Справа № 521/6313/14-ц
№
Малиновський районний суд м. Одеси в
головуючого судді - Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, на стороні
відповідача - ОСОБА_3 про витребування
майна із чужого незаконного володіння,
виселення і вселення у квартиру,
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить витребувати
квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного
володіння відповідача, виселити
відповідача і вселити у зазначену
Позов обґрунтований такими
обставинами. Згідно з розпорядженням
Малиновської районної адміністрації
від 02.04.2003 року позивач перебував у
дитячому притулку через тривале
ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх
батьківських обов'язків. Цим
розпорядженням було встановлено
заборону щодо продажу та вчинення
будь-яких дій, які обмежували б право
власності позивача на зазначену
квартиру без погодження з Малиновською
районною адміністрацією та з
власником. Позивачу та ОСОБА_4 належали
на праві власності 48/100 частини
квартири АДРЕСА_1. Рішенням
Малиновського районного суду міста
Одеси від 22.03.2004 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5
було позбавлено батьківських прав
відносно позивача. Згідно з вироком
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01.03.2010 року ОСОБА_4 було визнано
винною у вчиненні злочинів,
передбачених ст. 166, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358
КК України. Рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 02.03.2011 року
було визнано недійсним договір
купівлі-продажу 48/100 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 28.08.2003 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Зазначене рішення
набрало законної сили. Малиновський
районний суд своєю постановою від
25.06.2012 року зняв арешт зі спірної
квартири. 21.02.2014 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було укладено договір дарування
48/100 частини квартири АДРЕСА_1. Таким
чином, право власності позивача було
порушено та він позбавлений можливості
володіти своїм майном.
Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подав заяву про
підтримання позовних вимог з проханням
розглядати справу за його відсутності,
проти заочного розгляду справи не
Відповідач у судові засідання не
з'являлася, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про причини неявки суду
не повідомила, заяву про розгляд справи
за її відсутності не подала.
Третя особа у судове засідання не
з'являвся, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює заочне рішення на підставі
наявних в матеріалах справи доказів, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі,
вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що позов належить
задовольнити, зважаючи на такі
обставини.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно з розпорядженням Малиновської
районної адміністрації № 243/01-04 від
02.04.2003 року ОСОБА_1, який перебував у
дитячому притулку за адресою: м. Одеса,
вул. Терешкова, 12-а через тривале
ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх
батьківських обов'язків, було
влаштовано до школи-інтернату на повне
державне забезпечення.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належали на праві
власності 48/100 частини квартири АДРЕСА_1
на підставі рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 08.07.2003 року.

Вищезазначеним розпорядженням було
встановлено заборону щодо продажу та
вчинення будь-яких дій, які обмежували
б право власності позивача на
зазначену квартиру без погодження з
Малиновською районною адміністрацією
та з власником.

Рішенням Малиновського районного суду
міста Одеси від 22.03.2004 року ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 було позбавлено батьківських
прав відносно їх неповнолітнього сина
ОСОБА_6 та передано останнього на
утримання органу опіки та піклування
Малиновської районної адміністрації м.
Одеси.

За вироком Малиновського районного
суду м. Одеси від 01.03.2010 року ОСОБА_4 було
визнано винною у вчиненні злочинів,
передбачених ст. 166, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358
КК України та призначено покарання у
вигляді обмеження волі строком два
роки і одинадцять місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено у рішенні Малиновського
районного суду м. Одеси від 02.03.2011 року
між ОСОБА_4, яка діяла від свого імені і
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, та
ОСОБА_3 28.08.2003 року було укладено
договір купівлі-продажу 48/100 частини
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
Зазначеним рішенням суду було визнано
недійсним укладений договір
купівлі-продажу 48/100 частини квартири
АДРЕСА_1. Апеляційний суд Одеської
області своєю ухвалою від 15.06.2011 року
залишив зазначене рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
без змін.

Малиновський районний суд своєю
постановою від 25.06.2012 року зняв арешт,
накладений згідно з постановою
заступника прокурора Малиновського
району м. Одеси від 08.09.2000 року на 48/100
частин квартири АДРЕСА_1 по
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_4.

23.01.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено договір дарування 48/100 частини
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8

Таким чином, ОСОБА_3 здійснив
відчуження спірної квартири, не маючи
відповідних повноважень, оскільки
попередній договір купівлі-продажу був
визнаний судом недійсним.

Таким чином, спірні відносини між
сторонами виникли із приводу
витребування майна із чужого
незаконного володіння, виселення та
вселення у квартиру, які регулюються
ст. ст. 388, 1212, 1213 ЦК України та ст. 116 ЖК
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача в усіх
випадках.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 набула спірну
квартиру за безвідплатним за своєю
правовою природою договором дарування
та є добросовісним набувачем, суд
вважає, що 48/100 частини квартири АДРЕСА_1
мають бути повернуті у володіння
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як законним власникам.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що право позивача як власника
на здійснення володіння та
користування квартирою було порушено і
підлягає захисту у спосіб, обраний
позивачем, шляхом витребування
квартири, вселення позивача до спірної
квартири та виселення відповідача.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є
законними, обґрунтованими та мають
бути задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 388, 1212, 1213 ЦК
України, ст. 116 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88,
169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, на стороні
відповідача - ОСОБА_3 про витребування
майна із чужого незаконного володіння,
виселення і вселення у квартиру -
задовольнити.

Витребувати 48/100 частини квартири
АДРЕСА_1 із чужого незаконного
володіння ОСОБА_2.

Виселити ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси, яка подається протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні, з
дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.В.
Тополева