АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7954/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шклярук Д.С. Доповідач - Глущенко
Н.Г. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Пищиди М.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 16 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу та
поділ спільного набутого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася
до суду з апеляційною скаргою в якій
просить рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
16.12.2014 року - скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_3 в його
позовних вимогах, посилаючись на те, що
воно є незаконним та необґрунтованим,
оскільки ухвалене з порушенням норма
матеріального та процесуального права
/ а. с. 191-195 /.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково.

Суд встановив факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 починаючи з 01
січня 2004 року.

Також, суд поділив
спільне сумісне майно - квартиру
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_2
право власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1 за кожним, припинивши їх право
спільної сумісної власності на цю
квартиру.

Судом вирішено питання щодо стягнення
судових витрат по справі / а. с. 175-178/.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05.03.2014
року рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
16.12.2014 року, в частині поділу спільного
майна і в частині визнання права
власності за ОСОБА_3 на ? частину
спірної квартири, - скасовано та
відмовлено в позові. В іншій частині
рішення суду залишене без змін / а. с.
218-221 /.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.07.2014 року рішення
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.03.2014 року - скасовано і
справу повернено на новий апеляційний
розгляд / а. с. 241-242 /.

Судом встановлено, що
підтверджується відповідною довідкою
ЖЕК № 10 Кіровоградського управління
ЖКГ від 22.06.2012 року, ОСОБА_3 з 07.11.2001 року
був зареєстрований в АДРЕСА_2 та 26.09.2003
року знятий з реєстрації за цією
адресою. Власником ціє квартири була
ОСОБА_2 / а. с. 7/.

Вищевказану квартиру в АДРЕСА_2 було
придбано 22.06.2000 року ОСОБА_2 у ОСОБА_4 /а.
с. 37/.

ОСОБА_2, 12.09.2003 року, зі згоди свого
колишнього чоловіка ОСОБА_5, який на той
час відбував покарання у місцях
позбавлення волі, та шлюб з яким було
розірвано 24.10.2001 року, продала
вищезазначену квартиру за 19859 грн. /а.
с. 38/ і разом зі своєю донькою ОСОБА_13 та
ОСОБА_3 переїхали на постійне місце
проживання до м. Дніпропетровська, де
наймали житло по вул. Березинській.

Шлюб, у якому перебував ОСОБА_3, було
розірвано 26.01.2000 року /а. с. 62/.

За договором купівлі-продажу від 12.10.2004
року, що посвідчений у нотаріальному
порядку і укладений між продавцями
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_9, ОСОБА_11 та покупцем ОСОБА_12,
остання придбала за 43200 грн. квартиру
АДРЕСА_1 /а. с. 5, 40/.

У зв'язку з тим, що не вистачало
грошових коштів на придбання
зазначеної квартири, 12.10.2004 року між
ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було
укладено кредитний договір №58-В/ІЦ-04,
згідно якого вона отримала від банку
грошові кошти в сумі 8000 доларів США для
оплати 70% вартості квартири АДРЕСА_1 із
сплатою 12,5% річних строком до 11.10.2019
року /а. с. 45-49/.

Належне виконання позичальником своїх
кредитних зобов'язань було забезпечено
договором поруки, укладеним 12.10.2004 року
між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» / а. с. 6 /.

Кредит був погашений сторонами
достроково, про що свідчить зокрема
довідка ПАТ «УкрСиббанк» від 26.06.2012
року /а. с. 57/.

ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_13 24.12.2004 року
були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1,
а ОСОБА_3 зареєструвався в цій квартирі
14.01.2005 року /а. с. 34/.

Судом першої інстанції встановлено, що
з січня 2004 року по грудень 2013 року
сторони проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, що підтвердили,
зокрема, в судовому засіданні свідки та
підтверджується фотознімками, що
знаходяться в матеріалах справи та
були оглянуті судом.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_3, в силу ст.ст. 3, 60, 74 СК України,
підлягають частковому задоволенню.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а
рішення суду - залишити без змін з
наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями свідків.

При вищезазначених обставинах справи,
суд першої інстанції, в силу ст. ст. 3, 60,
74 СК України, дійшов до правильного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_3

Приведені в апеляційній скарзі доводи
відповідачки не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Посилання відповідачки в апеляційній
на те, що вона ніколи не проживала з
позивачем однією сім'єю (а були лише
коханцями, як пояснила відповідачка
апеляційному суду) не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
спростовуються доказами по справі, які
були досліджені судом першої інстанції
та на які посилається суд в своєму
рішенні, даючи їм належну оцінку. До
того ж, сама відповідачка не
оспорювала факт проживання однією
сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу,
погодившись з рішенням Апеляційного
суду Дніпропетровської області від
05.03.2014 року, яким було підтверджено факт
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією
сім'єю, а це рішення було постановлено
на підставі апеляційної скарги ОСОБА_2
і нею воно не оскаржувалось в
касаційному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 16 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

СУДДІ: