Справа № 520/1582/14-ц
Провадження № 2/520/3248/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі - Голобородової В.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за
участю третьої особи ОСОБА_3 про
розподіл майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2014 року до суду звернувся
ОСОБА_1 із позовними вимогами про поділ
майна, набутого в шлюбі - а саме
грошових коштів у сумі 130300 грн.,
витрачених на створення нерухомого
майна під час шлюбу, право власності на
яке було формально оформлене вже після
розлучення, шляхом стягнення з ОСОБА_2
грошових коштів у сумі 65150 грн. У
судовому засіданні позивач, та його
представник, позовні вимоги підтримали
у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги у судовому
засіданні не визнала у повному обсязі,
вважаючи їх безпідставними та
необґрунтованими, а докази надані
позивачем у вигляді квитанції до
прибуткового ордера №26 і договір
підряду №62, сфальсифікованими.

Третя особа підтримавши відповідача
також наполягав на фальсифікованості
наданих позивачем доказів, та
стверджував, що реконструкцію гаражу
під літ. «Я» зробив власними силами та
за особисті кошти у 2005 році.

Крім того у судовому засіданні з боку
відповідача та третій особі було
заявлено про застосування строків
позовної давності до вимог заявлених у
2014 році, які стосуються використання
грошових коштів у 2003 році, як коштів
набутих у шлюбі, який було розірвано у
2009 року.

Представник позивача вважає. що строки
позовної давності не сплинули, у
зв'язку із тим, що позивач довідався
про порушення його права після
отримання відповідачем та її батьком (
третя особа) у жовтні 2011 року свідоцтва
на право власності на об'єкт
нерухомості, саме на реконструкцію
якого були витрачені спільна сумісна
власність подружжя у вигляді коштів.

Суд оглянувши надані сторонами докази,
та прослухавши пояснення учасників
процесу, вважає позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню, з
наступних підстав:

Як встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 17.09.1999 року по
18.06.2009 року ( а/с 5,6). Відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 17 липня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності
належить за адресою АДРЕСА_1
приватизована частина домоволодіння
під літ. «В», загальною площею 76,1 кв.м.
та прибудови у вигляді сараю літ «Ч» (
площ. 14,4 кв.м.) та гараж літ. «Ш» ( площ. 15,7
кв.м.), що складає 23/100 частин
домоволодіння. Відповідно до
розпорядження Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
№995 від 07 грудня 2010 року було погоджено
прийняття в експлуатацію 2-го поверху
над житловим будинком літ. «В», гаража
літ. «Я», зведені в частині
домоволодіння по АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_3, ОСОБА_2, та здійснити
перерахунок ідеальних часток у
домоволодіння. Згідно свідоцтва про
право власності від 20 жовтня 2011 року
27/100 частин об'єкту, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1 та складається у
житловому будинку літ. «В», загальною
площею 161,9 кв.м, сараю літ. « Ч», гаражів
літ. «Ш», « Я», відображених у
технічному паспорті від 23.12.2010 року
належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в рівних
частках кожному, на праві спільної
часткової власності ( а/с 13,14, 26, 29,30).

Позивач, та його представник, у
судовому засіданні наполягали на тому,
що у 2003 році, на кошти, які є спільною
сумісною власністю подружжя, було
зроблено реконструкцію сараю для
зберігання вугілля у гараж, на якій у 2011
році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали право
власності, як на гараж під літ. « Я».

Для підтвердження того, що
реконструкція була проведена саме у 2003
році, та на гроші, які надав саме
позивач, до суду були надані в якості
доказів договір підряду №62 від 21.02.2003
року, укладений між ОСОБА_1, як
«замовником», та Спеціалізованим
ремонтно-будівельним управлінням №9
комунального міського
ремонтно-будівельного підприємства «
ОдесРемБуд», як « підрядником», щодо
реконструкції сараю для зберігання
вугілля, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1; кошторисна документація для
проведення вказаної реконструкції;
квитанція до прибуткового касового
ордера №26 від 01.02.2003 року про сплату
ОСОБА_1 130300,20 грн.; акт прийняття
виконаних робіт від 30.01.2003 року ( а/с 7- 18).

З боку відповідача та третій особи, в
якості заперечень проти стверджень
позивача, були допитані свідки ОСОБА_7
та ОСОБА_8, які у судовому засіданні
пояснили, що реконструкцію гаражу літ.
«Я» була проведена особисто ОСОБА_3,
десь у 2003 році, а також витребуваний
судом акт планової документальної
перевірки спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління №9 КП
« Одесрембуд» за період з 01.10.2001 року по
01.04.2003 року, згідно якого в п. 2.1
зазначено, що валовий дохід
підприємства за перший квартал 2003 року
дорівнював 51,5 грн.(а/с72).

Таким чином, суд вважає, що позивачем
невірно обрано спосіб захисту
порушених прав : предметом даного
спору є правовідносини, які виникли при
створенні новоутвореної або ж
переробленої речі - об'єкту
нерухомості - гаражу під літ. «Я», та які
врегульовані главою 24 Цивільного
Кодексу України, щодо підстав набуття
права власності.

Кошти, про які ставиться питання у
позовних вимогам, не існували на момент
розторгнення браку, тому не можуть бути
визнані об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, яке підлягає
розподілу.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої
особи ОСОБА_3 про розподіл майна
подружжя.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Луняченко В. О.