У Х В А Л А

іменем україни

1 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» про витребування
земельних ділянок з чужого незаконного
володіння за касаційною скаргою
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» (далі - СТОВ «Куйбишево») на
рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 7 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що йому на праві приватної
власності належать земельні ділянки
площею 3,1522 га та 2,3938 га, розташовані у с.
Семенівка Шевченківського району
Харківської області, згідно з
державними актами серії ЯМ № 990352, серії
ЯМ № 990350, виданими відділом
Держкомзему у Шевченківському районі
Харківської області 27 грудня 2012 року.

Вказував, що, маючи намір
використовувати вказані земельні
ділянки за їх цільовим призначенням,
та, встановивши, що вони
використовуються СТОВ
«Куйбишево» без правових підстав,
звернувся до останнього з вимогою їх
повернути.

Листом від 25 грудня 2012 року відповідач
відмовив йому у поверненні вказаних
земельних ділянок з тих підстав, що
земельні ділянки використовуються
товариством на підставі договорів
оренди від 25 грудня 2007 року, укладених
між товариством та його покійною
матір'ю, ОСОБА_4, строком на п'ять років,
та зареєстрованих у встановленому
законом порядку 12 вересня 2012 року, і з
цього часу слід обчислювати строк дії
договорів.

Посилаючись на те, що товариство
незаконно користується належними йому
земельними ділянками, позивач просив
суд витребувати з володіння
СТОВ «Куйбишево» зазначені вище
земельні ділянки; стягнути з СТОВ
«Куйбишево» на його користь понесені
судові витрати.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 7 травня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 2 липня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Зобов'язано
СТОВ «Куйбишево» повернути належні
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,1522 га
згідно з державним актом серії ЯМ №
990352, виданим відділом Держкомзему у
Шевченківському районі Харківської
області 27 грудня 2012 року, та земельну
ділянку площею 2,3938 га згідно з
державним актом серії ЯМ № 990350, виданим
відділом Держкомзему у
Шевченківському районі Харківської
області 27 грудня 2012 року. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі СТОВ «Куйбишево»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що спірні договори оренди були
зареєстровані у відділі Держкомзему у
Шевченківському районі Харківської
області 12 вересня 2012 року (після
смерті спадкодавця ОСОБА_4), а отже, не
були укладеними на момент набуття
позивачем у серпні 2012 року права
власності на вказані земельні ділянки,
і він, як спадкоємець, не набув жодних
прав та обов'язків щодо відповідача.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 25 грудня 2007 року
між ОСОБА_4 та СТОВ «Куйбишево»
було укладено договори оренди землі,
згідно з якими товариство отримало в
оренду земельні ділянки загальною
площею 5,3195 га та 7,0048 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, які зареєстровані у
відділі Держкомзему у Шевченківському
районі Харківської області 12 вересня
2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець ОСОБА_4
померла.

Згідно зі свідоцтвами про право на
спадщину за заповітом від 31 серпня
2012 року спадкоємцями після смерті
ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які отримали
у спадщину по 9/20 частки земельних
ділянок кожний (а. с. 51, 52).

27 грудня 2012 року позивач на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом отримав державні акти на
право приватної власності на земельні
ділянки серії ЯМ № 990352 та серії ЯМ №
990350, згідно яких він є власником
земельних ділянок площею 3,1522 га та 2,3938
га (а. с. 4, 5).

За змістом статей 18, 20 Закону України
«Про оренду землі» (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) договір оренди землі
підлягає державній реєстрації, якщо
такий договір укладений. Після
державної реєстрації укладеного
договору оренди землі він набирає
чинності.

Відповідно до п. 41 договорів оренди
землі від 25 грудня 2007 року ці договори
набирають чинності після підписання
сторонами та державної реєстрації.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди
щодо істотних умов договору оренди
землі скріплюють його своїми
підписами, що і є моментом укладення
договору. Разом із тим цивільні права
та обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Аналізуючи умови договорів оренди та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у момент
державної реєстрації набирає чинності
(набуває юридичної сили) договір,
укладення якого вже відбулося, і така
реєстрація не може змінювати моменту
укладення договору.

Зазначена правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, від 19
лютого 2014 року у справі № 162цс14,
яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

У порушення цих вимог закону та ст. ст.
212 - 214, 315 ЦПК України на вказані
обставини уваги не звернули, моменту
укладення договорів оренди землі не
визначили, у результаті чого прийшли до
передчасного висновку про задоволення
позову.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 7 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 2 липня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко