АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/6370/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Декаленко
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Шалапуда Н.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 на заочне
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 21 січня 2014 року в
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення не
предмет іпотеки, -

в с т а н о в и
л а:

Заочним рішенням Печерського
районного суду міста Києва від 21 січня
2014 року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення не
предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» в загальній
сумі 25 019 817 грн. 04 коп., яка складається
з:

- заборгованості за кредитним
договором №94/Н від 31 березня 2006 року,
укладеним між Акціонерним комерційним
банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2
станом на 09.09.2013 в сумі 11 445 685 грн. 37 коп.,
що складається із заборгованості за
кредитом в сумі - 10 108 779 грн. 07 коп.,
заборгованості за відсотками в сумі - 1
336 906 грн. 30 коп.,

- заборгованості за кредитним
договором №0050/0307/88-108 від 22 березня 2007
року, укладеним між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_2, станом на 09.09.2013 в сумі 13 574 131
грн. 67 коп., що складається із
заборгованості за кредитом в сумі - 11 989
500 грн. 00 коп., заборгованості за
відсотками в сумі - 1 584 631 грн. 67 коп.,

- звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 31 березня 2006
року, укладеним між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_2 і посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованим в реєстрі за №1825, а саме
на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1,
шляхом проведення прилюдних торгів з
початковою ціною предмета іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» у відшкодування судових
витрат по оплаті судового збору 3 441 грн.

Ухвалою Печерського районного суду
міста Києва від 12 серпня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
Печерського районного суду міста
Києва від 21 січня 2014 року залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду 1-ї
інстанції, представник відповідача
ОСОБА_2 ОСОБА_6 звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просив
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 21 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що на виконання вимог
ст.38 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу предмета іпотеки
письмово повідомити іпотекодавця та
всіх осіб, які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. Протягом
тридцятиденного строку з дня отримання
такого повідомлення особа, яка має
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. Проте,
позивачем не було дотримано даних
вимог закону. Надана позивачем
досудова вимога від 23.09.2014 року не є
належним доказом виконання ним вимог
ст.38 Закону України «Про іпотеку»,
оскільки банком не надано доказів
отримання відповідачем або іншою
особою, яка має зареєстровані права чи
вимоги на предмет іпотеки, даної
вимоги. Крім того, судом 1-ї інстанції не
дотримано вимог ст.39 Закону України
«Про іпотеку», оскільки в резолютивній
частині рішення не вказано початкової
ціни квартири для її подальшої
реалізації на прилюдних торгах.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_6 повністю
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» ОСОБА_7 проти
доводів апеляційної скарги
заперечував посилаючись на те, що вони
є необґрунтованими, а рішення суду
повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення учасників судового
розгляду , перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова,
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 31 березня 2006 року
між Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №94/Н,
відповідно до умов якого, банк надав
позичальнику кредит в сумі 1 500 000
доларів США зі сплатою 14% річних і
погашенням згідно умов вказаного
договору. Строк дії договору з 31.03.2006
року до 31.03.2011 року.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань, взятих на
себе за кредитним договором №94/Н, 31
березня 2006 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_2 було укладено іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований за №1825. Відповідно до
умов даного договору, ОСОБА_2 передав
Акціонерному комерційному банку
«ТАС-Комерцбанк» в іпотекунерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

22 березня 2007 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№0050/0307/88-108, відповідно до умов якого,
банк надав позичальнику кредит в сумі 1
500 000 доларів США зі сплатою 14% річних і
погашенням згідно умов вказаного
договору. Строк дії договору з 22.03.2007
року до 22.03.2017 року.

У зв'язку з укладенням даного договору,
22 березня 2007 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду
до іпотечного договору, посвідчену
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5.
Відповідно до умов даної угоди, сторони
домовилися, що іпотека передбачена
іпотечним договором від 31 березня 2006
року розповсюджується і на кредитний
договір №0050/0307/88-108 від 22 березня 2007
року, а також на будь-яке збільшення
основного зобов'язання або процентів
за основним зобов'язанням.

Правонаступником Акціонерного
комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» є
Публічне акціонерне товариство «Омега
Банк».

18 червня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством «Омега Банк»
та Публічним акціонерним товариством
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги №1,
відповідно до умов якого відбулося
відступлення права вимоги, зокрема, за
кредитними договорами №94/Н від 31
березня 2006 року та №0050/0307/88-108 від 22
березня 2007 року укладеним між
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2.

За даним договором Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», як новий
кредитор набуло права вимоги до ОСОБА_2
за кредитними договорами №94/Н від 31
березня 2006 року та №0050/0307/88-108 від 22
березня 2007 року та за відповідними
іпотечними договорами з моменту
підписання Публічним акціонерним
товариством «Омега Банк» та Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
договору купівлі-продажу прав вимоги.

10.09.2013 року Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» на адресу
ОСОБА_2 рекомендованим листом було
надіслано повідомлення, яким
останнього повідомлено про те, що
Публічним акціонерним товариством
«Омега Банк» (первісним кредитором) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (новий
кредитор) було здійснено відступлення
своїх прав вимоги за кредитними
договорами. Також зазначено, що у
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2
своїх зобов'язань за кредитним
договором №0050/0307/88-108 від 22 березня 2007
року виникла заборгованість
відповідно в розмірі 13 574 131, 67 грн., яку
необхідно сплатити в повному обсязі
протягом тридцяти днів з дня отримання
даної вимоги.

23.09.2013 року Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» на адресу
ОСОБА_2 рекомендованим листом було
надіслано досудову вимогу, якою
повідомлено, що станом на 09.09.2013 року
наявна заборгованість за кредитним
договором №94/Н від 31 березня 2006 року в
розмірі 11 445 685, 37 грн. та за №0050/0307/88-108
від 22 березня 2007 року в розмірі 13 574 131, 67
грн., яку у повному обсязі необхідно
погасити протягом тридцяти днів з дня
отримання вимоги. У разі несплати
заборгованості банк вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Оскільки ОСОБА_2 свої обов'язки за
кредитними договорами належним чином
не виконує, що призвело до виникнення
заборгованості, то банк звернувся до
суду з позовною заявою про погашення
заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
за кредитними договорами№94/Н від 31
березня 2006 року та №0050/0307/88-108 від 22
березня 2007 року на загальну суму 25 019 817
грн. 04 коп., шляхом звернення стягнення
на нерухоме майно шляхом продажу на
прилюдних торгах квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_2,
визначивши початкову ціну реалізації
квартири, не нижче за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки майна
під час проведення виконавчих дій.

Задовольняючи позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» та в рахунок погашення
заборгованості за кредитними
договорами №94/Н від 31 березня 2006 року
та №0050/0307/88-108 від 22 березня 2007 року,
звертаючи стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 31 березня 2006
року, укладеним між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_2 і посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованим в реєстрі за №1825, а саме
на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1,
шляхом проведення прилюдних торгів з
початковою ціною предмета іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, суд 1-ї інстанції
посилався на те, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Так, зі змісту кредитних договорів №94/Н
від 31 березня 2006 року та №0050/0307/88-108 від
22 березня 2007 року вбачається, що
позичальник зобов'язується погасити
заборгованість за кредитом, шляхом
внесення коштів на позичковий рахунок
щомісяця, через касу банку згідно
додатку №1, що є невід'ємною частиною
даного договору. Проценти за
користування кредитом підлягають
сплаті позичальником щомісяця в період
з 01 по 10 число включно за попередній
місяць через касу банку.

Проте, ОСОБА_2 свої обов'язки за
кредитними договорами №94/Н від 31
березня 2006 року та №0050/0307/88-108 від 22
березня 2007 року належним чином не
виконував, що призвело до виникнення
заборгованості.

Станом на 09.09.2013 року загальний розмір
заборгованості ОСОБА_2 становить 25 019
817,04 грн. і складається з:
заборгованості за кредитним договором
№94/Н від 31 березня 2006 року в сумі 11 445 685,
37 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі 10 108
779, 07 грн., що еквівалентно 1 264 704, 00
долари США, далі за курсом НБУ 100
доларів США - 799, 3 грн., заборгованості
за відсотками в сумі - 1 336 906, 30 грн., що
еквівалентно 167 259, 64 долари США, а також
заборгованості за кредитним договором
№0050/0307/88-108 від 22 березня 2007 року в сумі
13 574 131, 67 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі - 11 989
500, 00 грн., що еквівалентно 1 500 000, 00
долари США, і заборгованості за
відсотками в сумі - 1 584 631, 67 грн., що
еквівалентно 198 252, 43 долари США.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір є похідною
угодою, яка укладається для
забезпечення виконання іншої угоди,
зокрема кредитного договору, і не може
існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Частина 1 статті 35 Закону України «Про
іпотеку» передбачає, що у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання вказаних вимог Закону 23.09.2013
року Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» на адресу
ОСОБА_2 було надіслано вимогу про
усунення порушень. Проте, вказані у
вимозі порушення відповідачами
усунуто не було.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Статтею 39 даного Закону
встановлено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду.

Умовами договору іпотеки від 31 березня
2006 року встановлено, що у випадку
невиконання іпотекодавцем своїх
зобов'язань за кредитним договором та у
інших випадках, встановлених законом,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_2 свої обов'язки за кредитними
договорами №94/Н від 31 березня 2006 року
та №0050/0307/88-108 від 22 березня 2007 року
належним чином не виконує, що призвело
до виникнення заборгованості, а тому у
позивача є всі правові підстави для
погашення заборгованості за
договорами кредиту шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_2.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами, застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
надав правильну правову оцінку доказам
у справі та дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
та звернення стягнення заборгованості
за кредитними договорами на предмет
іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд 1-ї
інстанції не дотримався вимог ст.39
Закону України «Про іпотеку», оскільки
в резолютивній частині рішення не
вказав початкової ціни квартири для її
подальшої реалізації на прилюдних
торгах, колегія суддів вважає
безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

При цьому, відповідно до роз'яснень п.42
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Таким чином, резолютивна частина
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 21 січня 2014 року
повністю відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем не дотримано вимог ст.38
Закону України «Про іпотеку», оскільки
банком не надано доказів отримання
відповідачем або іншою особою, яка має
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, вимоги від 23.09.2014 року,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
23.09.2013 року Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» на адресу
останнього відомого місця проживання
ОСОБА_2 було надіслано рекомендованим
листом досудову вимогу від 23.09.2013 року.
Доказів отримання відповідачем
вказаної вимоги банком не надано.
Однак, відсутність доказів отримання
вимоги банку про повернення кредитних
коштів не є підставою для звільнення
позичальника від виконання зобов'язань
за кредитними договорами.

Не отримання відповідачем письмової
вимоги про повернення кредиту не є
перешкодою для реалізації банком права
у будь - який час звернутись за захистом
своїх порушених прав до суду, оскільки
боржник в судовому засіданні може
заперечувати проти позову, що
відповідає положенням ст. 124
Конституції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_6 відсутні.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
суд обґрунтовано стягнув з
відповідача на користь позивача
понесені ним витрати по сплаті
судового збору в сумі 3 441 грн. оскільки
вони підтверджені належними доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Печерського
районного суду міста Києва від 21 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: