Справа №592/1239/14-ц
Провадження №2/592/725/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01.10.2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
особі судді Князєва В.Б., при секретарі
Кучерявій Т.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору позики недійсним, -

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суду та
свої вимоги мотивує тим, що 14.12.2013 р.
поштою отримав лист від відповідача, в
якому була вимога про повернення
коштів в сумі 5000 грн. по договору
позики, укладеному в усній формі 01.09.2010
р., що підтверджується розпискою від
22.09.2010 р., підписаною ОСОБА_1 З
відповідачем, зазначив позивач, він
дійсно знайомий з 2005 року. В зазначеній
розписці зазначено, що ОСОБА_1 взяв
кошти у відповідача в сумі 5000 грн. і за
рік повинен їх повернути. Але, вказує
позивач, він не пам'ятає, щоб брав у
борг у відповідача таку суму коштів,
хоча розписка написана його рукою
(ОСОБА_1). Крім того, ОСОБА_1 дійсно
просив у вересні 2010 р. у відповідача
кошти, але у значно меншому розмірі.
Також позивач зазначив, що з 18 років
займається спортом, має перший розряд з
боксу. Влітку 2010 р. знайомі ОСОБА_1 і
тренер стали помічати розлади у його
поведінці. Наприкінці літа 2010 р. тренер
разом з друзями ОСОБА_1 силоміць
доставили позивача до Сумського
обласного психоневрологічного
диспансеру. У жовтні 2010 р. ОСОБА_1
нелегально виїхав до Польщі, там був
затриманий і депортований до України.
По прибуттю в Україну батько позивача
разом з міліцією доставив ОСОБА_1 до
Сумського обласного
психоневрологічного диспансеру. З
диспансеру ОСОБА_1 було направлено на
стаціонарне лікування до КЗ СОР
Обласна спеціалізована психіатрична
лікарня № 2, де ОСОБА_1 перебував на
лікуванні з 23.02.2011 р. по 15.04.2011 р. Після
позивач неодноразово лікувався в
психоневрологічних диспансерах. Тому
позивач вважає, що на момент укладення
зазначених правочинів у 01.09.2010 р. і
написання розписки від 22.09.2010 р. він не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними внаслідок психічного
розладу здоров'я.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить визнати договір позики,
укладений в усній формі між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 01.09.2010 року, що підтверджується
розпискою від 22.09.2010 р., недійсним.

Представник позивача в судовому
засіданні дав пояснення аналогічні
вищевикладеному, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив їх
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти позову та пояснив
суду, що знайомий з позивачем з 2005 р. -
разом з ним займалися спортом, вільною
боротьбою. Стосунки були добрі.
Наприкінці серпня 2010 р. позивач
зателефонував відповідачу і попрохав
позичити йому 5000 грн. Кошти обіцяв
повернути за 3 місяці. Вранці 01.09.2010 р.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрілися біля
пам'ятника невідомому солдату по вул.
Кірова в м. Суми, де відповідач і
передав позивачеві 5000 грн., а останній
написав ОСОБА_2 розписку про отримання
від нього коштів. 22.09.2010 р. ОСОБА_1
написав ОСОБА_2 розписку про отримання
коштів, однак позику в сумі 5000 грн. так і
не повернув.

Суд, перевіривши матеріали справи,
вважає позов обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 07.12.2013 р.
відповідач звернувся з вимогою до
позивача, в якій зазначено, що
відповідно до договору позики,
укладеного в усній формі від 01.09.2010 р.
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, останній отримав
від відповідача гроші в сумі 5000 грн.,
які ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 за місцем
свого проживання. Ці кошти ОСОБА_1
повинен був повернути до 22.09.2011 р. (а.с. 3,
4).

Згідно розписки, складеної 22.09.2010 р.,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтвердив свій
намір повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
гроші в сумі 5000 грн., отримані ним 01.09.2010
р. за договором позики, складеного в
усній формі 01.09.2010 р., між ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 Зазначену суму ОСОБА_1
зобов'язався повернути протягом року,
до 22.09.2011 р. (а.с. 5).

Також згідно розписки від 01.09.2010 р.
вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
взяв у борг у ОСОБА_2 5000 грн. (а.с. 18).

Відповідно до ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 9 від
06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо) (п. 16).

Як вбачається з акту
судово-психіатричного експерта № 3/8750
від 15.09.2014 р. у період вчинення юридично
значимих дій в період часу з 01.09.2010 р.
(укладання правочину і отримання
коштів) по 22.09.2010 р. (написання розписки)
досліджуваний ОСОБА_1 виявляв ознаки
хронічного психічного захворювання у
вигляді шизофренії, параноїдна форма,
загострення (гострий
галюцинаторно-маячний напад) F20,0. За
своїм психічним станом на вересень 2010
року досліджуваний ОСОБА_1 в період
часу з 01.09.2010 р. по 22.09.2010 р. не міг
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними (а.с. 80-92).

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність визнати
договір позики, укладений в усній формі
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.09.2010 року, що
підтверджується розпискою від 22.09.2010 р.,
недійсним.

Керуючись ст. 225 ЦК України, Постановою
Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ст.
ст. 10, 11, 57-60, 62-64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору позики недійсним
задовольнити.

Визнати договір позики, укладений в
усній формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.09.2010
року, що підтверджується розпискою від
22.09.2010 р., недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
районний суд м. Суми. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.Б. Князєв