Справа № 460/440/13
Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/4817/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 03 червня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3
про стягнення 16720 грн. на відшкодування
майнової та 10000 грн. на відшкодування
моральної шкоди .

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3
в користь ОСОБА_2 10000 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 2000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_3, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що представленими позивачем чеками та
накладною підтверджується лише факт
придбання майна, а не розмір завданої
йому відповідачем шкоди . Окрім цього,
апелянт вказує, що на час розгляду
справи в суді першої інстанції вказане
позивачем майно, яке було пошкоджене
відповідачем, знаходиться на тому ж
місці і виконує ті ж функції, що до
моменту завдання йому шкоди. Просить
врахувати той факт, що ОСОБА_2 не надав
суду квитанцію, яка б підтверджувала
об"єм виконаних робіт по ремонту та
заміні пошкодженого майна і стягнута
судом сума завданої шкоди в розмірі 10000
грн. не відповідає дійсним обставинам
справи і є завищеною та
непідтвердженою належними доказами. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення суду в частині стягнення з
нього 10000 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з нього 2000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2
щодо задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду частково не
відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції взяв до уваги середню
вартість придбаного позивачем майна та
з врахуванням користування
пошкодженим майном прийшов до висновку
про стягнення з ОСОБА_3 10000 грн. на
відшкодування майнової шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57ЦПК України доказами є
будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються га підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних, як свідків,
показань свідків, письмових
доказів,речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61цього
Кодексу. Докази подаються сторонами ат
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною
підставою для цивільно - правової
відповідальності за завдання шкоди є
правопорушення, що включає як складові
елементи: шкоду, протиправне діяння
особи, котра її завдала, причинний
зв»язок між ними, так і вину
заподіювача шкоди.

При цьому у спорах про відшкодування
шкоди діє презумпція заподіювача
шкоди, згідно з якою саме відповідач
доводить відсутність своєї вини у
завданні шкоди, а на позивача
покладається обов»язок довести розмір
завданої шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3, 06.08.2012 року, будучи в стані
алкогольного сп»яніння, через балкон
своєї квартири, переліз на балкон
квартири АДРЕСА_1, у якій проживає
позивач, де через привідкрите вікно
проник в середину квартири, у якій
пошкодив майно, однак не пам»ятає, яке
майно і яким чином таке було пошкоджене
і які пошкодження завдав.

В суді відповідач не заперечував своєї
вини у пошкодженні майна, належного
позивачу, а відтак суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
відповідач має обов»язок відшкодувати
позивачу майнову шкоду, завдану
неправомірними діями відповідача.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлена та обставина про
те, що саме відповідачем було
пошкоджене майно у квартири АДРЕСА_1,
оскільки така підтверджується
сукупністю наявних у справі доказів.

Разом з тим, визнавши вину у
пошкодженні майна позивача, відповідач
не погодився з розміром зазначеної
позивачем шкоди, про що він зазначав у
суді першої інстанції.

Згідно з роз»ясненнями, наданими у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року №14 «Про судове
рішення у цивільній справі», у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. (ст. 60 ЦПК України).

Суд першої інстанції в порушення ст. ст.
212- 214 ЦПК України не звернув уваги на те,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
реального розміру завданої шкоди, якої
він зазнав внаслідок неправомірних дій
відповідача, який пошкодив його майно,
оскільки надані позивачем товарні чеки
(а.с.4- ) від 17.04.2004 р. на придбання
вхідних металевих дверей вартістю 2900
грн., від 16.02.2006 р. на придбання двох
металопластикових вікон вартістю 3200
грн., від 17.05.2005 р. на придбання замків
врізних міжкімнатних вартістю 1300 грн.,
від 27.02.2007 р. на придбання антресолі
вартістю 460 грн., від 20.05.2005 р. на
придбання мийки кухонної вартістю 630
грн. та накладна від 18.04.2004 р. на
придбання котла вартістю 8230 грн.
підтверджують факти придбання
зазначеного майна та його вартість на
час придбання, однак не є доказами
завданої позивачу шкоди.

Позивач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60
ЦПК України, не надав суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, яких пошкоджень було завдано
належному йому майну та який розмір
завданої шкоди, чи пошкоджене майно
підлягало ремонту та розмір коштів,
необхідних на ремонт пошкодженого
майна, а відтак зазначений у позові
розмір майнової шкоди, яка на думку
позивача підлягає стягненню з
відповідача, позивачем не доведено.

Висновки суду першої інстанції про
доведеність позивачем розміру
майнової шкоди, спричинених внаслідок
неправомірних дій відповідача,
ґрунтуються на припущеннях, що
відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України є
неприпустимим.

Суд першої інстанції, не перевіривши
належним чином надані позивачем докази
на підтвердження розміру завданої
відповідачем шкоди, прийшов до
невірного висновку щодо наявності
підстав для стягнення з відповідача 10000
грн. на відшкодування майнової шкоди,
розмір якої суд визначив беручи до
уваги середню вартість майна з
врахуванням користування пошкодженим
майном. А відтак визначений судом
першої інстанції розмір майнової шкоди
є лише припущенням та не ґрунтується на
належних доказах.

За таких обставин ухвалене судом
першої інстанції рішення в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача
10000 грн. на відшкодування майнової
шкоди не може вважатися законним та
обґрунтованим, а тому рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням у цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні цієї
позовної вимоги.

Рішення суду в частині стягнення 2000
грн. на відшкодування моральної шкоди
не оскаржується, тому в апеляційному
порядку не переглядається, а відтак
оскаржуване рішення суду в цій частині
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовльнити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 03 червня 2014 року
в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_2 10000 грн. в рахунок відшкодування
майнової шкоди скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
відмовити в задоволенні цієї позовної
вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.