АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4579/14
Головуючий 1 інст. -
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційноюскаргою ОСОБА_3 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 20 травня 2014 року по справі
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 20 травня
2014 року яким задоволено позовні вимоги
ТОВ «Кредитні ініціативи» про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором у розмірі 25 819 грн.
25 коп. і витрат по сплаті судового збору
та постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що ТОВ «Кредитні
ініціативи» не надало суду доказів
набуття права вимоги до ОСОБА_3 за
кредитним договором, який вона
укладала з ТОВ «ПростоФінанс», що
позивач не повідомив її належним чином
про укладення договору відступлення
прав попереднім кредитором; що ТОВ
«Кредитні ініціативи» передчасно
звернулося до неї з позовом, оскільки
ним не виконані передбачені п.4.1
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю від 18.05.2012 року про
зобов'язання продавця протягом 10 днів з
дня відступлення повідомити
рекомендованим листом позичальників
про укладення цього договору, а також
не надано новому кредитору докази
відправки таких повідомлень та
отримання їх позичальниками.

Крім того, вказує апелянт, судом першої
інстанції не враховані квитанції про
сплату кредиту за період з 27.04.2011р. по
27.06.2012р. на загальну суму 16 356 грн. 06 коп.,
що кредитор самостійно збільшив з
10.02.2009 року відсоткову ставку з 13,99% до
21,05%, хоча додаткового договору про таке
збільшення обсягу відповідальності
нею не укладалося

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 не
з'явилася, хоча належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи, а її представник -директор ПП
«Юридичний повірений» ОСОБА_4, діючий
на підставі угоди від 17.03.2014р. про
надання правової допомоги, апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити, посилаючись на ті ж
доводи, а також вказуючи на те, що
розрахунки позивача неправильні, що
позивач з невідомих йому причин
виходив із розрахунку суми щомісяця
нарахованого штрафу у 185,91 грн., тоді як,
на його думку, необхідно виходити із
суми штрафу у 185,68 грн.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на те, що при
укладанні кредитного договору сторони
обумовили право кредитора збільшувати
відсоткову ставку без додаткової угоди
за наявності певних умов і такі
підстави мали місце після фінансової
кризи і введених Національним банком
України відповідних змін, що ТОВ
«Кредитні ініціативи» у передбаченому
законом порядку за договором
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 року набуло у ТОВ
«ПростоФінанс» право вимоги до
позичальників, в тому числі і до ОСОБА_3
за кредитним договором №2 від
08.10.2008 року. Про набуття права вимоги
відповідач була повідомлена належним
чином, про це також зазначено в самому
тексті позовної заяви та доданих до неї
письмових доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та надані
представником ТОВ «Кредитні
ініціативи» оригінали договору
купівлі- продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 року (з додатками), укладеного
ТОВ «ПростоФінанс» і ТОВ «Кредитні
ініціативи», обговоривши доводи
сторін, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги за
таких підстав.

Судом встановлено, сторонами не
оспорюється, підтверджується
письмовими доказами справи, що 08.10.2008
року ТОВ «ПростоФінанс» і ОСОБА_3
уклали кредитний договір № 2,
відповідно до якого ОСОБА_3 отримала
кредит у розмірі 36 896 грн. строком до
10.10.2013 року.

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю. Відповідно з додатком №1 до
договору про відступлення права вимоги
було включено кредитний договір
№2 між ТОВ «ПростоФінанс» і
ОСОБА_3 від 08.10.2008 року.

05.11.2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи»
звернулось до суду з позовом в якому
просило стягнути з ОСОБА_3
заборгованість на загальну суму 25 819
грн. 25 коп. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на невиконання ОСОБА_3 умов
договору, на перехід до нього права
вимоги до боржника відповідно до умов
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю від 18.05.2012 року. Позивач
вказував, що ОСОБА_3 у зв'язку з
невиконанням своїх зобов'язань має
заборгованість, яка станом на 10.09.2013
року становить 25 819 грн. 25 коп., яка
складається з: заборгованості за
кредитом у розмірі 22 189 грн. 58 коп.;
заборгованості за відсотками у розмірі
3 303 грн. 56 коп.; заборгованості за
комісією в розмірі 140 грн. 20 коп.; штраф у
розмірі 185 грн. 91 коп.

З матеріалів справи вбачається, що суд
17.12.2013 року розглянув справу без
відповідача, оскільки належним чином
направлена відповідачу ОСОБА_3 поштова
кореспонденція (копія позовної заяви з
додатками, копія ухвали судді про
відкриття провадження, судові
повістки) поверталися суду за
перебігом строку зберігання, що є
ознакою небажанням боржника ОСОБА_3 їх
отримувати, і ухвалив заочне рішення
про задоволення позову.

11.04.2014 року до суду надійшла заява від
імені ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення з посиланням на те, що вона про
розгляд справи не знала, а також на
незгоду з позовом, на відсутність в
матеріалах справи належних доказів про
перехід права вимоги від ТОВ
«ПростоФінанс» до ТОВ «Кредитні
ініціативи», на невідповідність
наданих позивачем розрахунків
фактичному розміру заборгованості.
(а.с.45-52)

При перегляді заочного рішення від
імені відповідача до суду надано
клопотання про доручення до матеріалів
справи копій квитанцій про сплату
відповідачем на рахунок ТОВ
«ПростоФінанс» коштів в погашення
заборгованості за кредитним договором
за період з 27.11.2011р. по 12.08.2013 року.
(а.с.60-66).

20.05.2014 року Фрунзенський районний суд
м.Харкова розглянув справу за участю
представника відповідача і постановив
рішення про задоволення позову ТОВ
«Кредитні ініціативи».

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення без змін, оскільки суд вирішив
справу згідно із законом, ухваливши
рішення на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Переглянувши заочне рішення, суд
врахував зазначені відповідачем та
його представникам доводи і надав їм
відповідну правову оцінку.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, позивач у своїх розрахунках
заборгованості ОСОБА_3 врахував також і
ті суми сплати часткового погашення
боргу за договором кредиту, на які
посилається відповідач як у заяві про
перегляд заочного рішення так і в
апеляційній скарзі, зменшивши суму
заборгованості на суму з коштів, які
були сплачені боржником ОСОБА_3
кредитору в період з 27.11.2011р. по 12.08.2013
року (а.с.45-47, 60-66, 21,22, 80).

Посилання апелянта на приписи ст.ст. 516,
517 ЦК України не свідчить про наявність
підстав для відмови у позові та для
звільнення ОСОБА_3 від передбаченого
кредитним договором обов'язку
повернення кредитних коштів, сплати
коштів за користування кредитними
грошима, сплати неустойки за порушення
умов договору, оскільки це б
суперечило вимогам ст.526 ЦК України.

Крім того, на час вирішення спору
відповідачу і її представникам
достеменно було відомо про перехід
права вимоги до неї за кредитним
договором від ТОВ «ПростоФінанс» до
ТОВ «Кредитні ініціативи». В судовому
засіданні апеляційної інстанції
представником позивача надані для
огляду оригінали договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 року в додатках якого
зазначено також і про продаж
кредитором позивачу права вимоги до
ОСОБА_3 за кредитним договором №2
між ТОВ «ПростоФінанс» і ОСОБА_3 від
08.10.2008 року.

Також відповідач та її представники, як
правильно зазначив представник
позивача, ні в суді першої інстанції, а
ні в апеляційному суді так і не надали
доказів, які б свідчили про повне
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором первісному
кредитору або про виконання тієї його
частки, яка не врахована позивачем.

Також колегія суддів відхиляє і доводи
відповідачки та її представника,
подані поза межами строків
апеляційного оскарження щодо
невідповідності розрахунків позивача
фактичному розмірі заборгованості та
неправильного обрахунку штрафу.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідач і її представники мали
більш ніж вдосталь часу і можливості
для подання заперечень на позов у
повному обсязі та спростування доводів
позивача шляхом подання зі свого боку
належних та допустимих доказів на
підтвердження обставин, на які вони
посилаються, однак своїми правами та
процесуальним обов'язком,
передбаченими ст.ст.10,60 ЦПК України, не
скористались і не надали таких доказів
та своїх розрахунків, за наявності яких
суд міг би співставити розрахунки
сторін, надати їм правову оцінку.

Оскільки суд першої інстанції,
розглянувши справу в межах,
передбачених ст.11 ЦПК України, ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, в касаційному
порядку може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: