Ухвала

іменем україни

13 серпня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом комунального
підприємства «Облводоканал» до ОСОБА_3,
третя особа - Державна фінансова
інспекція в Запорізькій області, про
стягнення матеріальної шкоди за
касаційною скаргою комунального
підприємства «Облводоканал» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від

24 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від

26 березня 2014 року,

встановила:

У квітні 2013 року комунальне
підприємство «Облводоканал» (далі - КП
«Облводоканал») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Державна фінансова інспекція в
Запорізькій області, про стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 64 822 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3
знаходилася в трудових відносинах з
позивачем з 30 травня 2011 року по 28
листопада 2012 року, працювала на посаді
адміністратора бази відпочинку
«Морська» в

КП «Облводоканал» Запорізької
обласної ради. До її обов'язків входило
надання номерів відпочиваючим,
ведення касових та банківських
операцій, здійснення розрахунку за
проживання та надання послуг у разі
відсутності касира. З відповідачкою
був укладений договір про повну
матеріальну відповідальність.

Зазначало, що в акті ревізії від 5
листопада 2012 року, проведеної
Державною фінансовою інспекцією в
Запорізькій області, встановлено, що
внаслідок не включення до прибуткових
касових ордерів даних окремих
відпочиваючих, які відображені в
журналі обліку відпочиваючих бази
відпочинку «Морська» та невнесення до
каси КП «Облводоканал» Запорізької
обласної ради грошових коштів на
загальну суму 64822 грн, у тому числі за
червень-серпень 2011 року на суму 37 389 грн
та за червень-вересень 2012 року на суму
27433 грн підприємством недоотримано
доходу та завдано збитків на дану суму.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 24 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 26 березня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем не доведений розмір
дійсної шкоди завданої діями
відповідачки.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадку, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з
працівниками, які займають посади або
виконують роботи, безпосередньо
зв'язані із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей.

Пленум Верховного Суду України в п. 8
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» від 29
грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що
розглядаючи справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей
(недостача, зіпсуття), переданих йому
для зберігання або інших цілей (п. 1

ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний
перевірити, чи належить відповідач до
категорії працівників, з якими згідно
зі ст. 135-1 КЗпП України може бути
укладено такий договір, та чи був він
укладений. За відсутності цих умов на
працівника за заподіяну ним шкоду може
бути покладено лише обмежену
матеріальну відповідальність, якщо
згідно з чинним законодавством
працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди.

Судом встановлено, що з 30 травня 2011 року
ОСОБА_3 працювала у позивача
адміністратором бази відпочинку
«Морська» КП «Облводоканал»
Запорізької обласної ради (а.с. 5-7, т.1) і
з нею було укладено письмовий договір
про повну матеріальну
відповідальність ( т. 1 а.с. 12).

Згідно з посадовою інструкцією
адміністратора бази відпочинку
«Морська» КП «Облводоканал»
Запорізької обласної ради її робота
безпосередньо пов'язана із здійсненням
контролю за збереженням матеріальних
цінностей, наданням номерів і місця
прибулим до бази відпочинку, веденням
касових та банківських операцій ( т. 1
а.с. 8-11).

Відповідно до п. 1.2. постанови Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 № 637 «Про затвердження
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні» (далі -
Положення) журнал реєстрації
прибуткових і видаткових касових
документів - документ, що
застосовується для реєстрації
прибуткових та видаткових касових
ордерів та інших касових документів.

Касові операції оформляються касовими
ордерами, видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням електронних платіжних
засобів, іншими касовими документами,
які згідно із законодавством України
підтверджували б факт продажу
(повернення) товарів, надання послуг,
отримання (повернення) готівкових
коштів (п. 3.1 Положення).

Згідно п. 2.6 Положення уся готівка, що
надходить до кас, має своєчасно (у день
одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

Як на доказ спричиненої під час
виконання обов'язків ОСОБА_3, позивач
надав акт ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності КП
«Облводоканал» Запорізької обласної
ради за період з 1 січня 2011 року по 30
вересня 2012 року від 5 листопада 2012 року,
обов'язкові вимоги державної
фінансової інспекції (т 1, а.с. 66-68),
додатки до акту ревізії (т.1, а.с. 29-50),
копії касових книг за 2011-2012 рр. (т.2, а.с.
1-88), копії журналу відпочиваючих за
2011-2012 рр. (т.2, а.с. 89-183), копії прибуткових
касових ордерів (т.3., а.с. 3-213, т.4., а.с.
1-250).

Так, актом від 5 листопада 2012 року
ревізією достовірності відображення
по бухгалтерському обліку операцій з
проживання відпочиваючих на базі
відпочинку «Морська» за період, що
підлягав ревізії, шляхом співставлення
прізвищ та ініціалів відпочиваючих за
даними журналу обліку відпочиваючих на
базі відпочинку «Морська» з даними
відпочиваючих на базі відпочинку, які
додані до прибуткових касових ордерів,
встановлена розбіжність. Внаслідок
невключення до прибуткових касових
ордерів даних окремих відпочиваючих,
які відображені в журналі обліку
відпочиваючих бази відпочинку
«Морська», та невнесення до каси

КП «Облводоканал» Запорізької
обласної ради грошових коштів на
загальну суму 64 822 грн.

Вирішуючи спір, суд посилався на те, що
ОСОБА_3 розміщувала на базі
відпочиваючих осіб, яких залучили ПП
«ОСОБА_4», ТОВ «СЦ «Питна вода», ПП
«ОСОБА_5», гроші за їх відпочинок вона
отримувала саме від приватних
підприємців та оприбутковувала їх у
день отримання.

Однак суд не врахував, що це не в повній
мірі відповідало вимогам
вищевказаного положення.

Крім того, відмовляючи в задоволенні
позову в повному обсязі, суд не
з'ясував, чи немає в діях відповідачки
недбалості, за наявності якої може
бути покладено на працівника обмежену
матеріальну відповідальність.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Проте всупереч вищезазначеним вимогам
закону суд зіслався лише на пояснення
ОСОБА_3 по кожній позиції розбіжностей
додатків до вказаного акта з
посиланням на конкретні номери
прибуткових касових ордерів та їх дати,
відображені у таблиці та не навів
належних доказів на спростування решти
доказів, наданих позивачем.

Відмовляючи в позові, суд послався на
те, що більшість нарахувань акта
ревізії є результатом розбіжностей,
які були виявлені між бухгалтерськими
документами та журналом обліку
відпочиваючих, якій вівся у довільній
формі і не є обов'язковим за формою та
змістом.

Разом з тим, суд не врахував, що
Положенням передбачено, що для обліку
готівкових коштів підприємствами,
окрім касових ордерів та касової книги,
застосовуються також журнал
реєстрації прибуткових та видаткових
касових документів, книги обліку
доходів і витрат, книги обліку
розрахункових операцій (п. 1.2
Положення).

Вище викладене свідчить про те, що
апеляційний суд не в повній мірі
визначився з характером правовідносин,
що виникли між сторона, не дав належної
оцінки всім доказам у справі, допустив
неправильне застосування норм
матеріального закону, припустився
порушень норм процесуального права та,
які згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухваленого
апеляційним судом рішення з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального
підприємства «Облводоканал»
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 24 грудня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від

26 березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К. Парінова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська