Справа № 165/1621/14-ц
Провадження № 2/165/423/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області в складі:

головуючого
судді Василюка А.В.,

при секретарі
Навроцькій М.Р.,

за участю позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_1 ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Нововолинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
виселення з житлового приміщення, -
суд,

встановив:

07 липня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом виселення з житлового
приміщення - квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

На обґрунтування заявлених вимог
покликаються на те, що вони проживають
та є співвласниками квартири за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначають, що не
можуть в повній мірі володіти та
користуватися вищевказаним майном,
оскільки в ній зареєстрований та
проживає відповідач ОСОБА_4, який вже не
є членом їхньої сім'ї. Останній
поводить себе агресивно, вчиняє бійки,
сварки, зловживає спиртними напоями та
не сплачує за комунальні послуги.
Неодноразово вони зверталися до
працівників міліції з метою уникнення
насильства з його сторони, а тому
просять постановити рішення, яким
зобов'язати відповідача ОСОБА_4 не
чинити перешкоди у користуванні
належною ним квартирою та виселити
останнього з спірного житла. Також,
просять стягнути з ОСОБА_4 в свою
користь судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала та пояснила, що спірне
житло було приватизоване чотирма
особами, а саме позивачами та ОСОБА_7,
яка померла у 2007 році. В 1997 році, під час
шлюбу, за згодою всіх співвласників,
вона зареєструвала відповідача у
належній їм квартирі. З ОСОБА_4 у 2009 році
вона розлучилася, однак після
розірвання шлюбу відповідач надалі
продовжує проживати в спірному житлі, в
одній кімнаті з двома її
неповнолітніми дітьми. ОСОБА_4 кожного
дня приходить додому на підпитку,
висловлюється нецензурною лайкою та
чіпляється до її батька. Несила терпіти
його постійні образи вона двічі
викликала міліцію, а втретє міліцію
викликали сусіди. Зазначила, що
останній раніше сплачував їй по 600-800
грн. аліментів щомісячно та одноразово
дав 300 грн. для придбання паласу в
кімнату, однак зараз він не працює,
аліментів не сплачує. Білизну та
постіль відповідачу пере сама, однак
він, будучи в стані алкогольного
сп'яніння все забруднював. Вважає, що за
таких обставин, відповідача слід
виселити з спірної квартири.

Позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснила, що жити з
відповідачем її сім'я неможе. ОСОБА_4,
будучи в стані алкогольного сп'яніння
постійно відчиняє балконні двері,
внаслідок чого простудилася її молодша
сестра. Крім того, він поводить себе
агресивно, чіпляється до її чоловіка,
матері та старенького дідуся, а тому
вона, маючи власну сім'ю, змушена
винаймати квартиру. Просить позов
задоволити та виселити відповідача з
спірного житла.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позов підтримав з
підстав наведених у ньому, просив його
задоволити.

В судове засідання позивач ОСОБА_5
не з'явився, подав до суду письмову
заяву, в якій просив справу слухати у
його відсутності, позов підтримує,
просить його задоволити (а.с.25).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
позов не визнав, оскільки вважає, що
позивачі його оговорюють. ОСОБА_2 має
власну сім'ю та проживає окремо в
квартирі належній її дядькові. Після
розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_1
майно набуте в шлюбі вони не ділили. На
теперішній час його бувша жінка
забороняє йому користуватися посудом,
пральною машинкою. Раніше він
сплачував аліменти на двох дітей в
розмірі 800 грн., на утримання квартири
грошей не давав, оскільки його бувша
жінка грошей в нього не просила.
Вважає, що підстав його виселяти немає,
оскільки він бере участь у утриманні
квартири, за власні кошти, після
розірвання шлюбу купив покриття на
підлогу, крім того у нього немає іншого
житла для проживання.

Заслухавши пояснення позивачів,
представника позивача, відповідача,
дослідивши письмові докази у справі у
їх сукупності, суд прийшов до висновку,
що позов до задоволення не підлягає у
зв'язку з наступним.

З копії свідоцтва про право власності
на житло (а.с.6) слідує, що - квартира за
адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної
сумісної власності належить позивачам
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2

Копією довідки з місця проживання про
склад сім'Ї і прописку (а.с.13-15)
підтверджується, що 27 листопада 2009 року
в спірному житлі з дозволу власників
зареєстровано постійне місце
проживання відповідача ОСОБА_4

Частиною 3 статті 47 Конституції України
закріплено положення про те, що ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ст.156, ст. 157 Житлового
кодексу (далі - ЖК) України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку.
Припинення сімейних відносин з
власником не позбавляє колишніх членів
сім'ї користуватися займаним
приміщенням, якщо при їх вселенні не
було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. Членів
сім'ї власника квартири може бути
виселено в судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу, а саме - якщо ці
особи систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними.

В судовому засіданні позивачі вказали
на те, що спільне проживання з
відповідачем ОСОБА_4 стало нестерпним у
зв'язку з грубим порушенням останнім
правил співжиття. Вони неодноразово
зверталися зі скаргами до
правоохоронних органів стосовно
насильства в сім'ї зі сторони
останнього, однак це не дало позитивних
результатів.

В підтвердження вищевказаних обставин
до матеріалів справи позивачі подали
копії постанов Нововолинського
міського суду від 07 квітня 2014 року (а.с.8)
та від 05 листопада 2013 року (а.с.7), при
цьому вищевказані докази суд до уваги
не бере, оскільки вони не підписані та
не скріплені печаткою суду та їх копії
не засвідчені належним чином.

За змістом ч.1 ст.116 ЖК України виселення
без надання громадянам іншого жилого
приміщення є крайнім заходом і може
застосовуватися судом лише за
наявності одночасно кількох умов,
зокрема, систематичного порушення
правил співжиття; як наслідок цього -
неможливість для інших спільного
проживання з таким громадянином;
вживання до нього заходів запобігання
і громадського впливу та їх
безрезультатність.

Виходячи з офіційного характеру
заходів запобігання та громадського
впливу, які мають передувати виселенню
на підставі наведеної правової норми і
відповідно до правил ст.59 ЦПК України
про допустимість засобів доказування
факт застосування заходів запобігання
уповноваженими на те державними
органами, а заходів громадського
впливу - органами самоорганізації
населення повинен підтверджуватися
письмовими доказами.

Жодна з передбачених ст.116 ЖК України
обставин не знайшла свого
підтвердження в судовому засіданні.
Крім того, встановлено, що заходи
запобігання і громадського впливу щодо
ОСОБА_4 не застосовувалися.

Наявність конфлікту між сторонами, які
проживають в одній квартирі та
неприязні стосунки між ними самі по
собі не тягнуть за собою виселення
колишнього члена сім'ї власника без
надання іншого жилого приміщення.

Всупереч вимогам ст.10, ст.60 ЦПК
України позивачі не представили суду
переконливих доказів систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття і застосування до нього
заходів реагування.

У зв'язку з відсутністю законних
підстав для виселення відповідача
ОСОБА_4 зі спірної квартири, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити повністю.

У відповідності до ст.88 ЦПК України
судові витрати у справі суд залишає за
позивачами.

Керуючись ст.10. ст.11, ст.60, ст.88,
ст.209, ст.212, ст.213, ст.214, ст.215, ст.218, ЦПК
України, на підставі ст.116, ст.156, ст.157 ЖК
України, - суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом виселення з житлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги, рішення набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не було
скасовано.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
А.В. Василюк