У х в а л а

іменем україни

03 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Наумчука М.І.,

Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колос», треті особи:
відділ Держземагенства у
Калинівському районі Вінницької
області, Реєстраційна служба
Калинівського районного управління
юстиції Вінницької області, про
визнання недійсним договору оренди
землі та повернення земельної ділянки,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Калинівського районного суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колос» (далі - СВК «Колос»)
про визнання недійсним договору оренди
землі та повернення земельної ділянки.

В обгрунтування позову ОСОБА_2
посилалася на те, що укладений 04
березня 2011 року між нею та СВК «Колос»
договір оренди земельної ділянки не
містить передбачених ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» істотних
умов, а саме: відсутні невід'ємні
частини договору, план або схема
земельної ділянки, яка передається в
оренду; об'єкт оренди; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Посилаючись на зазначене, позивач
просив визнати договір оренди землі №
158 від 04 березня 2011 року недійсним,
витребувати та повернути у власність
земельну ділянку № 108, площею 3,8834 га,
кадастровий номер :07000:0142,
розташовану на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 07 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 29 травня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_2 до СВК «Колос» про
визнання недійсним договору оренди
землі та повернення земельної ділянки
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2
- ОСОБА_3 порушує питання про скасування
оскаржуваних рішень суду із ухваленням
нового рішення про задоволення позову
у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановленні в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення судів ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для їх зміни або
скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 04 березня 2011
року між ОСОБА_2 та СВК «Колос» укладено
договір оренди земельної ділянки,
площею 3,8834 га, що призначена для
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, строком на п'ять років.

Вказаний договір зареєстрований у
відділі Держкомзему у Калинівському
районні Вінницької області від 22
жовтня 2012 року за № 05697.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, пов'язані з орендою землі, є
Закон України «Про оренду землі».

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України у
редакції, яка діяла на час укладення
спірного договору оренди, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст.
20 Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації, після чого він
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
оренду землі» набирає чинності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди
щодо всіх істотних умов договору
оренди землі, складають і підписують
договір, надаючи згоду встановленої
форми.

Разом із тим, цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Місцевим судом враховано, що згідно
реєстраційної справи оспорюваний
договір оренди земельної ділянки,
укладений у письмовій формі, пройшов
відповідну державну реєстрацію,
позивач мав необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача
було спрямоване на укладання договору
оренди, до договору оренди земельної
ділянки додано копію державного акта,
при складанні, видачі та реєстрації
якого було вчинено відповідні план та
схему земельної ділянки, кадастровий
план з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів, а
також вчинено опис меж, де зазначено
сусідніх землекористувачів.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У частинах 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» є підставою для
визнання недійсними таких договорів
оренди відповідно до ч. 2 ст. 15
Закону України «Про оренду землі».

Ухвалюючи рішення, суди дійшли вірного
висновку про те, що між сторонами було
укладено договір оренди земельної
ділянки із зазначенням та узгодженням
його істотних умов, з дотриманням вимог
ст. 203 ЦК України, Закону України «Про
оренду землі», сторони виконували
умови договору, не заперечували проти
укладеного договору, договір
зареєстровано у відділі Держкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області з дотриманням визначеного
законом порядку.

Суди обґрунтовано відхилили посилання
позивача та його представника на
відсутність таких істотних умов
договору оренди землі, як план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акта
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), оскільки в
матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі додані копія
державного акта на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянку, кадастровий план з
описом меж суміжних землевласників,
акт погодження меж землекористування
та акт приймання-передачі об'єкта
оренди.

Судами також враховано, що між
сторонами при укладанні договору
оренди землі погоджено всі істотні
умови, у тому числі об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки).

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
підстав для їх зміни або скасування не
встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 29 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.І. Мостова

Судді:
М.І.
Наумчук

Д.О. Остапчук