АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц - 791/2702/2014
Головуючий в І інстанції: Охтень А.А.
Доповідач: Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року жовтня місяця « 13» дня
колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Бугрика В.В.

Суддів: Лісової Г.Є., Семиженка Г.В.,

за участі секретаря: Яковенка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 11 липня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс» про захист прав
споживачів, визнання договору
недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, обґрунтовуючи
його тим, що 26.02.2013 року між ним та
відповідачем був укладений договір
фінансового лізингу № 008150. За умовами
даного договору ОСОБА_1 повинен був
отримати у користування трактор МТЗ
82.1.26. До підписання угоди, позивач
сплатив на рахунок відповідача грошові
кошти в сумі 17100 грн., та вважав, що
техніку отримає протягом короткого
проміжку часу, як йому було обіцяно
представником відповідача. Однак,
ознайомившись детальніше з умовами
договору, зрозумів, що для отримання
трактору необхідно сплатити понад 60%
його вартості. Вважає, що представник
відповідача з яким він проводив
попередні домовленості свідомо та
умисно ввів його в оману щодо істинних
умов угоди. Крім цього, стверджує, що
були порушені його права як споживача,
оскільки умови договору є
несправедливими та такими, що
створюють для нього дисбаланс
договірних прав та обов'язків. На
підставі ст. 18, 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» та ст. 230 ЦК
України просить визнати спірний
договір недійсним та застосувати
наслідки його недійсності стягнувши з
відповідача грошові кошти в сумі 17100
грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням суду позовні вимоги залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Вислухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 26 лютого 2013 року
між ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» та ОСОБА_1 було укладено
договір фінансового лізингу № 008150.
Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом
лізингу являється
сільськогосподарська техніка (Трактор
МТЗ 82.1.26). Вартість предмета лізингу та
розмір авансового платежу вказується в
Додатку № 1 до даного Договору та є його
невід'ємною частиною.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до п. 8.1 Договору, складові
лізингових платежів, їх суми та дати
платежів. визначені в Графіку
Лізингових Платежів у Додатках №1 та №2
до цього Договору, які є його
невід'ємною частиною. Згідно з п. 8.2.1
Договору, перший лізинговий платіж
складається з: комісійної винагороди
лізингодавця за організаційні заходи,
пов'язані з підготовкою та укладенням
цього договору, яка розраховується як
комісія за організацію, яка визначена у
додатку №1 до цього договору. З Додатку
№ 1 до Договору вбачається, що вартість
предмету лізингу становить 171000 грн.,
відсоток платежів - 50%, сума виплат - 85500
грн., щомісячний платіж 7125 грн., комісія
за організацію - 10%, (17100 грн.), комісія за
передачу - 3% (5130 грн.). З Додатку №2 до
Договору вбачається, що вартість
предмету лізингу становить 171000 грн.,
авансовий платіж - 50%, сума лізингу - 85500
грн., викупна вартість - 2565 грн.,
відсоткова ставка - 10%, комісія - 5% та
щомісячний платіж 2034 грн., а також
витрати, які сплачує лізингоодержувач
за відвантаження предмета лізингу в
сумі 1170 грн.

26 лютого 2013 року ОСОБА_1 сплатив на
рахунок ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» 17100 грн., що
підтверджується відповідною
квитанцією.

Позивач стверджував, що сплачена ним
сума, на його думку, була першим внеском
за трактор, який йому обіцяли передати
протягом місяця після зарахування на
рахунок товариства цієї суми.
Довідавшись, що сплачені ним кошти
являються комісією за організаційні
заходи відповідача, вважає що його
умисно було введено в оману щодо
істинного призначення суми платежу, а
тому договір повинен бути визнаний
недійсним на підставі ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та ст. 230 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду.

Так, відповідно до пункту 20 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 року, правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Дослідивши та проаналізувавши
укладений між сторонами договір, судом
було встановлено, що вказаний правочин
містить необхідні реквізити, його
умови є чіткими та зрозумілими після
ознайомлення з ними, кожний аркуш угоди
підписаний позивачем, що дає підстави
вважати про його ознайомлення з
умовами договору.

Також ОСОБА_1 було підписано заяву, якою
останній підтверджує, що прочитав та
зрозумів умови договору по програмі
«Автофінанс» та отримав усі коректні
відповіді від менеджера-консультанта.

За цих обставин та враховуючи, що
позивачем будь-яких належних та
допустимих доказів введення його в
оману до суду надано не було, суд
прийшов вірного до висновку про
недоведеність позовних вимог з цих
підстав.

Стосовно інших позовних вимог колегія
суддів зазначає, що види та розмір
лізингових платежів передбачені
умовами договору та додатків до нього.
Фактично, позивач добровільно
погодився з тим розміром лізингових
платежів, які запропонував йому
відповідач, оскільки підписав договір.
Таким чином, відповідно до принципу
свободи договору, сторони на власний
розсуд врегулювали між собою майнові
відносини. За цим же принципом було
погоджено і строк передачі в
користування лізингоодержувачу
предмету лізингу. А тому, посилання
ОСОБА_1 на несправедливість пункту 1.7
договору є безпідставним.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити та залишити
рішення суду першої інстанції без змін
як таке, що є законним та обґрунтованим.
За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене із
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Голопристанського
районного суду міста Херсона від 11
липня 2014 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді