Справа № 466/7588/13
Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук
Провадження № 22-ц/783/3886/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Кредитної спілки «Орізон» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 03 квітня 2014 року у справі за
позовом Кредитної спілки «Орізон» до
ОСОБА_2 про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 3 квітня 2014 року у
задоволенні позову Кредитної спілки
«Орізон» до ОСОБА_2 про відшкодування
збитків відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Дане рішення оскаржила КС
«Орізон».

В своїй апеляційній скарзі просять
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову повністю - стягнути
з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки
«Орізон» борг в сумі 24043,79 грн. З
рішенням не погоджуються з огляду на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Зазначають, що
відповідно до ст.ст. 525, 629 ЦК України,
ОСОБА_2, підписавши кредитний договір,
зобов'язана його виконувати. А не
повернувши частину тіла кредиту у
розмірі 5700, 28 грн. вона спричиняє втрати
для них. Тому вона повинна відповідно
сплатити відсотки за користування
кредитом у розмірі 2052,1 грн. за період з
6.03.2013 року по 6.03.2014 року з розрахунку 36%
річних. Крім цього, в силу ст. 625 ЦК
України вона повинна сплатити
інфляційні втрати та 3% річних
загальним розміром 1092,83 грн., а також
2329,46 грн. реальних фінансових збитків,
яких зазнало підприємство та 17530 грн.
упущеної вигоди.

В судове засідання сторони (їх
представники) не з'явилися. Від імені
відповідача до суду надійшла телеграма
у якій повідомлено про те, що
відповідач не з'явиться у судове
засідання у зв'язку із раптовим
захворюванням. Зважаючи на те, що
сторони були належним чином
повідомленими про час та місце
судового розгляду; клопотань про
відкладення розгляду справи від них не
надходило; окрім цього доказів що
підтверджували б поважність причин
неявки сторін (їх представників) у
судове засідання представлено не було,
а також зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК
України колегія суддів вважала за
можливе проводити розгляд справи у
відсутності сторін (їх представників).

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть
участь у справі та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції, позивач звернувся до суду з
позовом, у якому, з врахуванням заяв про
уточнення позовних вимог остаточно
просив про стягнення з відповідача: 2052,1
грн. нарахованих відсотків за період з
6.03.2013 року по 6.03.2014 року; 1085,74 грн.
інфляційних втрат за період з 1.06.2009
року по 30.11.2013 року; 817,09 грн. - 3% річних за
період з 28.05.2009 року по 6.03.2014 року; 2329,46
грн. - реальні фінансові збитки за
період з 29.04.2012 року по 6.03.2014 року; 17530
грн. - упущена вигода за період з 29.05.2009
року по 6.03.2014 року, а всього 23814,39 грн.
Обґрунтували позов тим, що між ними та
відповідачем було укладено кредитний
договір. Внаслідок його невиконання
судовим наказом від 30.10.2009 року було
зобов'язано стягнути з відповідача на
їх користь 8286,49 грн. заборгованості за
кредитним договором (5700,28 грн.
заборгованість по тілу кредиту,
2586,21грн. заборгованість за відсотками
за користування кредитом). Вказаний
судовий наказ набрав законної сили,
однак до сих пір не виконаний через
ухилення від його виконання
відповідача. Враховуючи, що
зобов'язання за договором між ними не
припинились просили стягнути з
відповідача: відсотки, що передбачені
договором, 3%річних та інфляційні
втрати за період невиконання судового
наказу за мінусом періоду і сум про
стягнення яких вони вже звертись до
суду та питання про стягнення яких вже
судом вирішувалось. Крім цього
вважають, що неповернення позивачем
коштів призвело до фінансових збитків
їх спілки, оскільки вони сплачують
відсотки за депозитними вкладами, а
відсоткова ставка становить у них 22%
річних. Крім цього, вважають, що спілка
при вчасному поверненні вкладу
відповідачем могла б реально одержати
прибутки з розрахунку 60% річних та 72 %
річних, видаючи планові кредити із
такими відсотковими ставками, що були
передбачені у них у спілці у різні
періоди. Розрахунки проводили з суми
заборгованого тіла кредиту 5700,28 грн.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову,
вірно вказував про те, що наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, що не виконане боржником не
припиняє правовідносини сторін
кредитного договору, не звільняє
відповідача від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум передбачених частиною
другою статті 625 ЦК, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином. Однак, згодом суд,
вважаючи, що позивач просить у позові
стягнути збитки, завдані йому
відповідачем, в порядку ст. 22 ЦК
України, вважав що у задоволенні позову
слід відмовити.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду безпідставним таким, що не
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Як вбачається із матеріалів справи між
сторонами 30.11.2007 року був укладений
кредитний договір за яким відповідач
отримала 7000 грн. у кредит строком на 18
місяців, тобто до 28.05.2009 року зі сплатою
36 % річних (кредитний договір а.с. 4-5).
Станом на час закінчення строку дії
договору 8.05.2009 року відповідача через
неналежне виконання умов договору
наявною була заборгованість, зокрема, і
щодо тіла кредиту у розмірі 5700 грн.

Судовим наказом Шевченківського
районного суду м.Львова від 30.10.2009 року,
що набрав законної сили та на даний час
перебуває на виконанні, було стягнуто з
відповідача на користь позивача
вказану заборгованість за тілом
кредиту у розмірі 5700,28 грн. та проценти
за користування кредитом у розмірі 2586,21
грн. станом на 5.10.2009 року (Справа 2н-3230/09
Шевченківського районного суду
м.Львова).

Як вбачається із відповідей на запит
суду Шевченківського ВДВС Львівського
МУЮ №16745 від 11.06.2014 року та
Франківського ВДВС Львівського МУЮ
№12646 від 10.07.2014 року вказаний судовий
наказ перебуває на виконанні та на
даний час не виконаний.

Із змісту ст.ст. 536, 625, 1054, 1056-1, 1048 ЦК
України в редакціях, що діяли як станом
на час укладення кредитного договору
між сторонами та діють на даний час
вбачається таке.

Проценти, передбачені ст.ст. 536, 1054, 1056-1,
1048 ЦК України, є платою за користування
чужими грошовими коштами, яка за
відсутності іншої домовленості сторін,
сплачується боржником за весь період
користування грошовими коштами, у тому
числі після настання терміну їх
повернення. Поряд з цим за порушення
виконання грошового зобов'язання на
боржника покладається
відповідальність відповідно до ст. 625
ЦК України, яка полягає у приєднанні до
невиконаного обов'язку, нового
додаткового обов'язку у вигляді
відшкодування матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення, а також
сплати трьох процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Беручи до уваги різну
правову природу процентів,
передбачених статтями 536, 1048, 1056-1 ЦК
України, і процентів, що стягуються у
відповідності до ст. 625 ЦК України, а
також відсутність в чинному
законодавстві обмежень, одночасне
стягнення процентів, передбачених ст.
536 ЦК України та іншими статтями, та
відшкодування інфляційних збитків за
весь час прострочення, а також сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми, передбачених ст. 625
ЦК України, є правомірним (за умов, що
такі вимоги заявлені кредитором).

Вказане підтверджується і Постановою
Верховного Суду України від 29.05.2013 року
у справі №6-39цс13, що в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою до застосування.

Враховуючи наведене відповідач, як
така, що не виконує грошового
зобов'язання, що виникло і триває
відповідно до укладеного між сторонами
договору повинна сплачувати 36% річних
(передбачених договором) за весь період
користування чужими грошовими коштами
(5700,28 грн.), а також інфляційні втрати та
3% річних від простроченої суми за той
же період.

Враховуючи вказане, а також періоди за
які нараховані позивачем вказані,
необхідні до сплати відповідачем, суми,
- колегія суддів вважає, що позов у
частині стягнення з відповідача на
користь позивача вказаних сум є
підставним та підлягає до задоволення.

Розрахунки таких сум здійснені
позивачем вірно та виглядають так:

1) 36 відсотків, що були передбачені
договором.

5700,28 грн. (неповернуте тіло кредиту) Х
36/100 Х 365 днів (період неповернення
коштів визначений позивачем 6.03.2013 року
по 6.03.2014 року за який стягнення
відсотків за судовим рішеннями не було
здійснено) = 2052,1 грн.

2) інфляційні втрати (ст. 625 ЦК).

5700,28 грн. (неповернуте тіло кредиту) Х
119,047% (перемножений індекс інфляції за
період, про стягнення за який просить
позивач (1.06.2009 року - 30.11.2013 року) - 5700,28
грн. = 1085,74 грн.

3) 3 відсотки річних (ст. 625 ЦК).

5700,28 грн. (неповернуте тіло кредиту) Х 1744
дні (період про стягнення за який
просить позивач (28.05.2009 року - 6.03.2014 року)
= 817,09 грн.

Всього: 2052,1 + 1085,17 + 817,09 = 3954,93 грн.

Що стосується решти позовних вимог, то
такі позивачем не доведені та до
задоволення не підлягають

Так, одна із необхідних до сплати сум, а
саме реальні збитки, як вважає позивач
у розмірі з 29.04.2012 року по 6.03.2014 року
жодним чином не доведена. Так,
позивачем необґрунтовано, як спілка
втрачала 22% річних із неповернутої
відповідачем суми (5700,28 грн.),
виплачуючи відсотки за іншими
депозитними вкладами.

Крім цього, доводи про можливу планову
видачу кредиту за вказаною сумою (5700,28
грн.) та можливість отримання за таким
кредитом від 60 % до 72 %річних у різні
періоди, також, є лише припущеннями, а
не обґрунтованими доводами, що могли б
свідчити про необхідність задоволення
вказаної позовної вимоги.

Враховуючи вказане, рішення суду
першої інстанції, яким суд, відмовляючи
у задоволенні позову посилався на ст.. 22
ЦК України, слід скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
частково та стягнути з відповідача на
користь позивача згадані суми.
Вказаним слід визнати частково
обґрунтованою апеляційну скаргу та
таку частково задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п. 1,
3, 4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Кредитної спілки
«Орізон» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 квітня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов Кредитної спілки «Орізон»
до ОСОБА_2 про стягнення суми -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної
спілки «Орізон» 2052,1 грн. нарахованих
відсотків за період з 6.03.2013 року по
6.03.2014 року; 1085,74 грн. інфляційних втрат
за період з 1.06.2009 року по 30.11.2013 року та
817,09 грн. - три відсотки річних за період
з 28.05.2009 року по 6.03.2014 року, а всього 3954,93
грн.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної
спілки «Орізон» 229,4 грн. сплаченого
судового збору за подання позовної
заяви.

Стягнути з Кредитної спілки «Орізон» в
користь держави 8,74 грн. недоплаченого
судового збору при поданні позовної
заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної
спілки «Орізон» 121,8 грн. сплаченого
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник