У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_1
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Рахівського районного суду від 24
квітня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

12.02.2014 ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
мотивуючи наступним. Позивач на
підставі Державного акта серії ІІ-ЗК №
007643 на право приватної власності на
землю, виданого 07.04.1997, є власником
земельної ділянки площею 0,03 га,
розташованої по АДРЕСА_1. Між сторонами
довгий час тривали спори щодо прав на
землю і всупереч установленому праву
власності позивача на землю,
відповідачі самочинно, без його згоди
та відповідних дозволів на належній
йому земельній ділянці, на місці
встановлення межових знаків звели
гараж із надбудовою. Цей факт
стверджується актами державного
виконавця, іншими доказами. Такі дії
відповідачів перешкоджають виконанню
рішення Рахівського районного суду від
12.06.2003, яким їх було зобов'язано
звільнити земельну ділянку позивача та
усунути перешкоди в користуванні нею.

Посилаючись на ці обставини, на
положення ст. 391 ЦК України, ст. 103 ЗК
України та з урахуванням правил,
установлених ст. 376 ЦК України, позивач
просив усунути перешкоди в
користуванні належною йому земельною
ділянкою шляхом знесення
відповідачами самочинно збудованої
господарської споруди та покласти на
них судові витрати.

Рішенням Рахівського районного суду
від 24.04.2014 у позові відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду, вказує
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. На думку
апелянта, він має право на такий позов,
послався на відповідні норми закону і
довів позов, чого суд не врахував.
Просить рішення скасувати, позов -
задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію
відповідачі вказують на її
необґрунтованість, просять скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, який апеляцію не визнав,
розглянувши справу за правилами ст. 305
ч. 2 ЦПК України за відсутності інших
учасників процесу, обговоривши доводи
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до такого.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, особа на
власний розсуд здійснює своє право на
захист і розпоряджається своїми
цивільними та процесуальними правами
(ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1,
ст. 11 ч. 2 ЦПК України), позивач
зобов'язаний належно довести
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях; належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування; обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11
ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України); про
задоволення позову рішення може бути
прийняте за умови обґрунтованості та
доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215
ЦПК України).

У справі встановлено, що на підставі
рішення Виконкому Рахівської міської
ради від 24.03.1997 № 20 ОСОБА_3 07.07.1997 видано
Державний акт серії ІІ-ЗК № 007643 на
право приватної власності на землю
щодо земельної ділянки площею 0,038 га,
розташованої по АДРЕСА_1 і призначеної
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд і будівель, а за рішенням
Виконкому Рахівської міськради від
29.10.1998 р. № 97 до державного акта внесені
зміни про те, що 0,008 га (ділянка № 2 на
плані) знаходяться у спільному
користуванні (а.с. 7). Ці факти
встановлені також рішенням
Апеляційного суду Закарпатської
області від 25.01.2012 (а.с. 51-52). Чинними
рішенням Рахівського районного суду
від 12.06.2003 і додатковим рішенням цього ж
суду від 02.12.2003 (а.с. 40-47) задоволено
частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про звільнення земельної
ділянки, усунення перешкод у
користуванні під'їзною дорогою та
відшкодування майнової і моральної
шкоди, зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 звільнити належну ОСОБА_3
земельну ділянку в АДРЕСА_1 та усунути
перешкоди в користуванні нею шляхом
відновлення межових знаків, а також
усунути перешкоди в користуванні
під'їзною дорогою до цієї земельної
ділянки шляхом знесення огорожі.

Під час виконання рішення Рахівського
районного суду від 12.06.2003 і додаткового
рішення цього суду від 02.12.2003
держвиконавець Відділу ДВС
Рахівського райуправління юстиції
склав акти від 09.04.2013 і від 19.06.2013 про
неможливість відновлення межових
знаків по АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що за
цією адресою на місці встановлення
межових знаків розміщена будівля
(гараж із надбудовою), що перешкоджає
виконанню рішення суду (а.с. 9, 10). З
листів Виконкому Рахівської міської
ради від 20.11.2013 № 1434 та Інспекції ДАБК у
Закарпатській області від 22.01.2014 №
08.11/113 випливає, що будівництво
указаного гаража з надбудовою
здійснено без відповідних дозвільних
документів на право виконання
будівельних робіт (а.с. 8, 11).

ОСОБА_6 пред'явив позов до ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
здійсненні права власності
посилаючись саме на вищевказані факти
і обставини, позивач зазначав, що
будівля гаража частково розміщена на
належній йому земельній ділянці.
Позивач як власник земельної ділянки
діючи на захист свого права власності
правомірно пред'явив позов з виходячи з
положень, передбачених ст.ст. 15, 16, 316-319,
321, 373, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 78, 79, 81, 90, 103,
152 ЗК України, і поставив питання саме
про усунення перешкод у здійсненні
права власності. Способом усунення
перешкод позивач визначив знесення
відповідачами самочинно зведеної
будівлі і в контексті обрання такого
способу захисту порушеного права
посилання на положення ст. 376 ЦК
України, які кваліфікують відповідні
обставини, дії та правовідносини, теж є
правильним.

Тобто, ОСОБА_6 мав право як таке на
пред'явлення позову про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на земельну ділянку шляхом знесення
нерухомого майна (ст. 15 ч. 1 ЦК України,
ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України).
Враховуючи триваючий характер
порушення права та особливості його
захисту шляхом пред'явлення
негаторного позову, позивач правильно
виходив передусім з положень ст. 391 ЦК
України та пред'явив позов з підстав,
передбачених цією нормою закону, а не
на підставі ст. 376 ЦК України, як це
помилково зазначив у своєму рішенні
суд першої інстанції. В даному випадку
положення статті ЦК України щодо
самочинного будівництва відіграють
субсидіарну роль і не змінюють
правової природи позову, спрямованого
на захист права власності від порушень,
не пов'язаних із позбавленням
володіння. Міркування суду в рішенні
про відсутність у ОСОБА_3 права на
позов, який він пред'явив,
необґрунтовані, не відповідають
обставинам справи та суті позову.

Поряд із цим, колегія суддів зауважує
наступне. Виходячи з підстав і предмету
позову, наявності кількох
відповідачів, предметом доказування
(ст. 179 ч. 1 ЦПК України) є факти, які
повинні підтверджувати доводи
позивача про те, що конкретні винні дії,
вчинені кожним з відповідачів у певний
час у відповідному місці та за
відповідних обставин потягли
порушення його права власності на
землю, перешкоджають йому в
користуванні земельною ділянкою. При
цьому, позивачу слід визначитись із
тим, про що саме йдеться: про
взаємопов'язані спільні дії
відповідачів (сукупність пов'язаних
дій), виникнення у них солідарної
відповідальності за порушення прав
позивача, чи про конкретні дії кожного
з відповідачів та індивідуальну
відповідальність кожного з них за
власні дії, що передбачає відповідну
мотивацію позову та особливості
доказування вимог. В будь-якому разі,
позивачем мають бути зазначені
конкретні дії відповідачів, має бути
вмотивовано, чи порушують такі
конкретні дії права позивача,
враховуючи індивідуальність вини
особи, яка порушила право, має бути
вмотивовано, чи є дії кожного з
відповідачів винними, а питання про їх
відповідальність має вирішуватися з
урахуванням встановленого.

Беручи до уваги мотивацію позову, в т.ч.,
твердження позивача про розміщення
самочинної будівлі на частині його
земельної ділянки, підлягають
перевірці доводи та встановленню факти
щодо, зокрема, того, як стосовно меж
земельної ділянки позивача
розташована самовільно зведена
будівля; чи відповідає розташування
будівлі вимогам Державних будівельних
норм (правил); чи існують перешкоди у
користуванні земельною ділянкою і якщо
так, то якими є технічні параметри
перешкод, в чому конкретно перешкоди
полягають, якими для позивача є
наслідки існування перешкод; яким є
орієнтовний час виникнення (створення,
спорудження) перешкод; у який спосіб
технічно можливо усунути наявні
перешкоди у використанні земельної
ділянки, чи є необхідним повне
знесення, демонтаж будівлі, її частини
або можливі інші способи усунення
перешкод (перебудова і т.ін.), якщо
можливі, то які саме.

Згадані вище документи, на які
посилався позивач, схеми розташування
земельних ділянок (а.с. 82, 83), фотографії
(а.с. 31-34), на яких зафіксовані частини
земельної ділянки, будівлі тощо є
матеріалами, які певним чином
ілюструють доводи позивача, проте,
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, потребує спеціальних знань
у галузі науки, техніки, інженерного
забезпечення землеустрою,
розташування об'єктів нерухомості, у
зв'язку з чим належним і допустимим
доказом щодо цих обставин є висновок
експерта (ст. 66, ст. 143 ч. 1, ст. 147 ч.ч. 2-6, ст.
179 ч. 2, ст. 189 ЦПК України). Документи і
матеріали, на які посилається позивач,
не є достатніми і належними доказами та
можуть враховуватися у сукупності з
іншими доказами, що підлягають оцінці
судом. Питання про призначення
відповідної судової
інженерно-технічної експертизи
позивач у судах першої та апеляційної
інстанцій не ставив. До пред'явлення
даного позову питання про наявність на
земельній ділянці позивача самовільно
зведеної відповідачами будівлі
судовим порядком не ставилося, а із
заяви ОСОБА_4 від 07.11.2012 на ім'я
Рахівського міського голови
убачається, що лише у листопаді 2012 року
вона звернулася по дозвіл на
будівництво гаража із надбудовою (а.с.
70), доказів отримання (оформлення)
ОСОБА_4 та/або ОСОБА_1 дозвільних
документів на будівництво немає, що в
апеляційному суді визнав представник
останнього ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_3
будучи належно повідомленим про час і
місце розгляду справи у судове
засідання до апеляційного суду під час
розгляду по суті справи за апеляцією не
з'явився, про причини неявки не
повідомив, клопотання з цього приводу
від нього не надходили.

Отже, розпорядившись належними йому
правами на власний розсуд, ОСОБА_3 не
довів належними і допустимими доказами
обставин, що підлягають доказуванню. За
таких умов доводи позову щодо
порушення прав позивача ґрунтуються на
припущеннях. Висновок суду першої
інстанції про недоведеність факту
порушення прав позивача, а тому - і про
недоведеність позову слід визнати
обґрунтованим. Оскільки позов не був
доведений у передбачений цивільним
процесуальним законом спосіб, суд
першої інстанції не мав підстав для
його задоволення із застосуванням
вищевказаних норм матеріального права,
якими регулюються спірні
правовідносини щодо захисту прав
власника земельної ділянки.
Враховуючи, що відмова в позові є
обґрунтованою і правильною по суті,
помилкові твердження суду про невірне
застосування позивачем норм ст. 376 і ст.
391 ЦК України при зверненні до суду на
висновок суду про необхідність відмови
в позові не впливають та не можуть бути
підставою для задоволення апеляції. Не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України
апеляцію слід відхилити, рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Рахівського районного суду від
24 квітня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді