Справа №
Провадження № 2/314/638/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09. 2014 року
м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд
Запорізької області у складі:

- головуючого судді - Надворної О.С.,

- при секретарі - Якубовській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
авансу за придбання квартири, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування авансу за придбання
квартири.В своїй заяві зазначила, що
ОСОБА_2 на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1. Між ними виникла
домовленість щодо укладення договору
купівлі-продажу цієї квартири, в
зв'язку з чим 27.212.2012 року вона
передала ОСОБА_2 в якості авансу за
квартиру гроші в розмірі 5000 доларів
США. Проте, отримавши гроші, останній
відмовився продавати квартиру
позивачу, та продав її іншій особі.
Гроші, отримані в якості авансу,
ОСОБА_2 також відмовився їй
повертати, в в'язку з чим вона прохала
суд стягнути з останнього отриманні
ним кошти, сума яких за розрахунками
позивача з врахуванням курсу долара
до національної валюти, становить 53000
грн.

Потім, в липні 2014 року позивач подала
уточнену позовну заяву, відповідно до
якої в якості другого співвідповідача
залучила ОСОБА_4, проте позовні вимоги
не змінювала. Уточнений позов
обґрунтовувала тим, що в ході судового
розгляду їй стало відомо, що відповідач
нібито віддав всі кошти, отримані ним
в якості авансу за квартиру,
представнику позивача за довіреністю -
ОСОБА_4, що підтверджується написаною
останньою в присутності свідків
розпискою. Ця розписка була надана
в ході судового розгляду
представником відповідача ОСОБА_2 -
адвокатом ОСОБА_5 Проте, позивач
вважає, що розписка виконана не
ОСОБА_4, і тому прохає суд
відшкодувати на свою корить з ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 53000 грн. як
аванс за продаж квартири.

В судовому засіданні представник
позивача - адвокат ОСОБА_6 підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі, прохає суд їх задовольнити та
стягнути з ОСОБА_2 вказану суму.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_5 проти задоволення
позову заперечує. Вважає, що вимоги
позивача є безпідставними, оскільки
грошові кошти, отримані від позивача
в якості авансу за придбання
квартири, ОСОБА_2 вже повернув 29.04.2013
року представнику позивача - ОСОБА_4
Повноваження останньої на отримання
коштів підтверджувались виданою
ОСОБА_1 довіреністю, посвідченою
нотаріально. Факт передачі грошей
підтверджується розпискою, написаною
ОСОБА_4 в присутності двох свідків.
Копію довіреності ОСОБА_1 та копію
розписки ОСОБА_4 представник
відповідача долучив до матеріалів
справи. Крім того, заперечуючи проти
позову, адвокат ОСОБА_5 посилається
також на той факт, що позивач не
підтвердив належними доказами розмір
гривневого еквівалента стягуваної
грошової суми. ОСОБА_1 при
визначенні ціни позову, всупереч
вимогам закону, використовувала
комерційний, а не офіційний валютний
курс, який встановлюється
Національним банком України.

Відповідач ОСОБА_4 надала суду заяву,
в якій прохає розглянути справу без
її участі, в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справ, та всі надані докази в
їх сукупності, суд дійшов наступних
висновків:

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.1 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Представником відповідача в судовому
засіданні визнається факт того, що
ОСОБА_2 в 2012 році мав намір продати
ОСОБА_1 належну йому квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 , і 27.12.2012 року
дійсно прийняв від позивача в
якості авансового платежу за цю
квартиру 5000 доларів США.
Вищезазначене підтверджується
розпискою, написаною ОСОБА_2 27.12.2012 року
в присутності двох свідків (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що
20.12.2012 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_4
довіреність з широким колом
повноважень, в тому числі
повноваженнями одержувати належне їй
майно. Довіреність видана без права
передоручення строком на один рік,
тобто була чинною до 20.12.2013 року.
Вказана довіреність посвідчена
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
(а.с. 37-38 ).

При цьому в ході розгляду справи
встановлено, що 29.04.2013 року ОСОБА_2
повернув ОСОБА_4, яка діяла в інтересах
позивача на підставі вищевказаної
довіреності, грошові кошти,
еквівалентні 5000 доларів США, отримані
ним раніше від ОСОБА_1 в якості авансу
за квартиру. Цей факт підтверджується
наданою відповідачем розпискою,
написаною ОСОБА_4 в присутності свідків
(а.с. 41 ).

В судовому засіданні представник
позивача- адвокат ОСОБА_6 факт видачі
ОСОБА_1 довіреності ОСОБА_4 - не
спростовував і вимог щодо
визнання цієї довіреності недійсною не
заявляв.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
видану на ім'я відповідачки ОСОБА_4
довіреність - не скасовувала.

За змістом ст. 250 ЦК України
представник має право відмовитись від
вчинення дій, які були визначені
довіреністю.

ОСОБА_4 не відмовилась від вчинення
дій повіреного, які визначені у
довіреності, і діючи у межах наданих їй
повноважень впродовж строку
довіреності, отримала від ОСОБА_2
грошові кошти, які є предметом позову.

Відповідно до ст. 239 ЦК України
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Отже, в зв'язку з вищенаведеним суд
дійшов висновку, що відсутні підстави
для стягнення з відповідача ОСОБА_2
коштів, сплачених йому позивачем в
якості авансу за квартиру.

В ході розгляду справи встановлено, що
ці кошти в ході виконання договору
доручення згідно наданої ОСОБА_1
довіреності отримала відповідач
ОСОБА_4, що підтверджується її
розпискою від 29.04.2013 року.

Статтею 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Право вибору способу захисту,
передбаченого законом, належіть особі,
яка звернулась за захистом свого права
(ст., ст. 3,4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст.31 ЦПК України
позивачеві належить право й
визначення предмета і підстав позову.

Але позивач заявлені вимоги
безпосередньо до відповідача ОСОБА_4
не висуває, і не ґрунтує свій позов на
нормах закону, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи позивача в частині
невизнання ним факту отримання
ОСОБА_4 від ОСОБА_2 коштів,
еквівалентних 5000 доларів США згідно
розписки від 29.04.2013 року, - належними
та допустити доказами не
підтверджені, і тому не приймаються
судом при вирішенні спору.

Також суд погоджується з
представником відповідача ОСОБА_2 -
адвокатом ОСОБА_5 в частині того, що
позивач не підтвердив належними
доказами розмір гривневого
еквіваленту стягуваної суми.

Відповідно до пп. «а» п.3 Положення про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
Постановою Правління НБУ від 12.11.03р. №
496, офіційний курс гривні до долара США
розраховується як середньозважений
курс продавців і покупців, що склався
поточного робочого дня за даними
системи підтвердження угод на
міжбанківському валютному ринку
України НБУ.

Проте, визначаючи ціну позову, ОСОБА_1
посилається на довідку, видану
Вільнянським відділенням № 320 ПАТ
Укрсоцбанка від 03.03.2014 року, яка
містить відомості про комерційний
курс покупки та продажі доларів США
саме конкретною банківською
установою, а відомостей щодо
середньозваженого курсу валют не
містить. Тобто доказів щодо
офіційного курсу валют та розрахунку
позовних з врахуванням цього курсу -
позивачем не надано.

Отже, дослідивши всі наявні у справі
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що відсутні підстави для
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошових коштів в розмірі 53000 грн., і
тому в задоволенні позову необхідно
відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне
роз'яснити позивачу, що з врахуванням
вищевикладених обставин вона не
позбавляється права на повторне
звернення до суду за захистом своїх
прав в порядку та на підставах,
визначених законом.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 80, 212-215, 218, 294 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
авансу за придбання квартири -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької
області через Вільнянський районний
суд Запорізької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні рід
час його проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
О.С. Надворна

03.09.2014 року

03.09.2014