Номер провадження: 22-ц/785/6728/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Суворова В.О.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою заступника
міністра промислової політики України
- Каленкова Олександра Федоровича на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 30 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом Міністерства
промислової політики України до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб:
Державного підприємства «Одеський
спеціальний науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут»,
ОСОБА_5 про витребування майна з чужого
незаконного володіння, визнання права
власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2007 року Державне агентство
України з управління державними
корпоративними правами та майном
(Міністерство промислової політики
України) звернулося до Приморського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб:
ДП «Одеський спеціальний
науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут»,
ОСОБА_5, у якому просило суд витребувати
з незаконного володіння ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 комплекс нежитлових будівель та
споруд дослідної станції за адресою:
АДРЕСА_1 та визнати право власності
держави Україна в особі Агентства
держмайна на комплекс нежитлових
будівель та споруд дослідної станції
за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право
господарського відання Державного
підприємства «Одеський спеціальний
науково-дослідний та
проектно-конструкторський інститут»
на зазначений комплекс нежитлових
будівель та споруд дослідної станції
за адресою: АДРЕСА_1.

25.02.2014 року позивач уточнивши свої
позовні вимоги просив визнати право
власності на комплекс нежитлових
будівель та споруд колишньої дослідної
станції, а на даний час станції
технічного обслуговування легкових
автомобілів (літери «А», «Б», «В», «Г»),
за адресою: АДРЕСА_1 за державою Україна
в особі Міністерства промислової
політики України та витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4
комплекс нежитлових будівель та споруд
колишньої дослідної станції, а на даний
час станції технічного обслуговування
легкових автомобілів (літери «А», «Б»,
«В», «Г»), за адресою: АДРЕСА_1.
посилаючись на те, що в сфері
управління Міністерства промислової
політики України (Міністерства
промислової політики України)
знаходилося ДП «Одеський спеціальний
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут».
Інституту на праві господарського
відання належав комплекс будівель та
споруд дослідної станції за адресою:
АДРЕСА_1: одноповерхове нежитлове
приміщення літ «А»: підвал -1;
коридори-2,3; кабінети-4,5,6,9,10; майстерня-7;
підсобне приміщення-8.; двоповерхове
нежитлове приміщення літ. «Б»:
майстерні-1,5,7,9,10,11,12,16,17,18,19,20; підсобне
приміщення-2; гараж-3; кабінети -4,22;
склад-6; коридор - 8; сходові майданчики
-13,15; туалет - 14; склад-21; двоповерхове
нежитлове приміщення літ. «В»:
коридори-1,10,16; битовки-2,3,4,5;
склади-6,7,8,9,11; майстерні-12,14; туалет-13;
дущ-15; кабінет-17; одноповерхове
нежитлове приміщення літ «Г»:
майстерні-1,8,9,10; бокси-2,3; битовка-4;
санвузол-5;умивальник-6; туалет-7; ТП-11.

Позивач стверджує, що заочним рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 21 грудня 2006 року у цивільній справі
№ 2-10370/06 за позовом ОСОБА_5 до Одеського
спеціального
проектно-конструкторського інституту
позов задоволено в повному обсязі та
визнано дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
09.02.2001 року комплексу нежитлових
будівель та споруд дослідної станції
за адресою: АДРЕСА_1 з визнанням права
власності ОСОБА_5 на це нерухоме майно.

Право власності на вказане майно на
підставі договору купівлі-продажу від
05.03.2007 року від ОСОБА_5 перейшло до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилаючись на норми ст.ст. 215, 228 ЦК
України, позивач стверджує, що
правочини, а саме договори
купівлі-продажу нерухомого майна
комплексу нежитлових будівель та
споруд дослідної станції, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 від
09.02.2001 року та від 05.03.2007 року є
нікчемними.

Правовим обґрунтування позовних
вимог позивача є також положення ст. 1212
ЦК України, оскільки позивач вважає, що
майно було отримане без достатніх
правових підстав.

На думку позивача, згідно норм ст. 330
ЦК України майно було відчужене ОСОБА_5,
тобто особою яка не мала на це права і
набувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набувають
права власності лише тоді, коли вони
будуть визнані добросовісними. Таким
чином, позивач, посилаючись на норми ст.
387 ЦК України поставило питання про
витребування майна.

Також Державне агентство України з
управління державними корпоративними
правами та майном (Міністерство
промислової політики України),
зазначило, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 могли
знати та знали про наявність перешкод
для вчинення правочину, в тому числі й
те, що ОСОБА_5 не мав права відчужувати
майно, обґрунтовуючи це наступним. В
договорі купівлі-продажу від 05.03.2007
року зазначено, що майно належить
ОСОБА_5 на підставі рішення суду від
21.12.2006 року, та як вважає позивач,
наявність такого посилання свідчить
про обізнаність покупців про наявність
перешкод для укладання цієї угоди.
ОСОБА_5 продав майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
ту ж саму ціну, що й придбав майно у
Інституту. Недобросовісність
відповідачів також підтверджується
наявністю родинних зв'язків між ОСОБА_5
та ОСОБА_3, донька останнього є дружиною
ОСОБА_5

Таким чином, наявність викладених
обставин, на думку позивача, свідчить
про недобросовісність набувачів за
договором купівлі-продажу від 05.03.2007
року.

В своїй заяві про уточнення позову від
25.02.2014 року Міністерство промислової
політики України також робить
посилання на приписи ст. 1212 ЦК
України, однак вже ставить питання про
право витребування свого майна від
добросовісних набувачів, підставою
якого є норма ч. 1 ст. 388 ЦК України, яка
встановлює, що якщо майно за відплатним
договором придбане в особи яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Міністерство промислової політики
України вважає, що спірне майно вибуло
з державної власності незаконно, без
дотримання встановленого порядку
відчуження державного майна, тобто за
відсутністю їх волевиявлення.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 15 листопада 2007 року заяву
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про зупинення
провадження задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 04 грудня 2009 року провадження
у справі відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 18 травня 2010 року провадження
у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 08 листопада 2010 року
провадження у справі відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 16 червня 2011 року провадження
у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 20 лютого 2012 року відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 06 листопада 2012 року
призначено судову будівельно-технічну
експертизу, провадження у справі
зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 05 грудня 2013 року провадження
у справі відновлено.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 30 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог Державному
агентстві України з управління
державними корпоративними правами та
майном відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним
заступник міністра промислової
політики України - Каленков О.Ф.
звернувся до апеляційного суду з
апеляційною скаргою в якій просив
скасувати рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 30 травня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, стягнути з відповідачів розмір
судового збору за подання даної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку.

Судом встановлено, що 05 березня 2007 року
між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був
укладений та нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу, відповідно до
якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4
купили в рівних частинах комплекс
будівель та споруд дослідної станції
за адресою АДРЕСА_1.

Зазначений правочин в судовому порядку
учасниками процесу не оспорюється.

Невизнання права власності на спірне,
зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4
право власності на нерухоме майно з
боку позивача не є правовою підставою
для оспорювання власності на спірний
об'єкт, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
придбали спірний об'єкт у визначеному
законом порядку, на підставі
зазначеного правочину.

Зазначений висновок суду ґрунтується
на рішенні апеляційного суду Одеської
області від 30 вересня 2010 року, яким
встановлено, що відповідно до ст. 387 ЦК
України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до
реєстрації права власності на нерухоме
майно, є власниками спірного об'єкту на
підставі договору купівлі-продажу від
05.03.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема з правочинів.

При нотаріальному посвідченні
правочину - договору купівлі-продажу
спірного майна від 05.03.2007 року
нотаріусом ретельно з'ясовано законна
належність майна продавцю, наявність
на момент відчуження заборони чи
арешту або наявність інших обтяжень,
які б викликали сумнів щодо законності
зазначеного правочину.

Даючи правовий аналіз уточненим
вимогам позивача від 25 лютого 2014 року
суд правильно з'ясував, що позивач
фактично визнав добросовісність
набуття права власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на спірний об'єкт нерухомості,
що є предметом доказування по
зазначеній справі.

Відповідно до п. 10 ч. 3 Постанови Пленуму
ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», добросовісність набувача
презюмується.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами у справі не підлягають
доказуванню.

Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначено,
що власник має право витребувати майно
від добросовісного набувача лише у
разі, якщо майно вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі.

Наявність у діях власника майна або
особи, якій він передав майно у
володіння волі на передачу цього майна
виключає його можливість витребування
від добросовісного набувача.

Правильним є висновок суду щодо
існування між позивачем та ОСОБА_5
договірних правовідносин щодо
відчуження спірного об'єкту у 2001 році,
що підтверджено прибутковим касовим
ордером № 12-1438/11 від 09.02.2001 року та дає
підстави правильно вважати, що майно
вибуло з володіння позивача з його
волі.

Щодо вимог позивача з приводу
незаконного проведення реконструкції
спірного об'єкту нерухомості,
проведеного новими власниками -
відповідачами, колегія суддів вважає,
що судом зазначеним обставинам дана
правильна правова оцінка, яка
ґрунтується на досліджених доказах,
висновку експертизи та зміни цільового
призначення об'єкту. Зазначені
обставини не можуть бути підставами
для задоволення позову.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що посилання апелянта на
вибуття спірного майна не з волі
позивача, посвідчення договору
купівлі-продажу від 05 березня 2007 року з
порушенням вимог закону, неправильну
оцінку судом встановлених обставин, що
не підлягають доказуванню, відсутність
достовірних законних документів, які б
підтверджували законність володіння
спірним об'єктом позивачем як на
підстави для скасування оскаржуваного
рішення є необґрунтованими, оскільки
зазначені обставини досліджені у
судовому засіданні та спростовані
викладеними доказами.

Районний суд повно і всебічно дослідив
і оцінив обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
характер спірних правовідносин і
закон, який їх регулює.

Інші доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника міністра
промислової політики України -
Каленкова Олександра Федоровича -
відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 30 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов