АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Луцькій Л.С.

за участю: позивача
ОСОБА_2

представників позивача ОСОБА_3,
ОСОБА_4

відповідача
ОСОБА_5

представника
відповідача ОСОБА_6

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 05 вересня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа:
Рокитнянська районна державна
адміністрація Київської області про
визнання договору дарування недійсним,
-

Справа №754/10718/2014 № апеляційного
провадження:22-ц-796/12536/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Ярошенко
С.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. В С Т А Н О В И
Л А:

Позивач звернулася до суду із
вказаним позовом до відповідачів, в
якому просила суд визнати недійсним
договір дарування 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 22.05.14 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_5, діючої від імені ОСОБА_7

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що їй на праві власності належить
1/2 частина квартири за вказаною
адресою. 01 квітня 2014 року Деснянським
районним судом м.Києва відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_8 про припинення права на
частку у спільному майні та визнання
права власності на 1/2частину квартири,
яка належить ОСОБА_8 Вказує на те, що у
травні 2014 року їй стало відомо про
наявність договору дарування спірної
частини квартири, відповідно якого
ОСОБА_8

подарував її малолітній дитині ОСОБА_7

Вважає договір фіктивним, оскільки
вони не мали на меті створення правових
наслідків, а його укладення направлено
на унеможливлення їй набути право
власності на спірну частину квартири.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 05 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
яка діє в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа Рокитнянська РДА Київської
області, про визнання договору
дарування недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну
скаргу, в якій вона просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
повністю задовольнити її позовні
вимоги, посилаючись на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_3,
ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної
скарги.

Відповідач ОСОБА_5, яка діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_7 та на
підставі довіреності в інтересах
відповідача ОСОБА_8, представник
відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_5, проти
доводів апеляційної скарги
заперечували, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду.

Третя особа Рокитнянська РДА
Київської області в судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином, а
тому колегія суддів вважає можливим
розглянути справу за її відсутності у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно Свідоцтва
про право на спадщину за законом від 22
листопада 2010 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2
отримали у спадок квартиру АДРЕСА_1 по
1/2 частці (а.с.8).

01 квітня 2014 року Деснянським районним
судом м. Києва відкрито провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про
припинення права на частку у спільному
майні та визнання права власності.
Звертаючись з вказаним позовом до суду
ОСОБА_2 просила припинити право
власності відповідача на належну йому
частину квартири з виплатою
компенсації її вартості та визнати за
нею право власності і всю квартиру
(а.с.10).

22 травня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5,
укладено договір дарування частини
квартири, відповідно якого ОСОБА_8
передав у власність безоплатно ОСОБА_7,
а остання прийняла в дарунок належну
ОСОБА_8 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
(а.с.6,7)

.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги
представник позивача посилалася на те,
що договір дарування частини квартири
був укладений без наміру створення
правових наслідків, а лише з метою
протиправного унеможливлення
виконання рішення суду, а відтак даний
правочин направлений на порушення прав
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Нормами ст. 203 передбачено загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені законом.

При цьому для визнання правочину
фіктивним необхідною умовою є
наявність відповідного умислу усіх
сторін такого правочину на момент його
вчинення.

Закон не встановлює обмежень для
звернення до суду з позовом про
визнання правочину фіктивним для інших
заінтересованих осіб, які не є його
сторонами. Між тим, сторона, яка вимагає
визнання правочину недійсним, повинна
довести, що учасники правочину не мали
наміру створити правові наслідки на
момент вчинення такого правочину.

В даному випадку тягар доказування
фіктивності правочину покладається на
позивача, який не є стороною
оспорюваного правочину.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову,
судом першої інстанції надано вірну
оцінку обставинам справи, оскільки
позивачем та його представниками не
надано жодного доказу, який би свідчив
про наявність порушень прав позивача з
боку відповідачів які були б підставою
для визнання недійсним договору
дарування, які б мали підтвердити
викладені обставини, оскільки,
відповідно до ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції дана належна
оцінка доводам сторін у сукупності з
наданими сторонами доказами, висновки
суду відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, вважає, що інші
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 05 вересня 2014 року - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 05 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: