Справа № 2-175/3896/14-ц
Провадження № 2/175/1484/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року
смт.
Ювілейне

Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

при секретарі Ратушній Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про стягнення заборгованості
за розпискою, та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Перша
Дніпропетровська нотаріальна контора
про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області звернулась
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа:
Перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про стягнення
заборгованості за розпискою.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її рідна тітка
ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Єдиними
спадкоємцями по закону на відкриту
спадщину після смерті ОСОБА_3, є вона та
відповідач. Між нами було досягнуто
угоди, щодо моєї відмови від прийняття
спадщини, а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався сплатити їй компенсацію
за частину квартири в розмірі 10 000 дол.
США, з граничним терміном виплати не
пізніше 08 січня 2014 року, на
підтвердження чого видав розписку.
Однак відповідач своєї обіцянки не
дотримав і сплатив мені лише 9 500 дол.
США, посилаючись на той факт, що на
момент укладання угоди йому не було
відомо, що нотаріус відмовить йому у
видачі свідоцтва про право на спадщину
і він буде змушений нести додаткові
витрати на оформлення квартири. Тому
вона просить суд стягнути з
відповідача на її користь суму в
розмірі 500 дол. США, що еквівалентно 6 000
грн.

У процесі розгляду справи відповідач у
порядку ст. 31 ЦПК України звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1,
третя особа: Перша Дніпропетровська
нотаріальна контора про визнання права
власності, в якому просив відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_2 у повному обсязі; встановити
факт набуття права власності померлою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру
АДРЕСА_2, загальною площею - 46,3 кв. м.,
житловою площею 28,8 кв. м., яка
складається з: 1 - коридор площею 6,4 кв.
м., 2 - санвузла площею 2,8 кв. м., 3 - кухні
площею 6,1 кв. м., 4 - житлової кімнати
площею 17,6 кв. м., 5 - житлової кімнати
площею 11,2 кв. м., 6 - шафи площею 2,2 кв. м. з
моменту повної сплати нею пайового
внеску в 1978 році; визнати за ним право
власності на зазначену вище квартиру. В
обґрунтування своїх вимог у
зустрічному позові зазначив, що
обставини наведені в первісному позові
є надуманими, не відповідають
дійсності та не підтверджуються
ніякими доказами. Жодних домовленостей
між ним та позивачкою не було. Також
зазначив, що після смерті їхньої рідної
тітки ОСОБА_3, яку він доглядав протягом
тривалого часу і до моменту смерті
відкрилась спадщина на зазначену
квартиру і він, у встановлений законом
шестимісячний строк, звернувся до
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Однак, у зв'язку з
тим, що на руках у позивача залишилась
частина документів, а саме: заява,
складена за життя померлою ОСОБА_3 про
переведення сплаченого паю за спірну
квартиру на його ім'я та її згоду на
включення його замість неї у члени
кооперативу, він позбавлений
можливості одержати свідоцтво про
право на спадщину після смерті ОСОБА_3
позасудовим шляхом, тому він вимушений
звертатися до суду з даною позовною
заявою.

Позивач у судове засідання не з'явився,
відомостей про причини неявки суду не
надала, про час і місце розгляду справи
була повідомлена належним чином.

Відповідач у судовому засіданні
підтримав зустрічні позовні вимоги та
просив задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник третьої особи Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори в суд не з'явився,
про час і місце розгляду справи
повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази та
наведені ними доводи, вважає, що
зустрічні позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 11 липня 2012 року.

Згідно довідок № 58, 59 від 10 квітня 2013
року, ОСОБА_3 на правах члена
житлово-будівельного кооперативу № 62
«Вчитель-4» отримала та проживала в
АДРЕСА_1.

Відповідно до постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_2
відмовлено в видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, яке
складається з квартири АДРЕСА_2, після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в зв'язку з
тим що не була проведена первинна
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу
право на спадкування за законом мають
інші родичі спадкодавця до шостого
ступеня споріднення включно, причому
родичі ближчого ступеня споріднення
усувають від права спадкування родичів
подальшого ступеня споріднення.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав
проводиться на підставі, зокрема,
рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», за наявності умов для
одержання в нотаріальної конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Таким чином, суд вважає за необхідне
визнати факт набуття права власності
померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, на
квартиру АДРЕСА_2 з моменту повної
сплати нею пайового внеску в 1978 році, а
також визнати за ОСОБА_2 право
власності на вищезазначену квартиру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
та згідно роз'яснень п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсним» від 06.11.2009 року,
правочин може бути визнаний недійсним
лише на підставах, визначених законом,
та з застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.
Підставами недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
ЦК України, а саме: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Тобто, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин). А,
відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

З огляду на вище викладене, суд прийшов
до висновку, що у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за розпискою відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 392, 1216-1218, 1268-1270, 1296 ЦК України,
ст.ст. 57-60, 77, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позивні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Перша
Дніпропетровська нотаріальна контора
про визнання права власності -
задовольнити.

Встановити факт набуття права
власності померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3,
на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею -
46,3 кв. м., житловою площею 28,8 кв. м., з
моменту повної сплати нею пайового
внеску в 1978 році, яка складається з:

1 - коридор площею 6,4 кв. м.,

2 - санвузла площею 2,8 кв. м.,

3 - кухні площею 6,1 кв. м.,

4 - житлової кімнати площею 17,6 кв. м.,

5 - житлової кімнати площею 11,2 кв. м.,

6 - шафи площею 2,2 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на
квартиру АДРЕСА_2, загальною площею - 46,3
кв. м., житловою площею 28,8 кв. м., яка
складається з:

1 - коридор площею 6,4 кв. м.,

2 - санвузла площею 2,8 кв. м.,

3 - кухні площею 6,1 кв. м.,

4 - житлової кімнати площею 17,6 кв. м.,

5 - житлової кімнати площею 11,2 кв. м.,

6 - шафи площею 2,2 кв. м.

В задоволенні вимог за первинним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про стягнення
заборгованості за розпискою -
відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області, а
учасниками, що брали участь у справі,
проте не були присутніми при
оголошенні рішення, на протязі 10 - днів
з дня його отримання.

Суддя
А.М. Шабанов