АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8539/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Антипова Л.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами представників
ОСОБА_1 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_1, Відділу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського району м. Києва про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Дніпровська районна у м. Києві державна
адміністрація, Комунальне
підприємство «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва» про
усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 рокупозивачі звернулися в
суд із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просили
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язати Відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського району м. Києва зняти
відповідача з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання
судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що
відповідач у квартирі не проживає,
зазначеним житловим приміщенням не
цікавиться, витрати по його утриманню
та сплаті комунальних послуг не несе.

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду
із зустрічним позовом, в якому просив
зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та вирішити питання судових
витрат.

В мотивування вимог посилається на те,
що він часто хворів та вимушений був
неодноразово проходити лікування в
стаціонарі, оскільки за станом свого
здоров'я він перебуває на обліку
покращення житлових умов, як особа, що
не може проживати ні в комунальній, ні
однокімнатній квартирі. В період його
проживання відповідач ОСОБА_3 разом з
батьком неодноразово здійснювали йому
перешкоди у користуванні квартирою,
при цьому не відкривали двері,
здійснювали заміну серцевини замка,
змушували його спати на підлозі,
тримали в квартирі кішку, яка викликає
у нього алергію, всіляко принижували
його.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 травня 2014 року - первісний
позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1 та знято його з
реєстрації за вказаною адресою.
Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представники ОСОБА_1 подали апеляційні
скарги, в яких просять скасувати
рішення та ухвалити нове про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічного, посилаючись
на те, що суд ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не з'ясувавши
дійсні обставини спору.

Вказують на те, що суд, застосувавши
норми матеріального права, які
застосуванню до спірних правовідносин
не підлягали, прийшов до невірного
висновку про те, що ОСОБА_1, будучи
зареєстрований в належній квартирі
позивача, порушує права позивачів на
свій розсуд володіти, користуватись і
розпоряджатись квартирою.

Крім того, з оскаржуваного рішення
неможливо зрозуміти про який строк
непроживання іде мова: шість місяців,
чи один рік.

Суд не врахував, що відповідач
перебував у цей час на диспансерному
обліку у алерголога та уролога у
Діагностичному центрі, розташованому
за місцем реєстрації , отримував
поштові відправлення та листи (а.с. 62, 63)
та судову повістку.

Зазначили, що був проігнорований факт
проживання в квартирі кота, шерсть
якого для ОСОБА_1 є сильним алергеном.

В судовому засіданні апелянти скарги
підтримали.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав:

Вирішуючи спір між сторонами, суд
виходив з того, що відповідач без
поважної причини не проживає за місцем
своєї реєстрації та не несе витрат по
комунальним послугам, а тому є таким, що
втратив право на користування даним
житловим приміщенням.

Проте, з таким висновком колегія не
погоджується, оскільки такого висновку
суд дійшов, не з»ясувавши дійсні
обставини спору, не перевіривши доводи
та заперечення сторін та без належної
оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Відповідно до довідки Ф-3, виданої
ЖРЕО-408 в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який є сином позивача
ОСОБА_2 (а.с. 5)

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 06.06.2007 року ОСОБА_1 був
вселений у спірну квартиру (а.с. 9-12).

Проте, з часу виконання рішення, а саме:
з 22.06.2010 року ОСОБА_1 в квартирі не
проживає, що підтверджено Актами
ЖРЕО-408 від 19.10.2012 p., від 23.01.2013 p., від
24.04.2013 p.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України
наймач або члени його сім'ї можуть бути
визнані судом такими, що втратили право
користування жилою площею, зокрема,
коли вони в ньому не проживають без
поважних причин понад шість місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймачем, а в разі спору - судом.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених правових норм член сім᾽?ї
наймача (колишній член) може бути
визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, з
підстав відсутності понад шість
місяців у цьому жилому приміщенні, якщо
він був відсутній протягом цього
строку підряд без поважних причин, і
саме ці факти повинні бути встановлені
судом при вирішенні спору згідно з
вимогами ст. 214 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 10
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснив судам, що у справах
цієї категорії необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції, позивач за
первісним позовом ОСОБА_3 у судовому
засіданні підтвердила, що не бажає, щоб
ОСОБА_1 проживав у квартирі, і тому за
рекомендаціями її юриста вона змінила
замки у квартирі.

Таким чином, твердження апелянтів про
те, що ОСОБА_1 не має змоги проживати у
квартирі через перешкоди, які чинять
йому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знайшли своє
підтвердження.

Отже, апеляційна інстанція приходить
до висновку про те, що суд помилково без
достатніх правових підстав,
обґрунтовуючи своє рішення, дав
неправильну оцінку доказам, наданим
позивачами, оскільки матеріали справи
свідчать про відсутність законних та
достатніх правових підстав для
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

Суд першої інстанції, задовольняючи
первісний позов, не навів мотивів та
доказів на підтвердження зазначеного
висновку. Доводи позивачів про
відсутність відповідача без поважних
причин у спірній квартирі понад шість
місяців не знайшли свого
підтвердження.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного
позову, то апеляційна інстанція також
не погоджується з тим, що відповідачі
не чинили перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні квартирою, оскільки
протилежне ним доведено відповідними
доказами, які в силу ст.57 ЦПК України є
належними та допустимими, виходячи з
вимог даного позову.

З матеріалів справи та показів свідків
убачається, що ОСОБА_2. та ОСОБА_3 чинять
перешкоди, маючи двох котів, шерсть
яких є алергеном для хворого на
бронхіальну астму ОСОБА_1, який за
медичними рекомендаціями не міг
проживати у спірній квартирі.

Крім того, самі відповідачі за
зустрічним позовом визнають факт зміни
замків та наявність котів, що і є
перешкодою у проживанні ОСОБА_1 у
спірній квартирі.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення та про відмову у задоволенні
первісного позову та про задоволення
зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представників
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 травня 2014 року в справі
скасувати та ухвалити нове рішення,
наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Відділу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського району м. Києва про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Дніпровська
районна у м. Києві державна
адміністрація. Комунальне
підприємство «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва» про
усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 усунути
перешкоди ОСОБА_1 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді