Справа № 201/4720/2014ц
Провадження №2/201/1444/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року
Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова
В.В., при секретарі Горбатенко Д.К.

розглянувши за участю представників
сторін у відкритому судовому засіданні
в м.Дніпропетровську цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська з
даним позовом в якому посилався на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько
ОСОБА_2, після смерті якого позивач
успадкував вклади з відповідними
відсотками та нарахованою
компенсацією. Всього вартість
спадкового майна становить 339 756,49
гривень. 09 січня 2014 року державним
нотаріусом було видано свідоцтво про
право на спадщину за заповідальним
розпорядженням. Цього ж дня позивач
звернувся до відповідача із заявою про
виплату йому успадкованих грошових
коштів. Відповідач в свою чергу
здійснив виплату успадкованих
позивачем коштів частково, а саме в
розмірі 312965,34 гривень. В обґрунтування
правомірності своїх дій відповідач в
копії листа до позивача вказав на
відсутність у банку можливості
виконати його вимоги в повному обсязі у
зв'язку з наявністю за ним
заборгованості по кредитній картці
НОМЕР_1. Відповідач зазначив також, що
вклад №SAMDN5121 може бути розірвано
та виплачено у випадку погашення
простроченої заборгованості.
Додатково відповідач повідомив
позивача, що на розірваних договорах є
доступні до виплати кошти: за
договорами №SAMDN3754 - 443,83 грн.,
№SAMDN4144 - 1263,45 грн., №SAMDN6686 -
3921,51 грн. Позивач просив суд стягнути з
ПАТ КБ «Приватбанк» суми успадкованих
ним вкладів за договорами №SAMDN5121
від 23.01.2013 року в розмірі 25000 гривень,
№SAMDN3754 від 21.11.2011 року в розмірі 443
гривні 83 копійки, №SAMDN4144 від 19.10.2011
року в розмірі 1263 гривні 45 копійок,
№SAMDN6686 від 08.05.2012 року в розмірі 3921
гривень 51 копійку, а також судові
витрати.

Представник позивач у судовому
засіданні позов підтримала з підстав у
ньому викладених.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала, посилаючи на його
безпідставність та необґрунтованість .

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача ОСОБА_2, що
підтверджено копією відповідного
свідоцтва (а.с. 7), після смерті якого
позивач успадкував вклади з
відповідними відсотками та
нарахованою компенсацією на рахунках:
НОМЕР_2, депозит, договір № SAMDN4144
від 19.10.2011 року, поточна сума без
нарахованих відсотків - 43663,22 гривень,
на рахунку НОМЕР_3, депозит, договір №
SAMDN3754 від 21.11.2011 року, поточна сума
без нарахованих відсотків - 33128,03
гривень, на рахунку НОМЕР_4, депозит,
договір SAMDN4457 від 19.10.2011 року,
поточна сума без нарахованих відсотків
- 71448,30 гривень, на рахунку НОМЕР_5,
депозит, договір SAMDN3840 від 21.11.2011
року, поточна сума без нарахованих
відсотків - 7337,51 гривень, на рахунку
НОМЕР_6, депозит, договір SAMDN6686 від
08.05.2012 року, поточна сума без
нарахованих відсотків - 126836,75 гривень,
на рахунку НОМЕР_7, депозит, договір
SAMDN6687 від 08.05.2012 року, поточна сума
без нарахованих відсотків - 32342,68
гривень, на рахунку НОМЕР_8, депозит,
договір SAMDN5121 від 23.01.2013 року,
поточна сума без нарахованих відсотків
- 25000 гривень. Вартість спадкового майна
становить 339756,49 грн.

09 січня 2014 року державним нотаріусом
Восьмої Дніпропетровської державної
нотаріальної контри позивачу було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповідальним розпорядженням,
спадкова справа №250/2013, зареєстровано в
реєстрі за №2-13, що підтверджується
копією свідоцтва про право на спадщину
за заповідальним розпорядженням (а.с. 8).

Цього ж дня позивач звернувся до
відповідача із заявою про виплату йому
успадкованих грошових коштів, що
підтверджується копією заяви наявною в
матеріалах справи (а.с 11)

Відповідач в свою чергу здійснив
виплату успадкованих позивачем коштів
частково, а саме: в сумі 312 965,34 грн., що
підтверджується копіями квитанцій про
видачу готівки (а.с. 10).

24.01.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою з проханням
розібратися у виниклій ситуації. Однак
відповіді вчасно не отримав.

17.02.2014 року на адресу позивача надійшла
копія листа від відповідача. В
обґрунтування правомірності своїх дій,
відповідач зазначив, що у нього
відсутня можливість виконати вимоги
позивача у зв'язку з наявністю за
позивачем заборгованості по кредитній
картці НОМЕР_1. Відповідач зазначив
також, що вклад № SAMDN5121 може бути
розірвано та виплачено у випадку
погашення простроченої
заборгованості.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання мають виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 1058 ЦК України
за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається на умовах повернення
вкладу зі спливом встановленого
договором строку (строковий вклад).

За договорами банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника.

У порядку ст.ст. 1216, 1218 ЦК України до
спадкоємця переходять всі права та
обов'язки спадкодавця, що входять до
складу спадщини, і належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини та не припинилися внаслідок
його смерті.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 1058, ч. 1,2
ст. 1060, ст. 1218 ЦК України банк повинен
виплатити вкладнику, а після його
смерті, спадкоємцям, до яких перейшли
права по вкладах, грошову суму з
нарахованими відсотками відповідно до
умов договору, по закінченню терміну
його дії або за першою вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Вказані умови договору про строковий
вклад кореспондується з приписами ст.
1060 ЦК України. Вказаною нормою закону
передбачено, що за договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад,
або його частину на першу вимогу
вкладника. Умова договору про відмову
від права на одержання вкладу на першу
вимогу є нікчемною. Такі ж вимоги
містить п. 3.3 Положення про порядок
здійснення банками України вкладних
операцій з юридичним і фізичними
особами, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
№516 від 03.12.2003 року, зі змінами та
доповненнями.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» від
07.12.2000 року № 2121-ІІІ, зі змінами та
доповненнями, вклад (депозит) - це кошти
в готівковій або у безготівковій формі,
у валюті України або в іноземній
валюті, які розміщені клієнтами на їх
іменних рахунках у банку на договірних
засадах на визначений строк зберігання
або без зазначення такого строку і
підлягають виплаті вкладнику
відповідно до законодавства України та
умов договору.

Частиною 1 ст. 1075 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу розривається за заявою клієнта
у будь-який час.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Оцінюючи критично, у сукупності з
іншими доказами та фактичними
обставинами справи доводи відповідача
про наявність у нього права на
невиплату коштів позивачу з посиланням
на п.1.1.3.2.13.1. «Умов та Правил надання
банківських послуг» суд приходить до
наступного. Вищевказаним пунктом
передбачено право банку відмовитися
від здійснення видаткових операцій за
рахунком клієнта у випадку неналежного
виконання ним, або третіми особами, по
кредитам яких Клієнт є поручителем
кредитних зобов'язань. В той же час
відповідачем не надано суду доказів
наявності у Клієнта (позивача) рахунку
у відповідача, а також доказів
невиконання ним чи третьою особою
обов'язків за кредитом. Крім того,
відповідач (банк) має право та
можливість у випадку існування на це
підстав, звернутися до суду з
відповідним позовом для вирішення
такого майнового спору в межах цього
провадження шляхом звернення до
позивача з зустрічним позовом, або в
межах іншого провадження, але не зробив
цього. Вказане свідчить про
безпідставність заперечень
відповідача по суті позову.

Оцінюючі всі докази досліджені судом у
судовому засіданні у їх сукупності, та
приймаючи до уваги, що відповідач
порушив право позивача на повернення
сум вкладів, суд вважає необхідним,
зобов'язати відповідача повернути суми
банківських вкладів за договорами
банківського вкладу №SAMDN5121 від
23.01.2013 року в розмірі 25000 гривень,
№SAMDN3754 від 21.11.2011 року в розмірі 443
гривні 83 копійки, №SAMDN4144 від 19.10.2011
року в розмірі 1263 гривні 45 копійок,
№SAMDN6686 від 08.05.2012 року в розмірі 3921
гривня 51 копійку з нарахованими
відсотками за користування коштами на
час винесення рішення - задовольнивши
позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
підлягають задоволенню вимоги в
частині стягнення судових витрат, що
складаються з витрат на сплату суми
судового збору у розмірі 306,30 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми
успадкованих ним вкладів за договорами
: №SAMDN5121 від 23.01.2012 року в розмірі
25000 гривень, №SAMDN3754 від 21.11.2011 року
в розмірі 443 гривні 83 копійки,
№SAMDN4144 від 19.10.2011 року в розмірі 1263
гривні 45 копійок, №SAMDN6686 від 08.05.2012
року в розмірі 3921 гривня 51 копійку, а
також судові витрати в розмірі 306
гривень 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя