20.10.2014 Справа № 756/7429/14-ц
Ун. №756/7429/14-ц
Пр.№2/756/3375/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

15 жовтня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва
у складі:

головуючого судді -
Шевчука
А.В.,

при секретарі -

Субіну М.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення боргу посилаючись на те, що
23.08.2013 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено договір позики. Згідно
розписки, позивач надав відповідачу
грошові кошти у розмірі 120 000 грн. з
умовою, що ОСОБА_2 поверне 50 000 грн. до
31.12.2013 року, а залишок 70 000 грн. до 30.06.2014
року.

Відповідач у встановлений в розписці
строк грошові кошти не повернув, у
зв'язку з чим позивач просив стягнути
на його користь суму основного боргу у
розмірі 120 000 грн., а також 3% річних від 50
000 грн. - частини суми простроченої
заборгованості у розмірі 616 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 53 грн. 20
коп. та 3000 грн. витрат на юридичні
послуги.

Оскільки на неодноразові прохання
ОСОБА_2 кошти не повертає, позивач
просив про задоволення позовних вимог.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити позов з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання в
черговий раз не з'явився, про день і час
розгляду справи повідомлений належним
чином, доказів поважності причини
неявки суду не надав.

Згідно ст. 224 ЦПК України суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Оскільки позивач не заперечує проти
заочного розгляду справи, а відповідач
належним чином повідомлений про день
та час розгляду справи суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи.

Суд дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача встановив наступне.

Згідно розписки від 23.08.2013 року за
особистим підписом ОСОБА_2 він отримав
від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 120 000
грн. з умовою, що ОСОБА_2 поверне 50 000 грн.
до 31.12.2013 року, а залишок 70 000 грн. до
30.06.2014 року.

У відповідності з п. 2 ст. 1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу тощо), або
утриматися від виконання певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання зобов'язання.

З огляду на ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона по справі зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

При цьому, ОСОБА_2 не надано жодного
належного та допустимого доказу на
спростування факту існуючого боргу
перед ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.

З огляду на зазначене суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 120 000 грн. є законні та
обґрунтовані і підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Крім іншого, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних з 50 000 грн.
простроченої заборгованості за період
з 31.12.2013 року по 29.05.2014 року у розмірі 616
грн., інфляційні втрати за цей період у
розмірі 53 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи положення ст. 11
ЦПК України, визначений позивачем
розмір сум, що підлягають стягненню з
боржника в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України
та реальний розмір можливої
компенсації позивачу, суд вважає
необхідним стягнути 616 грн. в рахунок
сплати 3% річних з суми простроченої
заборгованості та 53 грн. 20 коп.
інфляційних втрат.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутні буд-які
докази на підтвердження оплати
позивачем коштів за отриману правову
допомогу. З огляду на зазначене вимоги
в частині стягнення із ОСОБА_2 3000 грн.
витрат на правову допомогу не
підлягають до задоволення.

При цьому, згідно ст. 88 ЦПК України, з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача сума сплаченого
судового збору сплата якого
підтверджується відповідною
квитанцією.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 509, 525, 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», ст. ст. 10, 15,
60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики у розмірі 120 000
(сто двадцять тисяч) грн., 3% річних у
розмірі 616 (шістсот шістнадцять) грн. 43
коп., а також 53 (п»ятдесят три) грн. 20 коп.
в рахунок компенсації інфляційних
втрат.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір у розмірі 1 200
(одна тисяча двісті) грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

А.В. Шевчук