Справа № 177/1950/14-ц
Провадження № 2/177/898/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 жовтня 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г.
Г.

за участі: секретаря
Дзиговської Т. Б.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із
зазначеною позовною заявою, яку
уточнили та в обґрунтування якої
зазначили, що у 2008 році Позивач-1
ОСОБА_3 уклав усний договір з
відповідачем, відповідно до якого
останній доручив йому знайти покупця
на домоволодіння розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. Окрім того,
відповідач доручив йому оформити угоду
про продаж будинку належним чином,
тобто бути його представником при
укладенні угоди з покупцем, і
засвідчення її нотаріусом, про що надав
йому довіреність, яка надавала йому
право на здійснення вищезгаданих дій.
Ціну за яку продати будинок, відповідач
доручив йому визначити самостійно, але
вона повинна була бути не менш як 5
тисяч гривень. Гроші, які він повинен
був отримати від покупця будинку
необхідно в подальшому передати
відповідачу, про що вони також
домовилися в усній формі. Його син -
ОСОБА_1 (позивач -2) виявив бажання
придбати будинок за обумовлену з
відповідачем ціну - 5 тис. грн., які були
передані відповідачу, про що останній
10.06.2008 року в присутності двох свідків
надав розписку, якою підтверджував
вищезазначену дію.

Нотаріальне посвідчення угоди про
продаж-купівлю домоволодіння вони
домовились здійснити згодом, за
причини відсутності у ОСОБА_1
необхідної суми грошей для оформлення
угоди. Відповідач залишив технічну
документацію на будинок у себе, але
пообіцяв при цьому надати її для
переоформлення за першою вимогою
нового господаря.

З причини зловживання спиртними
напоями відповідач в подальшому не
реагував на прохання позивачів надати
документи на домоволодіння,
відсторонився від виконання
зобов'язань за договором. Через деякий
час відповідач був засуджений до
позбавлення волі. Таким чином вони
взагалі втратили можливість
засвідчити належним чином угоду
купівлі-продажу будинку. Не дивлячись
на це позивач ОСОБА_1 зробив ремонт в
будинку, встановив нові вікна та
проживає з родиною там з моменту
передачі грошей відповідачу.

На початку 2014 року відповідач
повернувся з ув'язнення і вони відразу
висунули вимогу стосовно
переоформлення документів, їм вдалось
отримати технічний паспорт та
свідоцтво про право власності на
будинок, однак оформити договір
купівлі - продажу без присутності
відповідача виявилося неможливим,
оскільки строк дії довіреності сплинув
і вона втратила свою чинність. На
неодноразові звернення до відповідача,
щодо офіційного оформлення договору
купівлі-продажу він відмовлявся, а
потім запропонував сплатити йому ще 5
тисяч грн.

Отже, позивач ОСОБА_1 придбавши
зазначене домоволодіння, своїм правом
власності скористатись не має
можливості, у зв'язку з чим позивачі
просять суд визнати за ОСОБА_1 право
власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
придбане 10.06.2008 року, за усною угодою у
відповідача ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1, який діє в своїх
інтересах та є представником по
довіреності ОСОБА_3, в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Позивач ОСОБА_3 правом на участь в
судовому засіданні не скористався, про
час та місце розгляду справи був
належним чином повідомлений.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що дійсно
він є власником домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2.
Відповідач заперечує факт усної
домовленості про продаж належного йому
домоволодіння відповідачу ОСОБА_1, при
цьому визнав факт передачі йому
позивачами 5 тисяч грн., однак як плату
за користування зазначеним
домоволодінням, оскільки позивачі
самовільно захопили належний йому
будинок та проживали там з 2008 року без
його дозволу. Зазначив, що не мав
наміру продавати будинок за таку ціну.
Позивачі незаконно заволоділи
належними йому правовстановлюючими
документами на будинок, які їм передала
його невістка під час перебування його
в місцях позбавлення волі.

Вислухавши позивача ОСОБА_1,
відповідача, дослідивши письмові
матеріали справи, давши оцінку доказам,
наданим позивачем в обґрунтування
своїх вимог, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних законних
підстав.

Судом встановлено, що відповідачу
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку,
зареєстрованого 15.09.1988 року секретарем
виконкому Гейківської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області в реєстрі за
№ 105 (а.с. 5), належить домоволодіння
АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.
Право власності відповідача
зареєстроване в Криворізькому БТІ
06.07.1989 року, про ще внесено запис в
реєстрову книгу № 16 сторінка № 140 запис
№ 5992, що вбачається з реєстраційного
посвідчення (а.с. 11.).

10.06.2008 року відповідачем ОСОБА_2 була
видана довіреність, відповідно до якої
відповідач уповноважив позивача
ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах на
його розсуд належне йому домоволодіння
АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.
Зазначена довіреність видана строком
на три роки та посвідчена приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4,
зареєстрована в реєстрі за № 2028 (а.с. 8).

Відповідно ч.1 ст.. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ч.1 ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації

Як встановлено частиною 3 ст. 334 ЦК
України, право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. При цьому, виходячи з положень
ст.ст. 58 та 59 ЦПК України, докази повинні
бути належними та допустимими.

Судом не може прийнята як належний
доказ укладення сторонами договору
купівлі-продажу спірного
домоволодіння надана відповідачем
ОСОБА_2 10.06.2008 року розписка про
отримання від ОСОБА_3 грошей в розмірі 5
тисяч грн. (а.с. 17). Відповідач хоч і
визнав факт її написання, однак
заперечував, що дана сума отримана в
рахунок оплати вартості домоволодіння,
зазначивши, що отримав гроші як плату
за користування його будинком.

Твердження позивачів про укладення
договору купівлі-продажу спірного
домоволодіння не знайшли свого
підтвердження в ході судового
розгляду, а отже вимоги позивача ОСОБА_1
про визнання за ним права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 Криворізького
району Дніпропетровської області, не
ґрунтуються на законі, тому в позові
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК
України, ст.ст. 15-16, 328,334 ЦК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на нерухоме майно -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: