Справа №484/2584/14-ц 08.10.2014 08.10.2014 08.10.2014
Провадження №22-ц/784/2708/14
Головуючий першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
2014 р.,жовтня місяця, 08 дня
Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:
головуючого: Галущенка О.І.
суддів: Самчишиної Н.В.
відповідачки - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
ОСОБА_4 на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21.08.2014 р., у справі за
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
порушень у володінні житловим будинком
25.06.2014 р. ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про усунення
порушень у володінні житловим будинком
Позивач зазначав що у 1988 р. він за
договором купівлі-продажу придбав у
власність житловий будинок АДРЕСА_1.
В належний їй будинок він вселив
відповідачку, з якою перебував у шлюбі.
Після розірвання шлюбу, яке сталося
28.03.2012 р. ОСОБА_3 перестала бути членом
його сім'ї та неправомірно
користується будинком, перешкоджаючи
йому у реалізації права власності.
Будь-яких домовленостей про збереження
за нею права користування будинком він
з відповідачкою не погоджував.
Посилаючись на ці обставини позивач
просив про виселення відповідачки з
будинку без надання іншого жилого
приміщення та зобов'язати передати
йому ключі від будинку і документи на
Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21.08.2014 р. постановлено про
відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення
і ухвалення нового рішення про
задоволення позову, вважаючи, що суд
не врахував всіх доказів і обставин,
які свідчать про наявність підстав для
виселення відповідачки із спірного
будинку та передачі йому ключів і
документів на будинок.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах
оскарження, визначених ст.. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з приписами ст.5 ЦК
України правовий статус майна
визначається нормами права, що діяли на
час його створення чи набуття.

Відповідно до положень ст. ст.
316-317, 319, 321 ЦК України власникові
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Зазначені правомочності є
непорушними, власник реалізує їх на
свій розсуд, не допускаючи порушень
права інших осіб, у тому числі, інших
співвласників.

Набуття права спільної сумісної
власності на житловий будинок
відбувається на підставах не
заборонених законом. (ч.2 ст. 355 ЦК
України)

Такими підставами щодо майна,
придбаного у 1988 році, згідно з
положеннями ст. 22 КпШС України, є
набуття його у власність в період
перебування жінки та чоловіка у шлюбі.

За змістом положень ст. 156 ЖК
України та ст. 22 КпШС України
співвласники житлового будинку, які
одночасно є членами сім'ї іншого
співласника, в тому числі і колишні,
користуються цим житловим приміщенням
нарівні з іншим співвласником.

Їх право користування житловим
приміщенням, згідно з приписами ч. 3 ст. 9
ЖК України, урегульовано житловим
законодавством, згідно з нормами якого,
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування ним
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Діюче законодавство не
передбачає підстав позбавлення
співвласника будинку права
користування цим житловим приміщенням
на тій підставі, що він перестав бути
членом сім'ї іншого співвласника.

Не передбачає таких підстав і
частина 4 ст. 156 ЖК щодо членів сім'ї
власника, які припинили з ним сімейні
відносини внаслідок розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається,
що спірний житловий будинок придбано
позивачем та відповідачкою після
укладення шлюбу.

Зазначений будинок на підставі
ст. 22 КпШС України є їх спільною
сумісною власністю, оскільки не надано
доказів щодо придбання його позивачем
у приватну власність.

У спірне житлове приміщення
сторони вселились за взаємною згодою.

Розірвання шлюбу та припинення
сімейних відносин не позбавляє
відповідачку права користування цим
будинком.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставини справи, дав
належну юридичну оцінку наданим
доказам та прийшов правильного
висновку про відсутність підстав для
виселення відповідачки.

В той же час, вирішуючи питання
щодо вимог про передачу ключів від
будинку та документів на право
власності, суд не врахував, що позивач,
який у будинку фактично не проживає, не
позбавлений права користування
будинком та має право власності як на
ключі від вхідних дверей так і на
документи на будинок нарівні з
відповідачкою.

За таких обставин, рішення в цій
частині, у відповідності до приписів ч.1
ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню, а
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню з покладенням
на відповідачку обов'язку щодо
передачі позивачу одного примірника
ключів від вхідних дверей та оригіналу
договору купівлі-продажу спірного
будинку.

Вимоги про передачу домової книги
задоволенню не підлягають, оскільки
домова книга є приналежністю будинку
та призначена для реєстрації осіб, що у
ньому проживають, а тому не може
утримуватися виключно одним із
співвласників поза межами будинку.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України рішення підлягає зміні в
частині стягнення судового збору
шляхом стягнення з відповідачки на
користь позивача 182 грн. 70 коп. в рахунок
відшкодування витрат на судовий збір.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21.08.2014 р. в частині відмови
у задоволенні позову про усунення
перешкод з реалізації права власності
,- скасувати.

Постановити в цій частині нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 передати
ОСОБА_4 один примірник ключів від
вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 та
оригінал договору купівлі-продажу
зазначеного житлового будинку,
посвідченого нотаріусом 2-ї
Первомайської державної нотаріальної
контори 18.11.1988 р., зареєстрованого у
реєстрі за № 3051.

Рішення в частині судового збору
змінити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 182 грн. 70 коп. в рахунок
відшкодування судового збору.

Це ж рішення в іншій частині
залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ..

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

О.В. Локтіонова