Єдиний унікальний номер 205/2369/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус
П'ятої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Ужва Т.М. про
визнання договору дарування недійсним
, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 22.03.2013 року звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2,
треті особи: державний нотаріус П'ятої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Ужва Т.М. про
визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позовних вимог,
згідно останніх уточнень, зазначила,
що є власницею квартири за адресою
АДРЕСА_1. В квартирі вона проживала з 1975
р. по 02.06.2012р. включно.

03.08.2011 року потрапила до лікарні з
нападом стенокардії та гіпертонічним
кризом, лікування проходила
стаціонарно.

Під час лікування її почала
навіщати гр.. ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2 .
ОСОБА_4 є донькою її померлого
двоюрідного брата та відповідно є її
двоюрідною племінницею, ОСОБА_2
відповідно є її двоюрідним онуком.

Під час одного з відвідувань її у
лікарні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 запропонували
доглянути та допомагати у
господарстві, а в обмін за догляд
просили залишити їм у спадок квартиру,
яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

29.08.2011 р. позивачку виписали з
лікарні. ОСОБА_4 спостерігаючи за її
хворобливим станом запропонувала
тимчасове проживання та догляд за нею в
своїй квартирі АДРЕСА_3.

ОСОБА_4 поселила позивачку разом з
своїм чоловіком в одній кімнаті. ОСОБА_4
та її дочка ОСОБА_5 проживали окремо в
двох інших кімнатах. Також, ОСОБА_4
змусила її придбати крісло-ліжко
вартістю 2500,00 грн., оскільки окремого
ліжка у неї не було та потрібно було
сплачувати за проживання 450 грн. на
місяць за харчування.

Згодом, ОСОБА_4 стала умовляти
ОСОБА_1 залишити її сину ОСОБА_2
квартиру у спадщину та оформити на його
ім'я заповіт.

13.09.2011р. ОСОБА_4 відвезла її в П'яту
дніпропетровську державну нотаріальну
контору де був складений заповіт на її
квартиру на ім'я ОСОБА_2, однак в той
день ОСОБА_2 був відсутній в
нотаріальній конторі. Заповіт
позивачка не читала, оскільки має
поганий зір, катаракту обох очей,
повірила що там написано зі слів
племінниці.

Згодом, ОСОБА_4 попросила позивачку
оформити договір дарування квартири
на ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що при
оформленні спадщини згідно заповіту у
нього буде тяганина з документами при
оформленні спадщини. Однак, позивачка
відмовилася від складання договору
дарування та повідомила, що зможе
погодитись тільки на договір довічного
утримання, оскільки їй потрібен догляд,
у зв'язку із станом здоров'я. ОСОБА_4
погодилася на договір довічного
утримання.

02.06.2012р. позивачка з ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 приїхали до П'ятої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори. В нотаріальній
конторі вони перебували недовго,
помічник принесла договір , який вона
не змогла прочитати , оскільки має
захворювання зору, а тільки запитала у
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 чи це саме договір
довічного утримання про який вони
домовлялися, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
підтвердили, що це саме договір
довічного утримання та попросили
підписати.

Оскільки позивачка погано
себе почувала, підписала договір не
читаючи. Підписуючи договір, вона
вважала що підписує договір довічного
утримання.

Нотаріус, який посвідчував
договір дарування лише поцікавився , чи
знає вона що підписує, не роз'яснившись
їй правові наслідки дарування, а саме
те, що право власності на її майно
переходить до відповідача після
укладання договору, а не після її
смерті.

Після підписання договору
відношення до неї різко змінилось.
ОСОБА_2 до неї не приходив та нічим їй не
допомагав, почалися скандали, які
негативно впливали на її стан здоров'я.

29.12.2012р. в квартирі ОСОБА_4 стався
скандал, після чого її стали виганяти
з дому.

30.12.2012р. вранці вона пішла з сім*ї
ОСОБА_4 і по теперішній час проживає в
сім*ї знайомої ОСОБА_6, яка турбується,
допомагає їй та слідкує за її здоров'ям.

Позивач заявляє, що при укладанні
договору дарування квартири від 02.06.2012
року вона помилилась щодо природи
правочину: маючи намір укласти договір
довічного утримання - уклала договір
дарування квартири. ОСОБА_1 помилилась
щодо своїх та відповідача прав та
обов'язків за наслідками укладеного
правочину, таким чином, позбавивши себе
єдиного наявного у неї житла.

На підставі вищевикладеного,
просить суд визнати недійсним договір
дарування нерухомого майна, а саме
квартири АДРЕСА_1, укладений 02 червня 2012
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом П'ятої державної
нотаріальної контори Ужва Т.М. та
застосувати наслідки недійсності
правочину шляхом зобов'язання ОСОБА_2
повернути ОСОБА_1 двокімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та просили задовольнити. В
обґрунтування позовних вимог
посилалися на обставини викладені в
позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8
позовні вимоги не визнали в повному
обсязі та просили відмовити.

В судове засідання державний
нотаріус П'ятої дніпропетровської
державної нотаріальної контори Ужва
Т.М не з'явилася, про день і час
проведення слухання справи
повідомлялася належним чином. В
судовому засіданні 07.02.2014 р. позовні
вимоги не визнала в повному обсязі.
Надала до суду заяву про розгляд справи
у її відсутність.

Суд, заслухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги позивачки підлягають
задоволенню за наступних обставин.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
квартира належала їй на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого 01 березня 2012р. Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради /а.с.171/

Позивачка проживала в квартирі
одна, оскільки чоловік помер, дітей в
неї не було.

Згідно довідки КЗ
«Дніпропетровський центр первинної
медико-санітарної допомоги №6» ОСОБА_1
знаходиться на диспансерному обліку у
лікаря-невропатолога поліклініки №1 КЗ
«МКЛ №2» з 05.08.2011р.,а з листопада 2011р.
знаходиться під наглядом лікарів
амбулаторії ЗПСМ №4 діагноз:ХНМК ІІ ст.
помірний синдром координаторних
порушень. ІХС: дифузний кардіосклероз.
Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.

ОСОБА_1 знаходилася на
стаціонарному лікуванні в
терапевтичному відділенні КЗ «МКЛ №2»
з 05.08.2011р. по 28.08.2011р. - діагноз: ІХС:
стабільна стенокардія напруження,
гіпертонічна хвороба ІІ ст. У хворої
спостерігалося погіршення
самопочуття, запаморочення,
короткочасна втрата свідомості,
нудота, підвищення тиску 200/90.
Встановлено діагноз: гостре порушення
мозкового кровообігу по ішемічному
типу. Вертебробазілярному басейні.
ХНМК ІІ ст. Церебральний атеросклероз.

Також, згідно висновка
лікаря-офтальмолога у ОСОБА_1 незріла
катаракта обох очей.

ОСОБА_1 неодноразово відвідувала
лікаря -невропатолога
(22.02.2012р.,18.05.2012р.,14.02.2013р.,11.03.2013р.,03.06.2013р.,
22.11.2013р.,11.12.2013р.) та знаходиться під
постійним наглядом
лікаря-невропатолога./а.с.158/

В судовому засіданні
встановлено, що під час проходження
стаціонарного лікування ОСОБА_1, в
Другій міській лікарні м.
Дніпропетровська з діагнозом :ІХС:
стабільна стенокардія напруження,
гіпертонічна хвороба ІІ ст. у період з
05.08.2011р. по 28.08.2011р, іі відвідувала
двоюрідна племінниця ОСОБА_4., яка
запропонувала їй після закінчення
лікування поїхати до неї проживати.
Оскільки позивачка потребувала
догляду за станом здоров'я, погодилась
на пропозицію. Позивачка прожила у
ОСОБА_4 до 30.12.2012р., оскільки відношення
до неї змінилося, вона залишила
помешкання ОСОБА_4 та пішла проживати
до своєї знайомої , де наданий час
продовжує проживати.

Згідно заповіту від 13.09.2011
року зареєстрованого в реєстрі під №
1-1575, ОСОБА_1 заповіла все своє майно
ОСОБА_2, що свідчить про те що позивачка
мала намір залишити все своє майно,
після своєї смерті, відповідачу по
справі./а.с.92/

02.06.2012 р. ОСОБА_1 був укладений
договір дарування, який посвідчений
державним нотаріусом П'ятої
дніпропетровської держаної
нотаріальної контори Ужва Т.М. та
зареєстровано в реєстрі за №1-748. Згідно
цього договору, ОСОБА_1 подарувала
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2
прийняв в дарунок вищезазначену
квартиру. /а.с.170/

Відповідно до довідки наданої
ЖБК №123 «Прожектор» від 23.01.2013р. ОСОБА_1
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Також у спірній квартирі ОСОБА_2,1976р.н.,
зареєстрований з 26.04.2012р., але в
квартирі не проживає. Відповідно до
даної довідки, вбачається, що борги за
тепло, гарячу та холодну воду, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст..319 ЦК
України власник володіє, користується ,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Так, позивачка вважаючи, що
підписала 02.06.2012р. договір довічного
утримання продовжувала ремонтні
роботи в квартирі, встановила
лічильники холодної та гарячої води, що
підтверджується актами а.с.63,64,65/

Таким чином судом
встановлено , що на час укладення
спірного договору дарування
позивачка через похилий вік та стан
свого здоров'я потребувала догляду та
утримання, в зв'язку з чим мала намір
укласти договір довічного утримання, а
не договір дарування. Той факт, що
волевиявлення позивачки при укладенні
договору було спрямоване саме на
укладення договору довічного
утримання про це позивачка зазначила
і в своїй позовній заяві

Відповідно до п.1
ст.6 Конвенції «Про захист прав людини
та основоположних свобод» зазначено,
що кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи у
продовж розумного строку незалежним і
багатостороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Згідно до ст..717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.2 ст.717 ЦК України,
договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Договір дарування вважається
укладеним, коли сторони мають повну
уяву не тільки про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

В даному випадку, судом
встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1
була досягнута домовленість, яка
виражалась у догляді, допомозі по
господарству, приготуванні їжі.
Матеріальну допомогу ОСОБА_4 не
надавала, оскільки сама є пенсіонеркою.

Згідно до вимог ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною за
угодою предмета чи інших істотних умов
угоди, що вплинуло на її волевиявлення,
за відсутності якого можна вважати, що
угода не була б укладена. Помилка
повинна мати суттєве значення,
зачіпати природу угоди або такі якості
її предмета, які значно знижують
можливість його використання за
призначенням. Помилка в мотивах угоди,
а також неправильна уява про норму
права не підпадають під ознаки угод,
укладених внаслідок помилки

У п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28 квітня 1978
року N 3 "Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними"
роз'яснено, що під помилкою слід
розуміти таке неправильне сприйняття
стороною суб'єкта, предмета чи інших
істотних умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого
за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Статтею 744 ЦК України
передбачено, що за договором довічного
утримання (догляду) одна сторона
(відчужувач) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше
нерухоме майно, яке має значну
цінність, взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Обґрунтовуючи заявлені позовні
вимоги, позивачка посилалася на те, що
вона, будучи одинокою похилою жінкою,
1930 року народження, за станом здоров»я
та віком потребувала сторонньої
допомоги, яку їй обіцяли надавати
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, сподівалася на
догляд, страждала на гіпертонічну
хворобу, мала знижений зір, що в
сукупності свідчить про необхідну
допомогу у побуті та догляді.

Про стан здоров»я позивачки
свідчать медичні документи, які
містяться в матеріалах справи, зокрема,
медичної картки амбулаторного хворого
/а.с.57-61

При дослідженні копії медичної
картки ОСОБА_1 та інших медичних
документів встановлено, що вона має
поганий зір (висновок
лікаря-офтальмолога:незріла катаракта
обох очей) /а.с.112/

Укладаючи договір дарування,
вона помилялася щодо природи
правочину, оскільки мала на меті
укладення договору довічного
утримання, а не договір дарування.

Позивачка в судовому засіданні
пояснила, що у день підписання спірного
договору була хмарна погода та йшов
дощ, у неї піднявся тиск, погане
самопочуття, погіршення зору, завадило
їй самій прочитати текст договору.

У відповідності до п. 16
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року,
нотаріус при посвідченні договорів,
повинна була прочитати їх позивачці
вголос, але в договорах відсутня
відмітка про те, що вони були прочитані
вголос.

Отже, виходячи з вищевикладеного
нотаріус Ужва Т.М. не з'ясувала належним
чином стан здоров'я ОСОБА_1, не
впевнилася в тому, що вона має вади зору
і погане самопочуття на момент
укладання договору, що завадило їй
самій прочитати.

Вказані обставини дають
підстави вважати, що ОСОБА_1 не могла
самостійно прочитати текст договору, а
з урахуванням того, що відсутні
відомості про те, чи був прочитаний їй у
голос текст договору, відсутні
підстави вважати, що ОСОБА_1 була
обізнана про правову природу вчиненого
нею правочину.

Крім того, сам текст договору
дарування від 02 червня 2012р. не містить
посилань на те, що нотаріусом були
вчинені усі необхідні заходи для того,
щоб сторона договору у повній мірі була
інформована про суть та наслідки дій,
які вона вчинила.

Оскільки внаслідок помилки
позивачка неправильно сприймала угоду
та її істотні умови, тому існують
підстави для висновку про визнання
угоди недійсною з підстав ст.. 229 ЦК
України.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_1, є особою похилого віку, має
поганий зір, проблеми зі здоров'ям,
іншого житла на праві власності або у
користуванні не має. Наміру на
укладення договору дарування не мала.

Виходячи з вищевикладеного,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню.

Також, відповідно до вимог ст. 216 ЦК
України, суд вважає за необхідне
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1
та поновити державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в
даному випадку суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 379,40 грн. гривень понесених нею
витрат на оплату судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.,215,216,
229,230 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: державний нотаріус П'ятої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Ужва Т.М. про
визнання недійсним договору дарування
квартири АДРЕСА_1, укладеного 02 червня
2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідченого державним нотаріусом
П'ятої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Ужва Т.М. -
задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 02 червня 2012
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом П'ятої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Ужва Т.М.,
реєстровий номер 1-748.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Поновити державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН:НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 379 грн.40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.Г. Остапенко

.

.