Справа № 146/1566/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" жовтня 2014 р.
Томашпільський районний суд
Вінницької області

в складі головуючого
Пилипчука О.В.

при секретарі
Бойко Т.Є.,

з участю сторін
позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

третьої особи Швеця Ю.С.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду в смт. Томашпіль
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідача відділ державної
виконавчої служби Томашпільського
районного управління юстиції
Вінницької області про зменшення
заборгованості по сплаті аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

2 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з цим позовом, в якому просить
зменшити розмір заборгованості,
визначений відділом державної
виконавчої служби Томашпільського
районного управління юстиції
Вінницької області по сплаті аліментів
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
стягуються за постановою
Томашпільського районного суду
Вінницької області від 24 січня 2001 року
(виконавчий лист № 2-87, виданий
Томашпільським районним судом
Вінницької області 08.04.2001 року) з 43468,60
грн на 27433 грн (двадцять сім тисяч
чотириста тридцять три гривні).

Даний позов ОСОБА_1 обгрунтував
наступним.

Постановою Томашпільського районного
суду Вінницької області від 24 січня 2001
року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
стягуються аліменти на утримання дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі ?
частини всіх видів заробітку, але не
менше ?? частини неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян щомісячно,
починаючи з 12 січня 2001 року і до
повноліття дитини.

Позивач зазначає, що на момент
винесення постанови він не працював
через незадовільний стан здоров'я,
проте деякий час він добросовісно
намагався сплачувати присуджені
аліменти на утримання дитини.

З 2004 року стан здоров'я ОСОБА_1
погіршився на стільки, що він взагалі
не міг працювати. Кілька разів на рік
позивач лікувався у стаціонарних
умовах Вінницької обласної клінічної
психіатричної лікарні з приводу
органічного ураження головного мозку
внаслідок перенесених
черепно-мозкових травм.

Згідно даних трудової книжки позивача,
останній запис про працевлаштування та
звільнення датується 2006 роком, однак
фактично з 2000 року він перебуває на
утриманні своєї матері ОСОБА_5

З 3 вересня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на
обліку в Управлінні соціального
захисту населення Томашпільської РДА і
отримує державну соціальну допомогу,
як особа, що не має права на пенсію, в
сумі 894 грн.

Також ОСОБА_1 вказує, що з 1 жовтня 2013
року, згідно акту огляду МСЕК, він
визнаний інвалідом третьої групи
загального захворювання, інвалідність
встановлена до 1 листопада 2015 року.

Відповідно до розрахунку
заборгованості по аліментах,
проведеного старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Томашпільського
районного управління юстиції Швецем
Ю.С., заборгованість по аліментам
станом на 1 вересня 2013 року склала 43468,60
грн.

У зв'язку з тим, що позивач не сплачував
аліменти, ОСОБА_2 звернулася до
Управління праці та соціального
захисту населення Томашпільської
районної державної адміністрації
Вінницької області із заявою про
надання соціальної допомоги по
утриманню дітей, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, та в
період з листопада 2008 року по червень
2013 року управління сплатило
відповідачці допомогу у розмірі 16035,60
грн, що підтверджується відповідною
довідкою УПСЗН.

Враховуючи те, що сума допомоги дійсно
була отримана відповідачкою у період,
за який визначається заборгованість,
позивач ОСОБА_1 вважає, що сума
заборгованості по сплаті аліментів має
бути зменшена на суму, отриману ОСОБА_2
від УПСЗН.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав повністю,
посилаючись на обставини, викладені у
позові, та попросив позовні вимоги
задовольнити в повному об'ємі,
пояснюючи, що заборгованість по сплаті
аліментів у нього виникла у зв'язку з
тяжкою хворобою, а суму в розмірі 16035,60
грн було виплачено позивачці
Управлінням праці та соціального
захисту населення.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги визнала, не
заперечила у задоволенні позову,
пояснюючи, що дійсно вона отримала
допомогу від Управління праці та
соціального захисту населення в
розмірі 16035,60 грн в період, коли ОСОБА_1
не сплачував аліменти.

Представник третьої особи державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Томашпільського
районного управління юстиції Швець Ю.С.
у судовому засіданні пояснив, що дійсно
ОСОБА_1 станом на 1 вересня 2013 року
допустив заборгованість у розмірі 43468,60
грн, з яких 16035,60 грн відповідачка
отримала від Управління праці та
соціального захисту населення, як
допомогу на утримання дитини, батько
якої ухиляється від сплати аліментів, в
період з листопада 2008 року по червень
2013 року, не заперечив щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, прийшов до
наступного висновку.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які
беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази або під
час попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12 червня
2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясовування і дослідження інших
обставин справи.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за
домовленістю між батьками дитини той
із них, хто проживає окремо від дитини,
може брати участь у її утриманні в
грошовій і (або) натуральній формі. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Згідно ст. 196 СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів. Неустойка не
сплачується, якщо платник аліментів є
неповнолітнім.

Згідно ч.2 ст. 197 СК України, за позовом
платника аліментів суд може повністю
або частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Судом встановлено, що згідно
постанови Томашпільського районного
суд вінницької області від 24 січня 2001
року, постановлено стягувати з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт Вапнярка
Томашпільського району Вінницької
області на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
розмірі ? частини всіх видів заробітку,
але не менше ? частини
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян щомісячно, починаючи з 12 січня
2001 року і до її повноліття.

Судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Виконання судових рішень в частині
стягнення аліментів покладається на
виконавчу службу, а порядок стягнення
аліментів передбачено ст. 74 Закону
України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ч. 7 цієї статті суд
вирішує питання заборгованості лише у
разі спору про її розмір.

Статтею 74 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
розмір заборгованості із сплати
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання рішення
у порядку, встановленому Сімейним
кодексом України. У разі визначення
суми заборгованості у частці від
заробітку (доходу) розмір аліментів не
може бути менше встановленого Сімейним
кодексом України. Державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

Згідно п. 7.13.1. Інструкції з організації
примусового виконання рішень - якщо
боржник не працює або відсутня
інформація про отримання боржником
доходів, державний виконавець
розраховує заборгованість у такому
самому порядку, виходячи із
середньомісячної заробітної плати для
відповідної місцевості. Після
отримання достовірної інформації про
джерела доходів боржника та їх розмір
держаний виконавець здійснює
перерахунок заборгованості та
повідомляє про нього стягувача і
боржника.

Також судом встановлено, що внаслідок
несплати аліментів ОСОБА_1 державним
виконавцем за місцем виконання
постанови суду про стягнення аліментів
зроблено розрахунки заборгованості зі
сплати аліментів.

Згідно цих розрахунків ОСОБА_1 допустив
заборгованість зі сплати аліментів
станом на 1 вересня 2013 року в розмірі
43468,60 грн. Факт наявності
заборгованості зі сплати аліментів та
її розмір сторонами не оспорюється та
визнається.

Як пояснив позивач у справі
ОСОБА_1 та визнано відповідачкою ОСОБА_2
та третьою особою державним виконавцем
Швецем Ю.С., ОСОБА_2 в період з листопада
2008 року по червень 2013 року отримувала
від Управління праці та соціального
захисту населення соціальну допомогу
по утриманню дітей, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів.

Згідно довідок начальника
Управління праці та с соціального
захисту населення Г.К.Косар № 2799 від
04.08.2014 року, ОСОБА_2 перебувала на обліку
в управлінні праці та соціального
захисту населення Томашпільської
районної державної адміністрації та їй
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» з
01.11.2008 року по 30.06.2013 року призначено
допомогу - тимчасову державну допомогу
дітям. Допомогу нараховано в розмірі:
листопад -грудень 2008 року-420,60 грн, в 2009
році-2568,60 грн, в 2010 році-3162,00 грн, в 2011
році-3599,70 грн, в 2012 році-4106,70 грн,
січень-червень 2013 року-2178,00 грн, а
всього 16035,60 грн.

Згідно ст.1 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
право на державну допомогу мають
громадяни України, в сім'ях яких
виховуються та проживають
неповнолітні діти. Порядок призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми та перелік документів,
необхідних для призначення допомоги за
цим законом, встановлено Постановою
Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2001 року № 1751.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 22 лютого 2006 року № 189 «Про
затвердження Порядку призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме», тимчасова допомога
призначається у разі, коли рішення суду
про стягнення аліментів з одного з
батьків не виконується у зв'язку з
ухиленням від сплати аліментів.
Тимчасова допомога призначається і
виплачується за місцем проживання
(перебування) одного з батьків, який
утримує дитину, управлінням праці та
соціального захисту населення. Залежно
від підстав, на яких призначається
тимчасова допомога, додатково
подаються такі документи: рішення суду
(виконавчий лист) про стягнення з
одного з батьків аліментів на дитину;
довідка державної виконавчої служби,
що підтверджує факт несплати аліментів
одним з батьків протягом шести місяців,
що передують місяцю звернення.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не
сплачував вчасно аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4,
ОСОБА_2 звернулася із заявою до
управління праці та соціального
захисту населення Томашпільської РДА
про надання соціальної допомоги по
утримання дочки, батько якої ухилявся
від сплати аліментів та в період з
листопада 2008 року по червень 2013 року
отримала таку допомогу в розмірі 16035,60
грн.

Окрім того, як вбачається із матеріалів
справи, в позивача ОСОБА_1 дійсно
змінився матеріальний та сімейний
стан, в зв'язку з чим він і допустив
заборгованість по сплаті аліментів.
зокрема, дану заборгованість останній
допустив у зв'язку з його тяжкою
хворобою.

Як встановлено у судовому засіданні і
це підтверджується відповідною
медичною документацією, долученими до
матеріалів справи, зокрема, довідкою
Вінницької обласної клінічної
психіатричної лікарні ім.Ющенка,
довідкою до акта огляду
медико-соціальної експертної комісії,
ОСОБА_1 визнаний інвалідом ІІІ групи
загального захворювання, інвалідність
встановлена до 1 листопада 2015 року. Тому
суд вважає, що указані обставини є
поважними і дійсно могли потягнути за
собою виникнення заборгованості по
аліментах.

Відповідно трудової книжки ОСОБА_1,
останніми записами є запис від 02.08.2006
року про прийняття на посаду робітника
з благоустрою та запис від 15.09.2006 року
про звільнення за згодою сторін.

Враховуючи, що матеріальний стан
позивача змінився, він тривалий час був
безробітній, хворів та проходив курс
лікування у стаціонарних умовах,
відповідачка ОСОБА_2 отримала допомогу
від УПСЗН у загальному розмірі 16035,60
грн, суд вважає за можливе зменшити
визначену відділом державної
виконавчої служби Томашпільського РУЮ
заборгованість по сплаті аліментів
відповідно постанови Томашпільського
районного суду від 24 січня 2001 року на
суму, отриману відповідачкою від УПСЗН,
тобто на 16035,60 грн, та визначити її в
розмірі 27433 грн (43468,60 грн-16035,60 грн).

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати.

Оскільки позивачем в позовній заяві не
ставиться питання про стягнення з
відповідачки на його користь суму
понесених судових витрат, суд вважає за
можливе залишити понесені судові
витрати, що складаються із сплати
судового збору, за позивачем ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись, ст.
180, 181, 182, 184, 197 СК України, ст. ст. 10, 60, 62-62,
64, 79, 88, 174, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа без самостійних вимог на стороні
відповідача відділ державної
виконавчої служби Томашпільського
районного управління юстиції
Вінницької області про зменшення
заборгованості по сплаті аліментів,
задовольнити.

Зменшити розмір заборгованості,
визначений відділом державної
виконавчої служби Томашпільського
районного управління юстиції
Вінницької області по сплаті аліментів
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
стягуються за постановою
Томашпільського районного суду
Вінницької області від 24 січня 2001 року
(виконавчий лист № 2-87, виданий
Томашпільським районним судом
Вінницької області 08.04.2001 року) з 43468,60
грн на 27433 грн (двадцять сім тисяч
чотириста тридцять три гривні).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Вінницької області через
Томашпільський районний суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14
жовтня 2014 року.

Суддя: О. В. Пилипчук