Справа № 296/3289/13-ц
У Х В А Л А

"01" жовтня 2014 р.
м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира
в складі:

головуючого-судді Колупаєва В.В.,

при секретарі Воєвуцькій І.В.,

Розглянувши подання головного
державного виконавця Корольовського
відділу Державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції про визначення розміру частки
майна боржника, -

В С Т А
Н О В И В :

До Корольовського районного суду
м.Житомира 05.04.2013 року в порядку ст.379
ЦПК України надійшло подання головного
державного виконавця Корольовського
відділу ДВС Житомирського МУЮ Файдова
О.М. про визначення розміру частки
майна боржника ОСОБА_2 у спільній
власності з його дружиною ОСОБА_3.

Подання мотивовано тим, що на виконанні
у відділі ДВС знаходяться виконавчі
листи про стягнення з боржника ОСОБА_2
заборгованості на користь фізичних
осіб в загальній сумі 1 613 839,00 грн.
Вчиненими виконавчими діями з'ясовано,
що боржник не має достатньо майна, за
рахунок якого можливо задовольнити
вимоги стягувачів. Державним
виконавцем з'ясовано, що боржник
перебуває в шлюбі, отже майно, яке
придбане в період шлюбу є спільною
власністю подружжя. Визначення розміру
частки боржника у спільному майні
подружжя є повноваженням суду.

В судове засідання державний
виконавець не з'явився, однак подав до
суду заяву в якій просив розглянути
подання у його відсутності.

ОСОБА_4 подав до суду заяву в якій
просив розглядати подання без його
участі та просив його задовольнити.

Представник ОСОБА_2 також не з'явився та
направив телефонограму про
відкладення розгляду даного подання.

Інші учасники судового процесу в
судове засідання також не з'явились, та
не повідомили суд про поважність
причин їх неявки.

Відповідно до вимог ч.2 ст.379 ЦПК
України, суд розглядає клопотання
державного виконавця Корольовського
відділу Державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції про визначення розміру частки
майна боржника у відсутності сторін,
оскільки будь яких доказів поважності
причин неявки в судове засідання
сторони не надали, а клопотання
перебуває на розгляду в суді на протязі
тривалого часу, що в свою чергу робить
неможливим належним чином виконати
державним виконавцем судові рішення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає
подання таким, що підлягає до
задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання у відділі ДВС знаходиться
виконавчий лист № 2-3728/09 виданий 27.10.2010
року Богунським районним судом про
стягнення з ОСОБА_2 на користь на
користь ОСОБА_5 70000,00 грн. боргу та
судові витрати в сумі 730,00 грн., з них 700,00
грн. судовий збір та 30,00 грн. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду справи, виконавчий
лист № 2-4862/10 виданий 22.12.2010 року
Корольовським районним судом про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
1500749 грн. отриманого авансу, 1700 грн.
сплаченого судового збору і 120 грн.
сплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього 1502569 грн.,
виконавчий лист № 2-1957/11 виданий 14.03.2012
року Богунським районним судом про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6
40000,00 грн. за договором позики, 420,00 грн.
судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ
судового розгляду справи.

Згідно ч.6 ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 379 ЦПК України,
питання про визначення частки майна
боржника у майні, яким він володіє
спільно з іншими особами, вирішується
судом за поданням державного
виконавця.

У керівних роз'ясненнях пункту 12
Постанови Пленуму Верховного суду
України №14 від 26.12.2003 року "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" зазначено, що
частка боржника у спільній власності з
іншими особами визначається за
поданням державного виконавця
відповідно до положень законодавства,
що регулює право власності.

Таким чином, при вирішенні порушеного в
поданні питання слід керуватись
законодавством, яке регулює усі форми
права власності, в тому числі і
законодавством, яке регулює право
власності подружжя.

З актового запису про шлюб № 1483 від
25.07.1987 року вбачається, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
перебувають в шлюбі з 25.07.1987 року.

Оскільки вказані особи перебувають в
шлюбі з 1987 року, то суд застосовує як
положення Кодексу про шлюб та сім'ю
(далі КпШС) УРСР так і Сімейного кодексу
(далі СК) України.

Статтею 22 КпШС УРСР визначено, що
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю. У
статті 24 КпШС УРСР законодавець
вказував на те, що майно, яке належало
кожному з подружжя до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар
або в порядку успадкування, є власністю
кожного з них. Роздільним майном
кожного з подружжя є також речі
індивідуального користування (одяг,
взуття тощо), хоча б вони і були
придбані під час шлюбу за рахунок
спільних коштів подружжя, за винятком
коштовностей та предметів розкоші.

Згідно ч.1 ст. 28 КпШС УРСР у разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

У відповідності до ч.1 ст.31 КпШС УРСР за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути звернено лише на
його роздільне майно і на частку в
спільній сумісній власності подружжя,
яка належала б йому при поділі цього
майна.

Згідно ст.ст.60,70 СК України ( від 01.01.2004
року) майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що майно, нажите подружжям
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 25.07.1987 року
по теперішній час є їх спільною
сумісною власністю. А оскільки судом не
встановлено підстав для відступу від
начала рівності часток, то частки
подружжя ОСОБА_3 визнаються рівними,
тобто частка боржника ОСОБА_2 у майні,
яке нажите подружжям за вказаний
період, становить 1/2 частину.

Таким чином, на виконання вимог ч.6 ст. 52
Закону України "Про виконавче
провадження" ч.1 ст.379 1 ЦПК України та з
урахуванням роз'яснень, які надані в
пункті 12 Постанови Пленуму Верховного
суду України №14 від 26.12.2003 року "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження", суд визначає
частку боржника ОСОБА_2 у майні, право
власності на яке нажите разом його
дружиною ОСОБА_3 за період з 25.07.1987 року
по дату постановлення цієї ухвали, як 1/2
(одну другу) частину від всього цього
майна, за винятком майна отриманого в
дар, в порядку спадкування та речей
індивідуального користування.

Що стосується підсудності подання
державного виконавця, суд виходить з
наступного. Як зазначено вище на
виконанні у відділі ДВС знаходиться
три виконавчих провадження щодо
боржника ОСОБА_2, які відповідно до ст. 33
Закону України "Про виконавче
провадження" об'єднані у зведене
виконавче провадження. Законом чітко
не визначено яким судом має
розглядатися таке подання при таких
обставинах. Суд вважає за можливе
розглянути подання в межах будь-якої з
цивільних справ, по яких видані
виконавчі листи, що не буде суперечити
закону.

Керуючись ст.ст.8, 11, 30, 60, 210, 379 ЦПК
України, ст.52 Закону України "Про
виконавче провадження, суд, -

У Х В А
Л И В :

Подання задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, і.п.н. НОМЕР_1) у майні, право
власності на яке набуте разом його
дружиною ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, і.п.н.
НОМЕР_2) за період шлюбу, тобто з 25.07.1987
року по дату постановлення цієї ухвали,
становить 1/2 (одна друга) частина від
всього цього майна, за винятком майна
отриманого в дар, в порядку спадкування
та речей індивідуального користування
(одяг, засоби гігієни та інше ).

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Житомирської області
через Корольовський районний суд м.
Житомира на протязі 5 днів з дня
проголошення ухвала поданням
апеляційної скарги.

Суддя
В. В. Колупаєв