Справа № 689/1526/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.09.2014 року
смт.Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді:
Шевчик О.М.,

при секретарі - Фурман
Н.Л.,

з участю позивача -
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представників
відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ярмолинці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Ярмолинецького районного
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом та
визнання права власності на 1/2 частки у
спільному майні подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до
відповідача про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом та визнання
права власності на 1/2 частки у
спільному майні подружжя.

ОСОБА_1 у позові зазначила, що вона та
ОСОБА_7 18.10.1953 року зареєстрували шлюб,
за час спільного проживання побудували
житловий будинок з надвірними
будівлями за АДРЕСА_1. Від шлюбу у
подружжя є двоє дорослих дітей ОСОБА_3
та ОСОБА_8

Позивач проживала разом із чоловіком
до дня його смерті у с.Виноградівка
Ярмолинецького району Хмельницької
області. Після смерті чоловіка
залишилось спадкове майно, яке
складається з вищевказаного житлового
будинку з надвірними будівлями. При
житті ОСОБА_7 залишив заповіт, згідно
якого все своє майно заповів доньці
ОСОБА_3, а згодом відповідачка оформила
на себе спадщину, отримала свідоцтво
про право на спадщину на весь будинок.
Позивачка продовжує проживати у
вказаному житловому будинку, але
останній рік відповідачем створені
умови, які не дозволяють їй повноцінно
проживати.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
повністю, просять їх задовольнити з
підстав, наведених у позові. Позивач
також вказала, що завжди вважала і
зараз вважає, що спірний будинок є
спільною власністю її та померлого
чоловіка.

Відповідач та її представники позову
не визнали та пояснили, що позивач не
має права на спірний будинок, оскільки
відмовилася від прийняття спадщини
після смерті чоловіка, написавши
відповідну заяву нотаріусу, крім того,
вказали на те, що сплив термін позовної
давності по даному позову.

Представник третьої особи - приватний
нотаріус Ярмолинецького районного
нотаріального округу ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилася, подала заяву, в
якій просила справу слухати без її
участі і вказала, що в матеріалах
спадкової справи є заява ОСОБА_1 про
відмову від прийняття спадщини.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
вивчивши матеріали справи в межах
наданих суду доказів, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 18 жовтня 1953 року
по день смерті ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_7
перебували в зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується актовим записом про
шлюб №4 від 18.10.1953 року Виноградівської
сільської ради Ярмолинецького району
Хмельницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, що
підтверджується актовим записом про
смерть №3 від 04.01.2008 року.

Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7
побудували житловий будинок з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1.

Дані обставини підтверджуються
поясненнями позивача, свідка ОСОБА_8,
свідоцтвом про право особистої
власності від 11.05.1998р. на житловий
будинок по АДРЕСА_1, виданим на ім'я
ОСОБА_7 та відповідачем не спростовані.

З довідки Виноградівської сільської
ради №151 від 04.07.2014 року вбачається, що
вул.Котовського на даний час є
вул.Центральною.

Проте, позовну вимогу щодо визнання
домоволодіння АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
суд вважає такою, що не потребує
додаткового вирішення, оскільки
відповідно до норм, діючого на час
існування даних правовідносин,
сімейного законодавства, все майно,
набуте у шлюбі, є спільною сумісною
власністю подружжя, в тому числі і
спірний будинок.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.22 КпШС УРСР
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС УРСР в разі
поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх
частки визнаються рівними. В окремих
випадках суд може відступити від
начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.60 СК України, який діяв
на момент смерті ОСОБА_7, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи викладені норми закону та
свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 від 11.05.1998р., за яким
даний будинок належить ОСОБА_7, який з
18.10.1953 року по день смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1
року) перебував у шлюбі з позивачкою,
суд приходить до висновку, що кожному з
подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 належала на
праві спільної сумісної власності 1/2
частина спірного домоволодіння.

24 червня 2008 року відповідач звернулася
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини.

29 січня 2009 року державним нотаріусом
Ярмолинецької районної нотаріальної
контори ОСОБА_3 було видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

У відповідності до ст. 1233 ЦК заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Отже, суд вважає, що на момент смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року - ОСОБА_7 був власником
? частки домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1, і, відповідно, його заповіт
повинен поширюватися лише на його
частку.

У зв'язку з цим, свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 29 січня 2009
року є недійсним в частині
встановлення права ОСОБА_3 на 1/2 частку
будинковолодіння.

Заперечуючи проти позову, відповідач
та її представники вказали, що при
оформленні свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, позивач
відмовилась від своєї частки у
спадщині на користь відповідачки, що
підтверджується особистою заявою
ОСОБА_1, яка міститься в матеріалах
спадкової справи.

З оглянутої в судовому засіданні
спадкової справи, заведеної після
смерті ОСОБА_7, вбачається, що у ній
міститься заява позивачки про відмову
від своєї частки у спадщині на користь
відповідачки, однак це не позбавляє її
права власності на 1/2 частину
будинковолодіння як частки у спільній
сумісній власності подружжя.

Заперечуючи проти позову, відповідач
та її представники також вказали на
сплив позовної давності. При цьому один
представник вважає, що перебіг
позовної давності починається з
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (дати смерті ОСОБА_1.),
інший представник відповідача подав до
суду заяву про застосування наслідків
спливу позовної давності, де вказує на
те, що перебіг позовної давності
повинен починатися з 29.01.2009 року - дати
видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Згідно ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як пояснила в судовому засіданні
позивач - про те, що її дочка
успадкувала весь будинок вона взнала
лише близько року тому, коли побачила
документи, видані дочці нотаріусом на
весь будинок; дані пояснення повністю
узгоджуються з поясненнями свідка
ОСОБА_8, який вказав, що влітку 2013 року
(точної дати і місяця не пам'ятає),
випадково знайшов оспорюване
свідоцтво про право на спадщину на ім'я
відповідачки, і що показав його матері.
Позивач також пояснила, що завжди
вважала, що спірний будинок є спільною
власністю її та чоловіка, оскільки він
побудований ними разом у шлюбі, а також
вважала, що її чоловік зробив заповіт
на дочку на свою частину будинку. Крім
того, позивач пояснила, що дійсно у
заяві про відмову від прийняття
спадщини стоїть її підпис, хоча вона не
пам'ятає, що її писала, однак,
підкреслила, що від своєї половини хати
не відмовлялася ніколи.

Також суд враховує і пояснення
відповідачки ОСОБА_3 про те, що
свідоцтво про право на спадщину вона
зберігала в м.Хмельницькому - за місцем
свого проживання.

Разом з тим, матеріали справи не
містять жодних доказів того, що до літа
2013 року позивачці було відомо про
порушення свого права. Вказану
обставину відповідачі не довели.

Оскільки право на позов у ОСОБА_1
виникло не раніше літа 2013 року, то
позовна давність за цим позовом не
сплила.

Обставини, на які посилається
відповідач не доведені і поясненнями
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які в
судовому засіданні пояснили, що на
даний час проживають з позивачкою у
спірному домоволодінні.

За таких обставин, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню в частині
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину та визнання за
позивачкою права власності на ? частину
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути понесені нею судові витрати в
сумі по 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.22,28 КпШС УРСР, ст.ст.60,70
СК України, 10,11,60,213-215 ЦПК України,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 29 січня 2009
року на житловий будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_3 державним нотаріусом
Ярмолинецької державної нотаріальної
контори Хмельницької області ОСОБА_6 та
зареєстроване в реєстрі за №133, в
частині встановлення права останньої
на 1/2 частину житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1,
недійсним.

Визнати реєстрацію права власності,
проведену комунальним підприємством
«Ярмолинецьке бюро технічної
інвентаризації» від 06.02.2009 року за №
21797147 на домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 29 січня 2009
року на даний житловий будинок,
виданого ОСОБА_3, в частині реєстрації
права останньої на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями
АДРЕСА_1, недійсною.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1.
Решта ? даного будинку залишаються за
ОСОБА_3.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу в Апеляційний суд Хмельницької
області через Ярмолинецький районний
суд Хмельницької області протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис

Копія Вірна

Суддя
О.М. Шевчик