Єдиний унікальний номер 205/103/14-ц
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:
головуючого судді
за участю: представник позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулася
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що 29 серпня 1984 року вона,
ОСОБА_3, була прийнята в ВАТ
«Дніпропетровський трубний завод ім.
Леніна» (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Дніпропетровський трубний завод»)
учеником токаря в цех безшовних труб,
про що свідчить запис за № 806 у трудовій
книжці серії НОМЕР_1. Наказом № 202 від
02.06.2008 року була переведена на посаду
майстра механічної майстерні цеху
безшовних труб, а Наказом № 771 від 22.11.2013
року була звільнена з вищевказаної
посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме,
у зв'язку з скороченням чисельності і
штату працівників підприємства
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод».
Позивач вважає, що її звільнено
незаконно, оскільки адміністрацією
підприємства не був виданий економічно
обґрунтований наказ про необхідність
внесення змін в структуру і штатний
розклад підприємства. Окрім цього,
розірвання трудового договору за п.1 ст.
40 КЗпП України згідно п.1 ст. 43 КЗпП
України, а також, згідно з п. 3.1.3
Колективного договору можливе тільки
за попереднім (не пізніше трьох
місяців) погодженням з профспілкою
підприємства, а таких погоджень з
профспілкою підприємства
адміністрацією не проводилося, та
профспілка підприємства не давала
адміністрації згоди на її звільнення.
Крім того, позивач зазначає, що їй було
завдано моральну шкоду, яку вона
оцінює у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00
Таким чином, позивач змушена
звернутися до суду та просити суд (з
урахуванням уточнень до позовної
заяви) визнати її звільнення
незаконним, поновити її, ОСОБА_3, на
колишній посаді на ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод»,
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 22.11.2013 року по день
винесення рішення та відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 5 000 (п'ять
Представник позивача у судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити по мотивах, що викладені в
уточненій позовній заяві.
Представник відповідача уточнені
позовні вимоги не визнала, надала суду
заперечення на уточнений позов,
просила суд у задоволенні позову
відмовити з огляду на його
безпідставність та необґрунтованість.
Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, свідків,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступних підстав.
Так, судом встановлені наступні
фактичні обставини справи та визначені
відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що розпорядженням
№ 806 ОСОБА_3 було прийнято учеником
токаря в цех безшовних труб на ВАТ
«Дніпропетровський трубний завод ім.
Леніна» з 29 серпня 1984 року (а.с.6).
Судом встановлено, що Наказом № 202 від
02 червня 2008 року ОСОБА_3 була
переведена на посаду майстра
механічної майстерні цеху безшовних
труб на ВАТ «Дніпропетровський трубний
Судом також встановлено, що Наказом №
771 від 22 листопада 2013 року ОСОБА_3 була
звільнена з вищевказаної посади за п. 1
ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі
скороченням чисельності і штату
працівників підприємства Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод».
Із матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що наказом № 125 від 01
червня 2011 року була змінена
організаційно-правова форма
діяльності Відкритого акціонерного
товариства «Дніпропетровський
трубний завод ім. Леніна» шляхом його
реорганізації в Публічне акціонерне
товариство «Дніпропетровський трубний
Відмовляючи у задоволені позову суд
виходив з наступного.
Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках: змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скороченням
чисельності або штату працівників.
Частиною 2 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
При цьому, Пленум Верховного Суду
України в п. 21 своєї постанови від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (з
наступними змінами) роз'яснив судам, що,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, установі, організації, чи
не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.
Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, установі, організації.
Під час розгляду даної цивільної
справи судом встановлено, що у
відповідача мало місце скорочення
чисельності працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, при цьому позивач була
попереджена про наступне звільнення за
два місяці. Означена обставина
визнається сторонами та підтверджена
матеріалами справи, зокрема
відповідним листом відповідача від
07.10.2013 року за вих. № 1/59 (а.с. 31).
Судом було встановлено, що позивачеві
адміністрацією Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод»
була запропонована інша робота і
вакансії, однак позивач відмовилася
від неї. Означена обставина також
визнається сторонами, та
підтверджується листом відповідача
від 22.11.2013 року (а.с. 49) та поясненнями
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допитаних
під час розгляду справи та які надали
аналогічні за своїм змістом пояснення
щодо належного попередження позивача
про звільнення та запропонування їй
роботи на відповідних вакантних
Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього
Кодексу, може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.
Відповідно до абзацу 5 ст. 43 КЗпП
України виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття.
Абзацом 7 зазначеної статті
передбачено, що рішення виборного
органу первинної профспілкової
організації (профспілкового
представника) про відмову в наданні
згоди на розірвання трудового договору
повинно бути обґрунтованим. У разі якщо
в рішенні немає обґрунтування відмови
в наданні згоди на розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника). При
цьому, обґрунтованою може вважатися
відмова профспілки, яка містить доводи
щодо перешкод для звільнення
працівника, виходячи зі змісту норм
трудового законодавства.
Судом встановлено, що адміністрацією
відповідача до профспілки ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод»
було надіслано повідомлення № 471/88 від
21.06.2014 року щодо необхідності
звільнення працівників підприємства, у
тому числі, позивача ОСОБА_3 та запитано
згоду профспілки на такі дії (а.с. 32-33).
Згідно з наявною в матеріалах справи
копією виписки із протоколу засідання
профспілки від 22.10.2013 року за вих. № 29
про відмову в наданні згоди на
звільнення позивача ОСОБА_3 (а.с. 51-52)
причиною такою відмови є відсутність
економічно обґрунтованого наказу про
необхідність внесення змін до
структури штатного розкладу
підприємства, порушення
адміністрацією підприємства вимог
Закону України «Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності»,
положень колективного договору в
частині не проведення відповідних
консультацій із профспілкою щодо
проведення змін в організації
структури підприємства, та порушення
відповідачем положень відповідних
галузевих угод щодо організації праці,
і відсутність інформації щодо
кваліфікації позивача та її
переважного права залишення на роботі.
Даючи оцінку вказаному рішенню
профспілкового комітету, суд виходить
Так, одним з основних
організаційно-установчих прав
власника майна, передбачених ст.135 ГК
України, є визначення ним структури
утвореного ним суб'єкта
господарювання, складу і компетенції
його органів управління тощо.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 64 ГК України
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис. При цьому норми чинного
законодавства не передбачають
обов'язкового погодження питання щодо
запровадження змін в організаційній
структури підприємства з профспілками.
У відповідності до ст. 13 Конвенції
Міжнародної організації праці № 158 про
припинення трудових відносин з
ініціативи роботодавця 1982 року,
ратифікованою Україною 04 лютого 1994
року, у випадку коли роботодавець
планує припинення трудових відносин з
причин економічного, технологічного,
структурного або аналогічного плану,
він своєчасно надає відповідним
представникам працівників інформацію
щодо цього питання, зокрема інформацію
про причини передбачуваних звільнень,
кількість і категорії працівників,
яких це може стосуватися, та строк,
протягом якого їх буде проведено.
У відповідності до п. 2.16 Галузевої
угоди гірничо-металургійного
комплексу України на 2011-2012 роки, у разі
виникнення об'єктивних причин, через
які неминучі звільнення працівників з
ініціативи власника, проводити їх лише
за умови попереднього (не пізніше ніж
за 3 місяці до намічуваних звільнень)
письмового повідомлення відповідного
профоргану про причини і обсяги цих
звільнень, терміни вивільнення,
спеціальності, категорії та
кваліфікації працівників, що
підлягають такому звільненню, а також
про заплановані і здійснені заходи, які
спрямовані на працевлаштування
працівників, що підлягають
Враховуючи те, що звільнення позивача
відбулось 22 листопада 2013 року, суд
доходить висновку, що відповідач,
повідомляючи профспілку повідомленням
від 21.06.2014 р. про необхідність
звільнення працівників підприємства,
дотримався трьохмісячного строку
повідомлення профспілок про
намічувані звільнення позивача, тим
самим не порушивши вимоги ст. 22 Закону
«Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності», норми ст. 49-4 КЗпП
України, та положення п. 2.15 Галузевої
Окрім цього, суд надаючи оцінку рішенню
виборного органу профспілки, яким
відмовлено в наданні згоди на
звільнення позивача доходить висновку,
що в такому рішенні профспілка
посилається на нормативні акти, які не
регулюють правовідносини між
позивачем та відповідачем, а
стосуються відносин між відповідачем
та профспілкою. Рішення профспілки не
містить посилань на порушення
відповідачем п. 1 ст. 40 КЗпПУ та ст. 49-2
КЗпПУ, профспілка не дослідила ті
обставини. Окрім цього, суд зважає на
те, що ПАТ «Дніпропетровський трубний
завод» виконало згідно закону,
покладений на нього обов'язок
прийняття заходів щодо
працевлаштування позивача з метою
уникнення його звільнення за
скороченням штату, однак від
переведення на запропоновані вакантні
посади позивач відмовилась.
З урахуванням викладеного, суд вважає,
що відмова профспілки у наданні згоди
на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП
України є не обґрунтованою належним
Статтею 43 КЗпП України передбачено, що
у разі якщо в рішенні профспілки немає
обґрунтування відмови в наданні згоди
на розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган
має право звільнити працівника без
згоди виборчого органу первинної
профспілкової організації.
Стосовно доводів позивача та
профспілки щодо не виконання
адміністрацією Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод»
вимог ст. 42 КЗпП України в частині
порушення переважного права позивача
залишення на роботі суд зауважує про
наступне. За правилами ст. 42 КЗпП
України при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку зі змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Разом з цим, під час розгляду даної
цивільної справи по суті судом було
встановлено, що посада майстра цеха
безшовних труб, яку обіймала позивач, є
єдиною на підприємстві й будь-яка
перевага в цьому випадку не могла бути
реалізована. Таким чином, суд не може
погодитись із означеними доводами щодо
того, що відповідачем під час
звільнення ОСОБА_3 були порушені
означені вимоги ст.42 КЗпП України,
оскільки переважне право на залишення
на роботі має визначатись у випадку
скорочення чисельності штату
працівників, які займають однакові
посади, а в даному випадку посада
позивача була єдиною на підприємстві,
її скорочено й будь-яка перевага в
цьому разі не могла бути реалізована.
Тобто, з урахуванням скорочення
робочих місць, що відбулося внаслідок
структурних змін на підприємстві, та з
огляду на відсутність згоди позивача,
як працівника на переведення на
запропоновані вакансії, що маються на
підприємстві, такого працівника було
звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. При
цьому, за відсутності обґрунтованої
відмови в наданні згоди на розірвання
трудового договору з боку виборного
органу профспілки, було використано
право, надане роботодавцю ч.7 ст.43 КЗпП
України, та було звільнено позивача
після застосування всіх можливих
заходів, спрямованих на його
Окрім цього, судом враховане і те, що
перевірками Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Дніпропетровській області щодо
додержання ПАТ «Дніпропетровський
трубний завод» законодавства про працю
під час проведення відповідачем
вивільнення працівників підприємства
на підставі ст.40 КЗпП України не було
знайдено відповідних порушень, про що
було складено акти перевірок (а.с. 168-179).
Суд не бере до уваги посилання сторони
позивача на висновки перевірки
діяльності ПАТ «Дніпропетровський
трубний завод» Обласною спілкою
профспілок щодо порушення норм
трудового законодавства, оскільки
відповідний акт перевірки, що
міститься в матеріалах даної цивільної
справи (а.с. 119-122), не містить посилань на
порушення підприємством відповідних
норм трудового законодавства під час
звільнення позивача.
Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази та надаючи їм правову
оцінку, суд дійшов висновку, що
звільнення позивача було проведено із
додержанням вимог, встановлених чиним
законодавством. Тому, на думку суду, не
існує правових підстав вважати
звільнення позивача незаконним та
поновити її на роботі із одночасним
стягненням середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, та моральної шкоди,
у зв'язку з чим в задоволенні позову
слід відмовити в повному обсязі.
У зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ч. 1
ст. 5 Закону України «Про судовий збір»
звільнена від сплати судового збору, а
в задоволенні її позовних вимог було
відмовлено, суд вважає, що в силу ст.88
ЦПК України судові витрати належить
віднести за рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 61 Конституції України, ст.ст. 40, 42,
43 КЗпП України, ст.ст. 2,10, 11, 57-60, 81,88, 130,
174, 212-215, 218 ЦПК України,
1. В задоволені позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод» про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Мовчан Д.В.