Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4154/14
Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 29 серпня 2014
року по справі за позовом ПАТ «КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та
піклування Вільнянської районної
державної адміністрації, про
виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення.

У позові зазначалось, що 25.04.2007 року між
банком та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, згідно якого
останній отримав кредит у розмірі 8900
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 0,92% на
місяць на суму залишку заборгованості.
Забезпеченням виконання зобов'язання
стала передача в іпотеку об'єкта
нерухомості - житлового будинку
АДРЕСА_1. Відповідач порушив умови
договору, внаслідок чого виникла
заборгованість. Рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 29 вересня 2011
року звернено стягнення на предмет
іпотеки. Відповідач у добровільному
порядку не погодився звільнити
житловий будинок, який є предметом
іпотеки.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд виселити
відповідача, який зареєстрований
та/або проживає у житловому будинку
(предмет іпотеки), розташованому за
адресою: АДРЕСА_1 і стягнути з
відповідача судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду
м. Запоріжжя від 29 серпня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
виселення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення представника апелянта,
заперечення представника відповідача,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено, що 25.04.2007 року між банком
та ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір, за умовами якого останній
отримав кредит у розмірі 8900 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 0,92% на місяць на суму
залишку заборгованості. У забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між сторонами був укладений
договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав
в іпотеку банку належний йому на праві
приватної власності житловий будинок
АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного
суду Запорізької області від 29 вересня
2011 року в рахунок погашення
заборгованості в розмірі 10 372, 25 доларів
США за кредитним договором від 25.04.2007
року звернуто стягнення на предмет
іпотеки, шляхом продажу житлового
будинку ПАТ «КП«Приватбанк».

У спірному іпотечному житловому
будинку зареєстровані та проживають
дружина позичальника ОСОБА_5, син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33).

27.08.2013 року позивач надіслав
відповідачу ОСОБА_4 письмове
попередження з вимогою про добровільне
виселення з вищевказаної житлового
будинку в тридцяти денний строк з дня
отримання цього повідомлення (а.с. 13-17).

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
апелянта пояснила, що рішення суду про
звернення стягнення на житловий
будинок ОСОБА_4 на тепер не виконано,
але відповідачі підлягають виселенню
на підставі ст. 40 Закону України «Про
іпотеку.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд виходив з того, що
житловий будинок наданий в
забезпечення кредиту в іноземній
валюті, використовується
позичальником, відповідачкою та їх
дітьми як місце свого постійного
проживання. Даних про те, що
відповідачі мають інше житло суду не
надано. Загальна площа будинку складає
38 кв.м і не перевищує передбачений
законом розмір. Він не є відчуженим на
підставі рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області від
29 вересня 2011 року.

При цьому суд послався на Закон
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року, який
набрав чинності 07.06.2014 року.

Так, п.1. 1 цього Закону передбачено,
що протягом його дії не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із ст.4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із ст.5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Системний аналіз норм ст.9 ЖК України та
положень Закону України "Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" дає підстави для
висновку, що до зняття заборони на
примусове відчуження спірного
житлового будинку, відповідачів не
може бути виселено з нього без їх
згоди.

Суд повно і всебічно дослідив
обставини справи, пояснення та
заперечення сторін, дав належну оцінку
всім наданим суду доказам у їх
сукупності та дійшов правильного
висновку про відмову в задоволені
позовних вимог, оскільки нормами вище
вказаного закону встановлена заборона
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки протягом його дії та
застосував ці норми при вирішенні
вимоги про виселення відповідачів, яка
є похідною від звернення стягнення на
іпотечний будинок.

Такий висновок суду відповідає
моральним принципам суспільства та
держави, тому колегія суддів не вбачає
підстав для скасування справедливого
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 29 серпня
2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: