Справа № 344/1190/13- ц
Провадження № 22-ц/779/2147/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів:
Горблянського Я.Д., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Житлово-експлуатаційної організації
№2 про стягнення середнього заробітку
за весь час затримки, за апеляційною
скаргою арбітражного керуючого -
ліквідатора Житлово-експлуатаційної
організації №2 Шутки Ярослава
Степановича на рішення
Івано-Франківського міського суду від
27 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

21 січня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до Житлово-експлуатаційної
організації №2 про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
згідно наказу №24/ВК від 24.05.2004 року його
було звільнено з посади слюсара -
електрика ЖЕО №2 за власним бажанням,
однак, повного розрахунку при
звільненні з ним не проведено. Рішенням
Івано-Франківського міського суду від
01.11.2012 року з ЖЕО №2 стягнуто на його
користь заборгованість по заробітній
платі за травень 2004 року в сумі 168 грн.,
які йому виплачено 18.10.2012 року.

Посилаючись на те, що належні йому при
звільненні суми не були виплачені
вчасно з вини відповідача, просив
стягнути з ЖЕО №2 середній заробіток за
весь час затримки з 24.05.2004 року по день
фактичного розрахунку, а саме по 18.10.2012
року в сумі 28 005,9 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 27 серпня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ЖЕО №2 на
користь ОСОБА_2 28 005 грн. 90 коп.
середнього заробітку за час затримки
за період з 24.05.2004 року по день
фактичного розрахунку, а саме по 18.10.2012
року. Стягнуто з ЖЕО №2 280 грн. 05 коп.
судового збору на рахунок державного
бюджету.

В апеляційній скарзі на дане рішення
арбітражний керуючий - ліквідатор ЖЕО
№2 Шутка Я.С. посилається на
невідповідність висновків суду
матеріалам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що постановою господарського
суду Івано-Франківської області від
23 жовтня 2012 року ЖЕО №2
визнано банкрутом, введено
ліквідаційну процедуру, звільнено всіх
працівників ЖЕО, керівника
підприємства, ліквідатором призначено
Шутку Я.С. У березні 2012 року в
газеті «Голос України» друкувалось
оголошення про порушення справи про
банкрутство ЖЕО №2, в листопаді 2012 року
- про визнання ЖЕО №2 банкрутом та
введення ліквідаційної процедури. Про
ці обставини ОСОБА_2 знав, однак суд не
повідомив.

Крім того, при проведенні розрахунку
24.05.2004 року з позивачем та після нього,
ОСОБА_2 не звертався до відповідача із
заявами щодо виплати йому
заборгованості, спору на день
звільнення у позивача до підприємства
не було.

Вважає, що розмір відшкодування за час
затримки розрахунку необхідно
визначити з урахуванням істотності
суми заборгованості порівняно з
середнім заробітком та тієї обставини,
що ОСОБА_2 тривалий час не звертався з
позовом до ЖЕО №2 щодо виплати
заробітної плати.

Просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

В засіданні апеляційного суду
арбітражний керуючий - ліквідатор ЖЕО
№2 Шутка Я.С. апеляційну
скаргу підтримав з наведених вище
мотивів.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив,
посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач працював у ЖЕО №2
слюсарем-електриком. 24 травня 2004 року
його звільнено з роботи за власним
бажанням.

Постановою господарського суду
Івано-Франківської області від 23
жовтня 2012 року ЖЕО №2 по вул. Військових
ветеранів, 10А у м. Івано-Франківську
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру та призначено
ліквідатором арбітражного керуючого
Шутку Я.С. із наданням йому всіх
повноважень ліквідатора, передбачених
ст. ст. 24 - 25 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Так, згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Встановлено, що на день звільнення з
роботи, станом на 24 травня 2004 року
позивачу до виплати належала заробітна
плата в сумі 1067 грн. 36 коп.

Як пояснив в засіданні апеляційного
суду позивач, у день звільнення повного
розрахунку з ним проведено не було,
після неодноразових звернень до ЖЕО №2,
йому зазначені кошти виплачувалися
частинами, крім того, йому не було
виплачено ще 267 грн. 36 коп.
У зв'язку з не проведенням з ним повного
розрахунку, ним було заявлено позов про
стягнення заробітної плати з
відповідача та середнього заробітку по
день фактичного розрахунку, проте,
рішенням суду в березні 2010 року в
стягненні заробітної плати, середнього
заробітку за затримку розрахунку було
відмовлено.

В 2009 році він дізнався, що за травень 2004
року йому не було нараховано та не
виплачено компенсацію за
невикористану відпустку, у зв'язку з
чим він звернувся до суду з позовом і
рішенням Івано-Франківського міського
суду від 1 листопада 2011 року його позов
було задоволено частково та стягнуто з
ЖЕО №2 на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі за
4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 17, 18, 19, 20, 21 травня 2004
року в сумі 168 грн.

Зазначені кошти виплачено ОСОБА_2
згідно платіжного доручення №11087 від
12.10.2012 року.

Так, у п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року
№ 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що при визначенні розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку судам необхідно врахувати
розмір спірної суми, істотність цієї
частки порівняно із середнім
заробітком працівника, вини
роботодавця у порушенні строків її
виплати та інших конкретних обставин
справи.

Установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе в
цьому відсутності своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Задовольняючи позов та стягуючи на
користь позивача середній заробіток за
час затримки розрахунку в сумі 28 005 грн.
90 коп. за період з 24.05.2004 року по
18.10.2012 року, суд першої інстанції
виходив з того, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від 1
листопада 2011 року встановлено факт не
проведення з позивачем повного
розрахунку при звільненні та невиплати
заробітної плати в сумі 168 грн.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції не врахував, що
зазначені кошти до виплати позивачу на
час звільнення нараховані не були, в 2011
році між сторонами у справі виник спір
про розмір належних позивачу сум і
рішенням суду його позов було
задоволено частково та стягнуто 168 грн.
за 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 17, 18, 19, 20, 21 травня
2004 року.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
правових підстав для зменшення розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку після звільнення ОСОБА_2 і
згідно зі статтею 117 КЗпП України слід
визначити розмір відшкодування за час
затримки розрахунку з урахуванням
істотності суми заборгованості
порівняно із середнім заробітком в
сумі 7 500 грн.

У зв'язку з наведеним, рішення суду
першої інстанції в частині визначення
розміру стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
підлягає до зміни.

В решті рішення ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу арбітражного
керуючого - ліквідатора
Житлово-експлуатаційної організації
№2 Шутки Ярослава Степановича
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 27 серпня 2014 року в частині
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки змінити та стягнути
розмір середнього заробітку за час
затримки за період з 24 травня 2004 року по
18 жовтня 2012 року в сумі 7 500 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
Я.Д. Горблянський

В.М. Соколовський