Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2077/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ачкасов О.М.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 17 березня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що
07.05.2008 року з відповідачем був
укладений кредитний договір №б/н,
відповідно до якого ОСОБА_3 отримав
кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користуванням кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Однак, станом на 09.10.2013 року
у відповідача виникла заборгованість в
сумі 24307 грн. 67 коп., яка до цього часу не
погашена.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, надав суду заяву,
у якій підтримав позов в повному
обсязі, просив суд розглядати справу за
його відсутності.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, у якій позов
не визнав, просив суд застосувати строк
позовної давності та відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі,
розглянути справу за його відсутності.

Суд вважав можливим розглянути справу
за відсутністю сторін.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 17 березня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№б/н від 07.05.2008 року у розмірі 14450 грн. 35
коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» судовий
збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність і
необгрунтованість оскаржуваного
рішення суду в частині задоволення
позову скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального права,
просить змінити рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний
суд ухвалює рішення у випадках
скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст.ст.212-215 ЦПК
України щодо законності,
обґрунтованості рішення суду,
встановлення наявності обставин на
підтвердження вимог і заперечень та
належного застосування до спірних
правовідносин норм матеріального
права.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та правовідносини.

07.05.2008 року сторонами укладено
кредитний договір б/н, за яким
відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в
сумі 3000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Договір складається з заяви-анкети
позичальника, яка підписана
відповідачем , та умов та правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору.

Частково задовольнивши позов, суд
виходив з того, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі 7% залишку
заборгованості на кінець звітного
періоду, але не менше 50 грн. до кінця
місяця, наступного за звітним . а також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту і
процентів повинно здійснюватись
позичальником частинами кожного
місяця, наступного за місяцем, в
рахунок якого зносяться кошти, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, суд
дійшов висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Сул також виходив з того, що відповідно
до вимог ст.261, 530, 631 ЦК України слід
дійти висновку про те, що порушення
боржником строків сплати чергових
платежів, передбачених договором,
відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
кредитор протягом всього часу - до
закінчення строку виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики, що підлягає сплаті
разом з нарахованими процентами, а
також стягнути несплачені до моменту
звернення кредитора до суду з позовом,
щомісячні платежі (з процентами) в
межах позовної давності щодо кожного
із цих платежів. В останньому випадку,
перебіг позовної давності буде
починатись в залежності від закінчення
строку сплати кожного із щомісячних
платежів.

Проте, з таким висновком суду колегія
суддів погоджується лише частково.

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Враховуючи долучені до матеріалів
справи докази та вимоги закону, колегія
суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги ПАТ КБ »ПриватБанк»
про те, що на порушення умов укладеного
між сторонами договору відповідач
своїх зобов'язань за цим договором не
виконав, що призвело до утворення
заборгованості, яка за розрахунком
банку станом на 09.10.2013 року складає 24307
грн.67 коп., куди включено :
заборгованість за кредитом в сумі 3000
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 12743 грн.97
коп., заборгованість по комісії за
користування кредитом в сумі 6930 грн.,
штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн.,
штраф (процентна складова) в сумі 1133
грн.70 коп.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3 щодо застосування строку
позовної давності колегія суддів
вважає підставними і такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (частина четверта
статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Колегія судів не погоджується із
доводами апеляційної скарги ПАТ КБ
»ПриватБанк» про дію договору на даний
час, оскільки відповідно до пунктів
3.1.1, 5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) та що
позичальник почав порушувати умови
кредитного договору уже з червня 2008
року - наступного місяця після
отримання кредиту (а.с.4-6), а дія картки
закінчилась у травні 2010 року.

Оскільки строк позовної давності на
вимогу про сплату заборгованості за
кредитним договором сплинув у травні
2013 року, а з позовом до суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся 21 жовтня 2013
року і вимог про поновлення цих строків
не заявляв, то наявні підстави для
застосування строків позовної
давності і відмови у задоволенні
позову саме з цих підстав.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.309 ЦПК України
рішення суду про часткове задоволення
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду слід
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ
«ПриватБанк» про постійну лонгацію
договору на підставі п.9.12 Умов і
правил надання банківських послуг
суперечать правовій позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 19 березня 2014 року справа
№6-14цс14 в аналогічній справі, де
зазначено, що відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст.257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України стягнути з ПАТ КБ »ПриватБанк»
на користь ОСОБА_3 122 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 17 березня 2014
року у цій справі про часткове
задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати.

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором від 07 травня 2008 року у
розмірі 14450 грн. 35 коп. відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 122 грн.
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: