АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
на рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 01 серпня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, треті особи: Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві, Орган опіки та піклування
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням у
гуртожитку та зняття з реєстраційного
обліку, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач
звернувся із позовом, на обґрунтування
якого зазначив, що гуртожиток по вул.
Горлівській 124/4 в м. Києві належить до
відомчого житлового фонду, знаходиться
на балансі і обслуговується позивачем
та призначений для проживання
працівників в період роботи на
підприємстві.

Згідно ордеру № 21 від 15.04.2004 року,
спільної постанови профкому та
адміністрації підприємства позивача
від 15.04.2004 року № 42 відповідачу на сім'ю
з трьох осіб була надана кімната
АДРЕСА_1 на період роботи у ВАТ «АК
«Київводоканал».

Проте у гуртожитку відповідач
разом із членами родини не проживає.

Враховуючи викладене та
посилаючись на положення ст.ст. 71,72, 116,
127-128, 156 ЖК України, ст.. 405 ЦК України
позивач просив визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
кімнатою АДРЕСА_1, стягнути 229.40 грн.
судового збору. (а.с.1-22)

Відповідачі проти позову
заперечували. (а.с.46-48)

Треті особи: Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві та Орган опіки та піклування
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації просили
розглянути справу без участі
представників, при цьому керівник
служби органу опіки та піклування
просив врахувати інтереси
неповнолітньої дитини. (а.с.80, 83-84, 90-91)

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 01 серпня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Акціонерна
компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, треті особи: Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві, Орган опіки та піклування
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації про визнання
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням у гуртожитку та
зняття з реєстраційного обліку
відмовлено. (а.с.148-151)

В апеляційній скарзі позивач посилався
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просив рішення
суду скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову. На обґрунтування
скарги зазначив, що суд не врахував
фактичних обставин та доказів та
дійшов помилкового висновку про
відмову в задоволенні позову. (а.с.155-163)

В судовому засіданні представник
апелянта Андрієвська О.В. підтримала
скаргу і просила її задовольнити,
представник відповідачів ОСОБА_5
заперечував проти скарги і просив її
відхилити. Інші особи були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи про що у справі є
докази, до суду не прибули.
Представники третіх осіб просили
розглядати справу за їх відсутності.
(а.с.170-178)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Згідно із чч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української
РСР працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину. Осіб, які припинили
роботу з інших підстав, ніж ті, що
зазначені в частині другій цієї статті,
а також осіб, перелічених у ст. 125 цього
Кодексу, може бути виселено лише з
наданням їм іншого жилого приміщення.

Так, ст. 125 ЖК Української РСР, п. 41
Примірного положення визначено, що без
надання іншого жилого приміщення у
випадках, зазначених у ст. 124 цього
Кодексу, а саме у разі, якщо робітники і
службовці припинили трудові відносини
з підприємством, установою,
організацією за власним бажанням, не
може бути виселено певне коло осіб.

Отже, за змістом наведеного ст. 125, ч. 3
ст. 132 ЖК Української РСР
застосовуються до житлових
правовідносин, одним із суб'єктів яких
є особа, яка перебувала з
підприємством, установою чи
організацією у трудових відносинах.

Виходячи з положень ст. 71 Житлового
кодексу України та роз'яснень, даних у
п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" від 12 квітня
1985 р. N 2, право користування жилим
приміщенням при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї зберігається протягом 6 місяців
або інших строків, передбачених цією
статтею. У разі відсутності цих осіб
понад установлені строки з поважних
причин цей строк може бути продовжений
судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Відповідні роз'яснення містяться і в п.
11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі» та
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України».

Судом встановлено, що гуртожиток
по вул. Горлівській, 124/4 в м. Києві
належить до відомчого житлового фонду,
знаходиться на балансі і
обслуговується позивачем та
призначений для проживання
працівників в період роботи на
підприємстві. (а.с.8-13, 16-20,
96-97)

25.04.1995 року відповідач ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу у відповідача.
(а.с.59-61)

Згідно ордеру № 21, спільної
постанови профкому та адміністрації
підприємства позивача від 15.04.2004 року №
42 відповідачу була надана кімната
АДРЕСА_1 на період роботи у ВАТ «АК
«Київводоканал». Разом із ОСОБА_1 в
ордері зазначені його дружина ОСОБА_2
та неповнолітня донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6)

01 квітня 2013 року ОСОБА_1 був
звільнений з посади заступника
начальника колони з експлуатації
автоколони № 1 управління транспорту
за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).
(а.с.42)

Оскільки ОСОБА_1 пропрацював на
підприємстві відповідача більше ніж 10
років, а у справі відсутні докази
забезпечення іншим житлом, тому, з
огляду на положення ст. 132 ЖК України, не
може бути виселений з гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення.

На обґрунтування заявлених
вимог позивач надав акти: від 18 серпня
2013 року, від 18 лютого 2014 року про факт не
проживання ОСОБА_1 та членів його
родини, рахунки за проживання
відповідачам не виставлялись і доказів
наявності заборгованості не надано.
(а.с.7, 41)

Заперечуючи проти позову
відповідачі посилались на те, що
зареєстровані, проживають і сплачують
за проживання у гуртожитку, проте
працюють та при цьому вимушені
доглядати хвору ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка проживає у с. МедвинБогуславського
р-ну Київської області. 18 серпня 2013 року
ОСОБА_1, ОСОБА_2 провідували у лікарні
доньку ОСОБА_3, яка лікувалась
стаціонарно. Такі пояснення
відповідачів підтверджуються наданими
до суду доказами та показаннями свідка
ОСОБА_6, яка була допитана районним
судом. (а.с.46-57, 64-72, 146-147)

При цьому, районним судом дана
оцінка розбіжностям у показаннях
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Враховуючи вищезазначені вимоги
законодавства та обставини справи в їх
сукупності, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

При цьому колегія суддів
враховує, що таке рішення не позбавляє
позивача права звертатись до суду із
зазначеними вимогами за наявності
передбачених чинним законодавством
підстав.

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують, а тому, колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308,
ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 01 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/12591/2014

Головуючий у першій інстанції -
ПарамоновМ.Л.

Доповідач Левенець Б.Б.