Номер провадження: 22-ц/785/6688/14
Головуючий у першій інстанції Добров
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 28 травня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» про визнання кредитного
договору недійсним,

встановила:

13 січня 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ КБ «Надра») звернулось до
суду з позовом, в якому ставило питання
про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на їх користь заборгованості
за кредитним договором № ОД21/06/2007/840-К/21
від 22.06.2007 року в розмірі 102 074,64 доларів
США, що в еквіваленті по курсу НБУ на
09.10.2013 року становило 815 882,60 грн., з яких:

-заборгованість за тілом кредиту 61 395,06
доларів СІІІА, що складає еквівалент 490
730,71 грн.;

-заборгованість по відсоткам за
користування кредитом складає 30 370,48
доларів СІІІА, що є еквівалентом 242 751,25
грн.;

-пеня за прострочення сплати кредиту
складає 4 090,10 доларів США, що є
еквівалентом 32 692,17 грн.;

-штраф за порушення виконання умов
договору складає 6 219,00 доларів США, що
складає еквівалент 49 708,47 грн.

Також позивач просив стягнути з ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в рівних частках з кожної на
користь ПАТ КБ «Надра» сплачений
судовий збір у сумі 3 441,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував
тим, що 22.06.2007 року між позичальником
ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«НАДРА», був укладений кредитний
договір № ОД21/06/2007/840-К/21, згідно з п. 1.1.
якого позичальнику був наданий кредит
в іноземній валюті в сумі 62 190.00
(шістдесят дві тисячі сто дев'яносто
доларів США) - (далі - Кредитний договір).

22.06.2007 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4
укладений договір поруки №
ОД21/06/2007/840-11/21, згідно з яким Поручитель
поручився перед Кредитором за належне
виконання ОСОБА_3 взятих на себе
зобов'язань, що витікають з
вищевказаного Кредитного договору.

В якості забезпечення виконання
боргових зобов'язань перед Банком за
Кредитним договором ОСОБА_3 передала в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується іпотечним договором
від 22.06.2007 року.

Відповідно до п. 1.3.1 Кредитного
договору за користування кредитом
встановлювалася відсоткова ставка в
розмірі 12,49% на рік.

Кінцевий термін повернення кредиту та
відсотків по ним - 19.06.2037 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 свої
договірні зобов'язання не виконувала,
внаслідок чого за нею утворилась
вищевказана заборгованість, ПАТ КБ
«Надра» просило його позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов не визнала, та звернулась до суду
із зустрічним позовом, в якому ставила
питання про визнання недійсним
Кредитного договору з моменту його
укладання.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
ПАТ КБ «Надра» не надало їй у письмовій
формі інформацію і розрахунок сукупної
вартості кредиту та інформацію про
кредитні умови. Крім того, у Кредитному
договорі відсутній детальний розпис
загальної вартості кредиту.

Відповідно до п. 1.3.2. Кредитного
договору комісія за видачу кредиту за
цим Договором складає 1,5 % від суми
Кредиту і сплачується одноразово на
дату видачі.

Також зазначила, що ПАТ КБ «Надра» у
вищевказаному договорі встановив
винагороду за користування кредитом в
іноземній валюті, що грубо порушує
норми діючого законодавства.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 28 травня 2014
року позовну заяву ПАТ КБ «Надра» до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за Кредитним договором
№ОД21/06/2007/840-К/21 від 22.06.2007 року було
задоволено у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання
Кредитного договору недійсним було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
рішення та ухвалення нового, яким її
вимоги за зустрічним позовом
задовольнити в повному обсязі, у
задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ
«Надра» відмовити, посилаючись на те,
що рішення суду ухвалено із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Та обставина, що 22.06.2007 між
позичальником ОСОБА_3 та ВАТ «КБ
«Надра», правонаступником якого є ПАТ
«КБ «Надра», укладений Кредитний
договір № ОД21/06/2007/840-К/21, згідно з п. 1.1.
якого позичальнику був наданий кредит
в іноземній валюті в сумі 62 190.00 доларів
США, визнаний сторонами, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
не підлягає доказуванню.

Також сторонами не заперечується, що
22.06.2007 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 був
укладений договір поруки №
ОД21/06/2007/840-11/21, згідно з яким ОСОБА_4
поручилась перед ВАТ «КБ «Надра» за
належне виконання ОСОБА_3 взятих на
себе зобов'язань, що витікають із
вищевказаного Кредитного договору.

Так, у відповідності до п. 4.2.4
Кредитного договору Банк має право
вимагати від Позичальника
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
нарахованих відсотків та інших
платежів, передбачених Кредитним
договором, можливих штрафних санкцій,
якщо Позичальник несвоєчасно чи не в
повному обсязі сплатив черговий
платіж.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не
виконувала взятих на себе своїх
зобов'язань перед Позивачем по
Кредитному договору, загальний розмір
заборгованості Відповідачів перед
Позивачем станом на 09.10.2013 склав 102 074,64
доларів США, що в еквіваленті по курсу
НБУ на зазначену дату становить 815 882,60
грн.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідно до ст. 525 ЦК України не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом або договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

У відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Таким чином, суд дійшов законного і
обґрунтованого висновку про
необхідність стягнення з відповідачів
в солідарному порядку кредитної
заборгованості, відсотків за
користування кредитом, пені за
прострочення сплати кредиту та штрафу
за порушення виконання умов договору.

Що стосується рішення суду в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про
визнання Кредитного договору
недійсним, то колегія суддів також
погоджується з таким висновком суду, з
огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про умови надання
кредиту та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ
«КБ «Надра» вказану вимогу виконав, що
підтверджується копією Анкети-Заяви
ОСОБА_3 на отримання кредиту, яка
безпосередньо підписана нею. У Заяві
зазначено, що підписанням даної
Анкети-Заяви ОСОБА_3 підтверджує, що з
умовами кредитування вона ознайомлена.

Згідно з вказаною заявою з умовами
кредитування ОСОБА_3 була ознайомлена
18.06.2007 року, а Кредитний договір №
ОД21/06/2007/840-К/21 був укладений між нею та
Банком 22.06.2007 року.

Таким чином, з усіма умовами
кредитування позичальник була
ознайомлена до укладення Кредитного
договору, була згодна з ними та вважала
їх справедливими. Кредитні кошти у сумі
62 190.00 доларів США ОСОБА_3 отримала в
повному обсязі, що підтверджується її
особистим підписом на заяві на видачу
готівки від 22.06.2007 року.

З цих підстав суд дійшов правильного
висновку про те, що доводи ОСОБА_3 з
приводу того, що Банк ввів її в оману
при отриманні нею кредиту, не виконавши
вимоги п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та п. 3.6 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
Банку України від 10 травня 2007 № 168, є
необґрунтованими і безпідставними.

Що стосується доводів заявника
апеляційної скарги про те, що ВАТ «КБ
«Надра» в порушення вимог діючого
законодавства надав кредит в іноземній
валюті - в доларах США, то вони також є
безпідставними, з огляду на наступні
обставини.

Як було зазначено вище, Кредитний
договір був підписаний обома
сторонами, якими була погоджена валюта
кредиту, сторони виконували свої
зобов'язання по договору - банк видав
суму кредиту, а позичальник певний час
виконував умови Кредитного договору в
частині здійснення щомісячних
платежів.

У відповідності до ст. 99 Конституції
України, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524 ЦК України
зобов'язання повинно бути виражено у
грошовій одиниці - гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. З ст. 533 ЦК
України використання іноземної валюти,
в тому числі при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями, допускається у
випадках, в порядку та на умовах,
встановлених законом. Законодавчим
актом, який регулює правовідносини у
сфері валютного регулювання і
валютного контролю, є Декрет Кабінету
Міністрів України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю".

Згідно зі ст. 2 Закону України „Про
банки і банківську діяльність" кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральної
ліцензії) на здійснення операцій з
валютними цінностями.

Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", якщо терміни і
суми кредитів перевищують встановлені
законодавством межі.

Однак на сьогодні такі терміни і суми
кредитів в іноземній валюті
законодавцем не визначено.

Відповідно до листа Національного
банку України від 29.05.2001 року № 28-313/2178
вимоги або які-небудь обмеження щодо
граничного розміру сум і строків
повернення кредитів в іноземній
валюті, залучених або надаваних
резидентами України, чинним
законодавством не встановлено, тому
здійснення резидентами операцій по
одержанню або наданню кредитів в
іноземній валюті не вимагає
індивідуальної ліцензії Національного
банку України.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року за № 1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій, єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про систему валютного
регулювання і валютного контролю", є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
на час виниклих правовідносин ВАТ «КБ
«Надра» мав банківську ліцензію № 21 на
право здійснення банківських операцій,
у тому числі щодо надання кредиту в
іноземній валюті, Дозвіл на виконання
валютних операцій, перелік яких
міститься в додатку до цього Дозволу №
21-2 (а.с.11-12).

З цих підстав, судова колегія зазначає,
що ВАТ «КБ «Надра» мав повне право на
укладення з відповідачем ОСОБА_3
спірного Кредитного договору в
іноземній валюті.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу заперечень
проти первісних позовних вимог, своїх
зустрічних позовних вимог та доводів
апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 28 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко