АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6567/14
Головуючий 1 інст. - Нев'ядомський Д.В.
Справа №2018/3536/2012
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду
м.Харкова від 14 серпня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Управління обліку та розподілу
житлової площі Департаменту житлового
господарства Харківської міської ради,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: Управління комунального майна і
приватизації, Комунальне підприємство
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», СГІРФО Київського РВ
ХМУ ГУМВС України в Харківській
області, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
права користування житловою площею,
визнання наймачем житлової квартири,
визнання приватизації частково
недійсною, поновлення права
користування коридором та кухнею, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління обліку та
розподілу житлової площі Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Управління
комунального майна і приватизації,
Комунальне підприємство «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»,
СГІРФО Київського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання права користування
житловою площею, визнання наймачем
житлової квартири, визнання
приватизації частково недійсною,
поновлення права користування
коридором та кухнею.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказував, що на четвертому поверсі
житлового будинку АДРЕСА_7 у місті
Харкові розташовані дві квартири, які
розділяються загальним коридором. Одна
з них - квартира № 29 складається з
коридору 29-1 площею 2.6 м2, вбиральні 29-2
площею 1.1 м2, туалетної 29-3 площею 1.2 м2,
кухні 29-4, площею 11.1 м2, житлової кімнати
29-5, площею 21.1 м2, житлової кімнати 29-7
площею 23.2 м2, коридору 29-12 площею 15.5 м2, і
кухні 29-6, площею 2.7 м2. (У
правовстановлюючих документах більш
пізнього часу площа кухні 29-6 визначена
як 3.3 м2 ). Друга квартира - № 30
складається з кімнат готельного типу
№№ 8, 9, 10, 11 з загальними службами 30-1
(коридор ), 30-3 (ванна), 30-4 (коридор), 30-5
(коридор), 30-6 (вбиральня), 30-7 (коридор),
30-12 (вбиральня), 30-13 (кухня). Вхідні двері
всіх квартир виходять у загальний
коридор площею 36.7 м2 . Висновком судової
будівельно-технічної експертизи №1820
підтверджено існування квартир №№ 29, 30
та зазначено, що вони були належним
чином оформлені, відповідно дійсним
нормативним документам із зазначенням
усіх приміщень, які входять до складу
кожної із квартир, а також вказано, що
їх існування підтверджується і
відповіддю КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» ДП «Завод
ім. В.О. Малишева». Належними
користувачами усіх приміщень квартири
№29 є сім'я позивача, що складається з
нього, його матері ОСОБА_6 та бабусі
ОСОБА_7 Квартира № 27 і кімната 29-7, що
знаходяться у користуванні сім'ї
позивача, є самостійними об'єктами
житлових правовідносин. Вони мають
різне правове походження та різний
правовий статус. Так, квартира №? 27 є
об'єктом приватної власності, а кімната
29-7 відноситься до державного житлового
фонду. На вказані житлові приміщення
відкрито два особистих рахунка: НОМЕР_1
- на квартиру № 27 і НОМЕР_2 - на кімнату
29-7. На момент надання ОСОБА_6 кімнати 29-7
позивач був неповнолітнім, але
користувався цим житловим приміщенням.
На цей час він доросла людина і бажає
мати своє особисте житло, за яке
сплачуватиме самостійно. Крім того, він
хоче приватизувати кімнату, де мешкає.
Перепоною для цього є те, що у кімнаті
ніхто не зареєстрований і не визнаний
наймачем. Проти його бажань не
заперечують мати позивача ОСОБА_6 і
бабуся ОСОБА_7 З питання реєстрації
його мати зверталася до відповідних
органів, але жодне з цих звернень
бажаного результату не дало.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що
складовою частиною загальної квартири
№29 є коридор 29-12 площею 15.5 м, кухня 29-6
площею 3.3 м та балкон площею 4.1 м , що
примикають до кімнати 29-7. Як відзначено
у експертному висновку: «при
обстеженні балкону площею 4.1 м
встановлено, що плита конструкції
балкону та його огородження примикають
до зовнішньої стіни житлової кімнати
29-7, що надана у право користування гр.
ОСОБА_6 до квартири №27: на ширину, що
включає в себе віконний проріз
вказаної кімнати». Права на ці
зазначені приміщення його сім'ї, а саме
його, грубо порушені. Мешканці квартири
№ 30 (кімнати №8, 10, 11) приватизували своє
житло, включив до складу квартир
готельного типу вказані приміщення, а
також загальний коридор площею 36.7 м .;
після цього вони почали творити
перепони у нашому користуванні
загальним коридором, а приміщення 29-12
(коридор) та 29-6 (кухня) закрили зовсім,
що стало приводом для звернення до
міліції. Тривалий час наймачі кімнат
готельного типу квартири №30
претендували на кімнату 29-7. Однак
рішеннями Московського районного суду
м. Харкова від 16.01.2001р. та від 04.02.2005р.,
які були залишені в силі апеляційними
та касаційними судовими інстанціями,
їм у позовах було відмовлено. Вказаними
рішеннями було встановлено, що
квартири №29 и №30 є самостійними,
відокремленими, тому мешканці квартири
№30 не можуть претендувати на
приміщення квартири №29. Більш того, ці
квартири розділені загальним
коридором площею 36.7 м2. Окрім того, у
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 1820 чітко визначено, що:
«коридор загального користування « 1»
площею 36.7 м повинен знаходиться у
користуванні власників (користувачів)
всіх квартир (№№ 8А, 10А, 11А, 27) та
житлової кімнати площею 23.2 м2 із складу
комунальної квартири № 29 в
досліджуваному будівельному об'ємі,
тому що через це приміщення
здійснюється вихід на зовні на дві
сходові клітини - евакуаційні шляхи
(основний та запасний)». 22 червня 2007
року, 27 березня 2006 року, 24 травня 2006 року
на ім'я відповідачів були видані
свідоцтва про право власності на житло.
Позивач зазначає на неправильність
здійснення приватизації квартири №30
коридорного типу. На сьогоднішній день
тільки квартира № 29 не є
приватизованою. Квартири за номерами
8А, 10А, 11А , 27 знаходяться у приватній
власності і не має можливості
приватизувати повторно приміщення у
складі квартир, які вже були
приватизовані раніше.

Тому, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив суд визнати за
ним право користування кімнатою 29-7
площею 23,2 кв.м. у будинку АДРЕСА_7 у
м.Харкові, зобов'язавши СГІРФО
Київського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області зареєструвати
його за вказаною адресою; визнати його
наймачем квартири № 29 загальною площею
48.9 кв.м з відповідною часткою
приміщення загального користування,
яка становить 5.7м2 у будинку АДРЕСА_2 у
місті Харкові; поновити його порушене
право користування коридором 29-12
площею 15.5 м2, кухнею 29-6 площею 3.3 м2,
балконом 4.1 м2 як складовими частинами
квартири № 29, та загальним коридором
площею 36.7 м2, які розташовані на
четвертому поверсі будинку АДРЕСА_2 у
місті Харкові; визнати частково
недійсною приватизацію квартири
готельного типу за №30 у будинку
АДРЕСА_2 у місті Харкові; у свідоцтві
про право власності на житло №2-07-293350
ПІ, виданому Відділом приватизації
житлового фонду 22.06.07р. на ім'я ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 змінити загальну площу
квартири з відповідною часткою
приміщення загального користування з
85.7 кв.м на 75.2 кв.м .; у свідоцтві про
право власності на житло №2-06-264727 П2,
який було видано Відділом приватизації
житлового фонду 27.03.06р. на ім'я ОСОБА_8,
змінити загальну площу квартири з
відповідною часткою приміщення
загального користування з 51.3кв. м на
44.7кв. м . У договорі купівлі-продажу на
ім'я ОСОБА_9, посвідченому у Першій ХДНК
06.11.06р., р. № 617417 змінити загальну площу
квартири з 51.3 м2 на 44.7 м2. У договорі
купівлі-продажу кв. №10а на ім'я ОСОБА_2,
посвідченому приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_10 21.12.2012р., р. № 4102, змінити
загальну площу квартири з 51.3 м2 на 44.7 м2;
у свідоцтві про право власності на
житло №2-06-264880 П2, який було видано
Відділом приватизації житлового фонду
24.05.2006 року на ім'я ОСОБА_11, змінити
загальну площу квартири з відповідною
часткою приміщення загального
користування з 39.0 м2 на 34.7 м2. У договорі
купівлі-продажу кв. №11а на ім'я ОСОБА_9,
посвідченому у Першій ХДНК 06.11.06р., р. №
617418, змінити загальну площу квартири з
39.0 м2 на 34.7 м2. У договорі
купівлі-продажу кв. №11а на ім'я ОСОБА_2,
посвідченому приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_10 21.12.2012р., р. № 4106, змінити
загальну площу квартири з 39.0 м2 на 34.7 м2.;
поновити пропущений строк позовної
давності для пред'явлення позову.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 14 серпня 2014 року ОСОБА_1 у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 вважає, що приватизацією
відповідачами квартири №30(кімнати
№8,10,11) порушені його права, як
користувача приміщеннями загального
користування, просить визнати наймачем
кімнати 29-7, площею 23,2 кв.м. у будинку
АДРЕСА_7 у м.Харкові.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
недоведеності порушення його законних
прав, а також із пропуску строку
позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що за договором купівлі-продажу права
власності на квартиру № 27, а саме,
приміщення 29-1, 29-2, 29-3, 29-4 і 29-5 належить
ОСОБА_6, вказаним приміщенням був
присвоєний номер квартири 27, ще при їх
приватизації попередньою власницею.

За рішенням Київського РВК міста
Харкова №315-2 від 19.12.2000 р. витяг з
протоколу №48. Відповідно до п.1.8
протоколу №48 були внесені зміни до
рішення Київського РВК м. Харкова від
01.10.1997 року №240-3 та протоколу №37
засідання районної житлової комісії
при виконкомі, ОСОБА_6 на сім'ю з трьох
осіб була надана друга житлова кімната
комунальної квартири № 29 - приміщення
29-7 площею 23.2кв.м. додатково до
приватизованої кімнати житловою
площею 20.,9 у квартирі АДРЕСА_2.

Квартира № 27 і кімната 29-7 по АДРЕСА_2 м.
Харкові, що знаходяться у користуванні
сім'ї позивача, мають різне правове
походження та різний правовий статус.
Так, квартира №? 27 є об'єктом приватної
власності, а кімната 29-7 відноситься до
державного житлового фонду. На вказані
житлові приміщення відкрито два
особистих рахунка: НОМЕР_1 - на квартиру
№ 27 і НОМЕР_2 - на кімнату 29-7.

Відповідно до ст.ст. 391, 396 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, навіть якщо вони не
пов'язані із позбавленням права
володіння. Позов про усунення порушень
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню у разі,
якщо позивач доведе, що він є власником
або особою, яка володіє майном (має
речове право) з підстави, передбаченої
законом або договором, і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння. Такий позов підлягає
задоволенню і в тому разі, коли позивач
доведе, що є реальна небезпека
порушення його права власності чи
законного володіння зі сторони
відповідача.

Згідно рішення Московського районного
суду м. Харкова від 16.01.2001 року та від
04.02.2005 року, які набрали чинності,
встановлено, що кімната 29-7 відноситься
до кв. 29, а не до кв. 30 і ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
неповнолітня дитина ОСОБА_1 мають право
користування вказаною кімнатою 29-7 у
квартирі №27. Отже, як рішеннями
Київського РВК м. Харкова, так і
судовими рішеннями надано та
встановлено право користування
кімнатою 29-7 вищевказаним особам.

Матеріали справи свідчать, що на
четвертому поверсі житлового будинку
по АДРЕСА_2 у м. Харкові розташовані дві
квартири № 29 та № 30. Згідно договору
найму житлового приміщення в будинку
заводу ім. Малишева від 30.06.1959 року
частина колишньої квартири № 29 стала
ізольованою квартирою № 27, в
подальшому вона була приватизована з
цим номером та право власності на
однокімнатну ізольовану квартиру № 27
загальною площею 38,0 кв.м, житловою
площею 20,9 кв.м перейшло до ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до листа Відокремленого
підрозділу Житлово-побутового
комплексу № 1001-9/ЗДИ від 12.05.1999 року на
момент передачі будинку по АДРЕСА_2 у м.
Харкові спірні приміщення площею 15,5
кв.м та 2,7 кв.м використовувались як
кухні для квартир № 8,9,10,11 з 1964 року,
тому вже з 1964 року житлові кімнати
колишньої квартири № 30 фактично були
квартирами з номерами 8,9,10 та 11.

Рішенням виконавчого комітету
Київської районної ради м. Харкова № 03-1
від 17.01.2006 року був затверджений статус,
загальна та житлова площа квартир №
9,10,11, а саме:

- квартира АДРЕСА_3 житловою площею
24,3 кв.м, загальною площею 24,3 кв.м була
визнана квартирою готельного типу з
присвоєнням їй номера 9-а;

- квартира АДРЕСА_4 житловою площею
30,2 кв.м, загальною площею 31,3 кв.м була
визнана квартирою готельного типу з
присвоєнням їй номера 10-а;

- квартира № 11 житловою площею 24,0
кв.м, загальною площею 24,0 кв.м була
визнана квартирою готельного типу з
присвоєнням їй номера 11-а.

Згідно з витягом з протоколу № 10
засідання районної житлової комісії
при виконкомі, затвердженим рішенням
виконавчого комітету Київської
районної ради м. Харкова № 57-2 від 21.03.2006
року змінені та затверджені:

- загальна площа квартири
готельного типу № 9-а по АДРЕСА_2 - 39,9
кв.м;

- загальна площа квартири
готельного типу № 10-а по АДРЕСА_2 - 51,3
кв.м;

- загальна площа квартири
готельного типу № 11-а по АДРЕСА_2 - 39,0
кв.м.

В затверджену вищезазначеним рішенням
загальну площу квартир № 9-а, 10-а, 11-а
була включена відповідна частина площі
спірних приміщень № ІІ площею 15,5 кв.м,
№ ІІІ площею 3,3 кв.м та загального
балкону ІІІ, розрахована згідно з п. 7
«Положення про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян», затвердженого наказом
державного комітету України по житлово
- комунальному господарству № 56 від
15.09.1992 року.

Згідно з витягом з протоколу № 23
засідання районної житлової комісії
при виконкомі, затвердженим рішенням
виконавчого комітету Київської
районної ради м. Харкова № 132-2 від 19.06.2007
року квартири № 8 та № 9-а визнані
квартирою двокімнатною, окремою
загальною площею 85,7 кв.м, житловою
площею 51,6 кв.м з присвоєнням їй номера
8-а у житловому будинку готельного типу
по АДРЕСА_2.

При приватизації квартир готельного
типу № 8-а, 10-а та 11-а в їх загальну площу
була зарахована тільки частина площі
приміщення № І- 27,2 кв.м (відповідно 13,2
кв.м + 8,1 кв.м +5,9 кв.м), а частина
приміщення площею 9,5 кв.м знаходиться у
власності територіальної громади м.
Харкова в особі Харківської міської
ради, тому мешканці ізольованої
квартири № 27 можуть безперешкодно
користуватися загальним коридором (
прим. І площею 36,7 кв.м).

Таким чином, на четвертому поверсі
житлового будинку по АДРЕСА_2
розташовані ізольована квартира № 27,
квартири готельного типу № 8-а, 10-а, 11-а
та житлова кімната площею 23,2 кв.м, номер
та статус якої ніякими рішеннями
органу місцевого самоврядування не
визначені.

Згідно з актом поточних змін від 02.10.2012
року дверний отвір між житловою
кімнатною площею 23,2 кв.м та коридором
загального користування (прим. № І)
закладено цеглою, згідно з листом КП
«Харківське МіськБТІ» № 1802039 від 10.10.2012
року дверного отвору з приміщення
площею 23,2 кв.м в коридор загального
користування (прим. І) та кухню (прим. ІІ
площею 15,5 кв.м) немає.

Вихід з цього приміщення здійснюється
тільки через квартиру №27. Приміщення
площею 23,2 кв.м фактично об'єднане
внутрішнім сполученням з ізольованою
квартирою №27, яка має всі необхідні
підсобні приміщення - кухню, санвузол,
коридори.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_6
надано одну кімнату площею 23,2 кв.м. у
комунальній квартирі АДРЕСА_5 з сімєю
три особи додатково до приватизованої
кімнати житловою площею 20,9 кв.м у
квартирі №27.

Облік та розподіл ізольованих житлових
приміщень, у тому числі з частковими
комунальними зручностями, вірішуються
Харківською міською радою відповідно
до чинного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач не звертався саме до
Харківської міської ради з питань
закріплення за ним кімнати 29-7, площею
23,2 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 у м.Харкові

Матеріалами інвентаризаціної справи
КП «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», яка була предметом
дослідження у судових засідань,
квартира АДРЕСА_6 на теперішній час
відсутня.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що вимога позивача визнання
його наймачем спірної кімнати площею
23,2 є неправомірною, оскільки вище
наведені рішення органів місцевого
самоврядування, якими це приміщення
вже надано у користування на
теперішній час ніким не оскаржено та не
визнано нечинними.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
залишення без задоволення позовних
вимог з підстав недоведеності позовних
вимог та пропуску позивачем строку
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Харкова від 14 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: