Справа № 447/2070/14
Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/5883/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу
Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 липня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено
в задоволенні заяви представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення
позову.

Ухвалу суду оскаржила представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 В апеляційній скарзі
стверджує про порушення норм
процесуального права. Зазначає, що в
заяві про забезпечення позову чітко
визначено майно відповідача ОСОБА_5, на
яке необхідно накласти арешт. Щодо
відповідача ОСОБА_6, то позивач
позбавлений можливості самостійно
встановити фінансово-майновий стан
відповідача, оскільки перелік, осіб,
яким така інформація є доступною,
встановлений законом та такий є
вичерпним, а тому заявник просила
накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно в межах ціни позову.
Посилається на те, що судом не
враховано, що ціна позову становить
19577,60 грн., що є більш ніж 10 розмірів
мінімальної заробітної плати.
Стверджує, що відповідачі не мають
наміру виконувати грошові
зобов»язання у добровільному порядку,
тому необхідно буде виконувати рішення
суду у примусовому порядку шляхом
звернення стягнення на належне їм
майно. Вважає, що забезпечення позову
шляхом накладення арешту на майно
відповідачів є адекватним, розумним та
об»єктивним способом, що спроможний
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову. Просить ухвалу суду скасувати
та вирішити питання щодо задоволення
заяви про забезпе6чення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на підтримання доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні заяви
представника позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що останньою
не надано будь-яких доказів, що
свідчать про наявність обставин, що
можуть слугувати підставою для
забезпечення позову та незазначений
перелік майна, на яке необхідно
накласти арешт, не вказана його
кількість, вартість та місце
знаходження.

Однак з таким висновком суду колегія
суддів не погоджується у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

При цьому припущення суду щодо
зазначених обставин повинно бути
достатньо обґрунтованим з урахуванням
забезпечення збалансованості
інтересів сторін.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами виник спір щодо факту
спричинення відповідачами позивачу -
власнику квартири, яка знаходиться
нижче поверхом, матеріальної та
моральної шкоди у зв'язку із залиттям
спричиненого діями малолітнього
ОСОБА_7

При цьому ОСОБА_2 в позовній заяві
визначив конкретні суми як майнових
втрат у зв'язку з пошкодженням
належного йому майна, а саме 12 264 грн.,
так і моральної шкоди, спричиненої
зазначеним фактом, у розмірі 7000 грн.,
та навів докази на підтвердження
заявлених вимог. (а.с.9-14)

Також матеріалами справи встановлено,
що представником позивача в заяві про
забезпечення позову вказані підстави
забезпечення позову, обґрунтування
необхідності його забезпечення та
конкретне майно, на яке необхідно
накласти арешт, а саме - належну
відповідачці ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Щодо відсутності описку майна
відповідача ОСОБА_6, то колегією суддів
приймається до уваги, що про належне
останній майно інформації немає, у
зв»язку з чим, представник заявника
просила накласти арешт на все належне
їй рухоме та нерухоме майно в межах
суми стягнення, тобто 19577,60 грн.

Однак, суд першої інстанції,
постановляючи оскаржувану ухвалу, не
надав належної оцінки
обґрунтованості доводів щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням того, що за своїм
змістом забезпечення позову як
заходи цивільного процесуального
припинення дій, які можуть утруднити
виконання майбутнього рішення суду чи
зробити його виконання неможливим,
повинні гарантувати можливість
реалізації позовних вимог у разі їх
задоволення, не порушуючи при цьому
збалансованості інтересів сторін.

У зв»язку з вищенаведеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
не вказав чому не взяв до уваги, що
предметом позову є грошова сума в
розмірі 19 577,60 грн., що є значними
коштами, та прийшов до
необґрунтованого висновку про
недоцільність застосування заходів
забезпечення позову, внаслідок чого
постановив немотивовану ухвалу без
врахування вимог ст.210 ЦПК України, а
тому відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК
України оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.312, ст.ст. 313-315
ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 липня 2014 року
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.