АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8018/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бібік Л.О. Доповідач - Глущенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

1 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів -
Осіяна О.М., Пищиди М.М.

при секретарі - Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 06 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, треті особи - приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради, про
визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом (який ним
було неодноразово уточнено) до ОСОБА_2
треті особи - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4., КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради, про
визнання заповіту недійсним / т. 1 а. с.
2-7, 69-71, 89-91 /.

В обґрунтування своїх позовних ОСОБА_3
посилався на те, що з 1994 року він
проживав однією сім'єю із ОСОБА_5, вели
спільне господарство, вкладали кошти у
придбання та покращення житла.

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 встановлено рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 18.11.2010 року.

У 2008 року ОСОБА_5 захворіла на рак
шлунку та була під наглядом в
Дніпропетровській міській лікарні №15,
а з 09.03.2010 року знаходилась у важкому
стані та отримувала сильнодіючі
обезболювальні препарати.

ОСОБА_5 з 05.03.2010 року мешкала у квартирі
АДРЕСА_1, а догляд за нею здійснювала
ОСОБА_6, яка є матір'ю відповідачки
ОСОБА_2

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. 1 а. с. 12а/.
Після смерті ОСОБА_5 йому стало відомо,
що ОСОБА_6, через психологічний вплив,
примусила померлу скласти заповіт на
відповідачку, яким ОСОБА_5 заповіла
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що ОСОБА_5 внаслідок
тяжкої хвороби та лікування, не могла
усвідомлювати своїх дій, оскільки
відчувала безперервний біль та
приймала знеболюючі препарати, які за
своєю суттю є наркотиками, а також
вважає, що ОСОБА_5 розпорядилася майном
яке є їх спільною власністю, у зв'язку з
чим він змушений був звернутися до суду
з позовом.

За таких обставин, в силу ч.1 ст. 225 та ч. 2
ст. 1257 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просив
суд визнати недійсним заповіт
складений від імені ОСОБА_5 05.03.2010 року /
т. 1 а. с. 2-7,69-71, 89-91 /.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 06.12.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Суд визнав недійсним заповіт від 05.03.2010
року посвідчений нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 224, від
імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1),
на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом вирішено питання про розподіл
судових витрат / т. 2 а. с. 68-69 /.

Ухвалою Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 10.12.2013 року
виправлено описку в рішенні суду від
06.12.2014 року, а саме в написанні дати
(числа) його ухвалення, тобто замість «
05» грудня 2013 року зазначити « 06» грудня
2013 року /т. 2 а. с. 72/.

Ухвалою Колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.02.2014
року рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 06.12.2014 року
- залишене без змін / т. 2 а. с. 116-117 /.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09.07.2014 року ухвала
апеляційного суду від 03.02.2014 року -
скасована і справа передана на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції /
т. 2 а. с.153-154 /.

З рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 06.12.2013 року
не погодилася відповідачка ОСОБА_2 і
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати це
рішення та ухвалити нове про відмову
ОСОБА_3 в його позовних вимогах в
повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
відповідачка вважає, що висновки суду
не відповідають обставинам справи / т. 2
а. с. 78-87 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду - скасуванню в силу ст. 309 ЦПК
України, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
заповідачка ОСОБА_5 на момент
складення заповіту не мала необхідного
обсягу цивільної дієздатності, так як
повністю не усвідомлювала значення
своїх дій під час укладення
одностороннього правочину - заповіту і
відповідно її волевиявлення не було
вільним та не відповідало її
внутрішній волі.

Однак, з такими висновками суду
погодитися неможливо, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та діючому матеріальному і
процесуальному праву.

Судом встановлено, що з 14.08.2008 року
ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав
за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_5 /т. 1
а. с. 8 зворот/.

Факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5
однією сім'єю без шлюбу встановлено
рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року
/т. 1 а. с. 11/.

Згідно довідки квартального комітету
№ 10 Бабушкінського райвиконкому м.
Дніпропетровська від 02.11.2010 року № 5 -
10/2010, ОСОБА_3 зареєстрований та мешкає
за адресою: АДРЕСА_1; де також була
зареєстрована та мешкала разом із ним
до дня смерті ОСОБА_5, яка перебувала із
ним у цивільному шлюбі та вела спільне
господарство /т.1 а. с. 9/.

У 2008 року ОСОБА_5 захворіла на рак
шлунку та спостерігалася в
Дніпропетровській міській лікарні №15,
а з 09.03.2010 року знаходилась у важкому
стані та отримувала сильнодіючі
обезболювальні препарати /т.1 а. с. 44/.

ОСОБА_5 мешкала у квартирі АДРЕСА_1, а
догляд за нею здійснювала ОСОБА_6, яка є
матір'ю відповідачки ОСОБА_2

З 01.12.2009 року ОСОБА_5 була безстроково
встановлена друга група інвалідності
за загальним захворюванням /т.1 а. с. 10/.

ОСОБА_5 05.03.2010 року (в приміщенні
нотконтори) було складено заповіт з її
слів та посвідчений нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 і
зареєстрований в реєстрі за № 224, за
яким на випадок своєї смерті вона
заповіла ОСОБА_2 всі свої права та
обов'язки, які належали їй на момент
складання заповіту, а також усі права
та обов'язки, які можуть належати їй у
майбутньому, та усе майно де б воно не
було і з чого б воно не складалося, і
взагалі все, що буде їй належати на
момент смерті. При цьому, нотаріусом
ДМНО ОСОБА_4 було встановлено особу
заповідачки та перевірено її
дієздатність, що підтверджується
відповідним записом в заповіті /т. 1 а. с.
12/.

ОСОБА_2 є двоюрідною племінницею ОСОБА_5
/т.1 а. с. 34 - 38/.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий
запис про смерть № 2197 від 26.03.2010 року /т.1
а. с. 12а/.

В силу ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, а
правочини можуть бути односторонніми
та дво - чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, а волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України -
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Як було вище зазначено, з 2008 року ОСОБА_5
хворіла на рак шлунку та
спостерігалася в Дніпропетровській
міській лікарні №15, а з 09.03.2010 року
знаходилась у важкому стані та
отримувала сильнодіючі обезболюючі
препарати /т.1 а. с. 44/.

Згідно акту № 571 додаткової
комплексної посмертної
судово-психіатричної експертизи від
25.09.2013 року - по даним, наданої експертам
медичної документації, відсутні
відомості про прийом ОСОБА_5
обезболюючих препаратів в період з
04.03.2010 року по 09.03.2010 року, а
рекомендовані в стаціонарі (де вона
знаходилась до 04.03.2010 року) препарати:
кетанов відноситься до ненаркотичних
анальгетиків; мова ліс відноситься до
групи не стероїдних протизапальних
препаратів; баралгетас відноситься до
групи анальгетиків, - не впливали на
здатність особи розуміти значення
своїх дій та керувати ними. Відповідно
до цього висновку експертів -
наркотичні препарати на 05.03.2010 року
ОСОБА_5 не приймала / т. 2 а. с. 29,31 /.

Відповідно до довідки
Дніпропетровської міської лікарні № 14
від 11.07.2011 року № 11/370 - ОСОБА_5 на обліку
у лікаря-психіатра не знаходилася / т. 1
а. с. 135 /.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 (брат ОСОБА_5), ОСОБА_8 (син
племінниці ОСОБА_5.), ОСОБА_9
(однокласниця ОСОБА_5.), ОСОБА_6 (сестра
ОСОБА_5.), ОСОБА_10 (сусідка ОСОБА_5.) -
пояснили, що всім їм було відомо про
хворобу ОСОБА_5, яка приймала ліки, але
не зважаючи на свою хворобу вона
впізнавала їх, розмовляла з ними,
ніякої неадекватної поведінки з її
боку вони не спостерігали.

До того ж, свідок ОСОБА_8 пояснив суду,
що на прохання самої ОСОБА_5, яка йому
телефонувала, він 05.03.2010 року возив її
до нотаріуса, в приміщення нотконтори
вона зайшла самостійно, ніякого тиску
на неї ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що в
березні 2010 року вона приїхала
провідати свою однокласницю ОСОБА_5,
яка сказала їй, що вона почуває себе
нормально і що вона тільки но приїхала
від нотаріуса, де все своє майно
переписала на племінницю.

Як пояснила суду свідок ОСОБА_11.
(дільничний терапевт) - вона
спостерігала хвору ОСОБА_5 з 9 по
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка з 09.03.2010 року приймала
наркотичні препарати.

Отже, доказів того, що, на момент
складання 05.03.2010 року заповіту. ОСОБА_5
приймала наркотичні препарати, які б
впливали на її здатність розуміти
значення своїх дій та керувати ними, -
суду сторонами надано не було.

По справі судом було проведено три
судово-психіатричні експертизи (акт № 2
від 19.01.2012 року, акт № 854 від 10.09.2012 року,
акт № 571 від 25.09.2013 року) на предмет того
чи усвідомлювала ОСОБА_5, з урахуванням
віку, фізичного стану та приймання
медичних препаратів, - значення своїх
дій та чи могла ними керувати на час
укладення заповіту 05.03.2010 року / т. 1 а. с.
177-180, 200-207, т. 2 а. с. 14-31 /. Жодна з
експертиз не підтвердила те, що ОСОБА_5
на момент складання нею 05.03.2010 року
заповіту не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними.

Згідно акту № 571 додаткової
комплексної посмертної
судово-психіатричної експертизи від
25.09.2013 року - ОСОБА_5 в момент складання
та підписання 05.03.2010 року заповіту
хронічними психічними захворюваннями
не страждала, а виявляла психічний
розлад у вигляді помірно-вираженого
астенічного синдрому та обмежено могла
розуміти значення своїх дій та
керуватися ними / т. 2 а. с. 14-31 /.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що проведеними у
справі експертизами не було зроблено
висновку про абсолютну неспроможність
ОСОБА_5 в момент складення нею 05.03.2010
року заповіту розуміти значення своїх
дій та керувати ними, а висновок
експертів про те, що на той час у неї
існували порушення її психічної
діяльності, що істотно впливало на її
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, - сам по собі
не є підставою для визнання складеного
в такому стані заповіту недійсним з
підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК
України, оскільки підставою для
визнання правочину недійсним за ст. 225
ЦК України може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент
вчинення правочину розуміти значення
своїх дій та (або) керувати ними. До того
ж, в основу рішення про недійсність
правочину не може бути покладено
висновок експертизи, який ґрунтується
на припущеннях.

Отже, підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним за ст. 225 ЦК України колегія
суддів не вбачає, а тому вважає за
необхідне відмовити в цих його
позовних вимогах.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання заповіту недійсним ОСОБА_3
посилається і на підстави ст. 1257 ЦК
України, але при цьому він дає особисте
тлумачення цієї норми матеріального
права.

Згідно ст. 1257 ЦК України - заповіт,
сладений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідає його волі.

Доказів того, що при складанні заповіту
волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і
не відповідало її волі позивач суду не
надав.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 не
мала права на складання заповіту є
безпідставними, оскільки на момент
складання заповіту вона була
дієздатною особою, яка усвідомлювала
значення своїх дій та могла керувати
ними. Спірний заповіт було складено у
відповідності з вимогами чинного
законодавства (ст. ст. 1233,1234,1235,1247 ЦК
України), який посвідчено в
нотаріальному порядку (ст..1248ЦК
України). Як вбачається зі спірного
заповіту, нотаріусом було встановлено
особу заповідачки та перевірено її
дієздатність.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції від 06.12.2013 року не може
залишатись в силі і підлягає
скасуванню з відмовою ОСОБА_3 в його
позовних вимогах.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 06 грудня 2013
року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в його позовних
вимогах до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: