної справи як судом
першої інстанції так і судовою
колегією встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 фактично визнав наявність між
ним та позивачем договірних
правовідносин з надання послуг з
обслуговування будинку та
прибудинкової території, однак не з
часу прийняття будинку в експлуатацію,
як про це стверджує позивач, а з часу
його фактичного вселення в квартиру на
підставі ордеру в травні 2012 року.

В супереч твердженням апелянта, судом
не здобуто беззаперечних доказів того,
що ОСОБА_4 вселився та постійно
проживав в цьому будинку з часу
прийняття його в експлуатацію в 2009
році.

Жодних достовірних доказів таким
твердженням позивача не встановлено, а
довідки житлового кооперативу
«Пасічний» за №19/2 від 25.02.2014 року а за №
9/06 від 25.06.2014 року про період
фактичного проживання ОСОБА_4 в
квартирі АДРЕСА_1 є суперечливими та не
ґрунтуються на об'єктивних доказах, а
тому підставно відхилені судом першої
інстанції.

При вирішенні спору, суд вірно прийняв
до уваги те що відповідач сплатив
національному університету імені
Івана Франка кошти за отримані послуги
з утримання будинку і прибудинкової
території в розмірі 1450 грн.

В той же час, суд залишив поза увагою, що
згідно розрахунків боргу ОСОБА_4 по
квартплаті (за отримані послуги з
утримання будинку і прибудинкової
території) з часу його вселення в
квартиру в даному будинку згідно
ордеру з травня 2012 року по час
визначення позивачем остаточної суми
боргу в червні 2014 року, йому в було
нараховано кошти по квартплаті в
розмірі 1642 грн.33 коп.. При цьому різниця
несплаченого боргу ставить 192 грн.35 коп.
( 1642,35 - 1450 = 192,35), які підлягають
стягненню з відповідача на користь
університету.

Твердження відповідача про неналежне
надання послуг останнім не доведенні,
оскільки такий не звертався до
виконавця послуг з відповідними
претензіями, як це передбачено ст.18
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає що оскаржуване рішення суду
щодо відмови у задоволенні позову про
стягнення з відповідачів
заборгованості з квартплати, а
фактично за послуги з утримання
будинку і прибудинкової території,
слід скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову, та приходить до висновку про
необхідність стягнення з ОСОБА_4 на
користь позивача 192 грн.35 коп.. В
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з
відповідача частково підлягають
стягненню і понесені позивачем судові
витрати в розмірі 30 грн., пропорційно
задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1-4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в
и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Львівського
національного університету імені
Івана Франка задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 04 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову Львівського
національного університету імені
Івана Франка до ОСОБА_4, третьої особи
ЖК «Пасічний» про стягнення
заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Львівського національного
університету імені Івана Франка (Р/Р
1061. МФО 825014, ЗКПО 02070987, індн.
Код.№29) 192(сто дев'яносто дві)
грн.35 коп. в рахунок погашення
заборгованості за надання послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Львівського національного
університету імені Івана Франка 30 грн.
сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.