АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 - 8730 /2014 року
Головуючий у 1 інстанції Фаркош Ю.А
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів : Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 26 травня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 26 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
задоволено.

Шлюб укладений та зареєстрований 07
жовтня 1994 року у Палаці одруження "
Центральний" м. Харкова між
громадянами ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №
1835) розірвано.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволені позову
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну
скаргу і просив її задовольнити з
підстав викладених у ній, ОСОБА_2, яка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України,
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини.

Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Положенням ч.1 ст. 112 СК України
передбачено, що суд з'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.10 постанови №11 від 21.12.2007
року " Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя " проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття
судом заходів щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі відкладення розгляду
справи слуханням та надання сторонам
строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК) .
Судам слід використовувати надану
законом можливість відкласти розгляд
справи для примирення подружжя,
особливо за наявності неповнолітніх
дітей.

При визначенні строку на примирення
суд заслуховує думку сторін та
враховує конкретні обставини справи.

Судом встановлено , що сторони
перебували у шлюбі з 07 жовтня 1994 року.
Від шлюбу є дочка: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Сторони припинили спільне життя, як
подружжя, не підтримують подружніх
стосунків, не ведуть спільне
господарство.

Судом надавався сторонам строк для
можливого примирення , однак
примирення не відбулося. Позивачка
наполягає на розірванні шлюбу, вважає ,
що їх сім'ю зберегти неможливо,
оскільки відсутні підстави до того .

З огляду на наведені обставини та
вимоги закону , колегія суддів вважає ,
що суд дійшов обґрунтованого висновку
про те , що збереження шлюбу сторін
суперечитиме інтересам позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції вимог
матеріального права, оскільки суд не
надав сторонам строк для примирення
тривалістю 6 місяців, не заслуговує на
увагу , оскільки судом вживалися заходи
до примирення сторін, щодо строку для
примирення, то суд встановлює цей
строк, виходячи з обставин справи, а не
бажання однієї із сторін.

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що мало місце порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів не вбачає підстав до
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України ,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Печерського
районного суду м. Києва від 26 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: