Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2014 Справа №607/5508/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана
В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
про розірвання договору та стягнення
коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_2, Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» про
розірвання договору та стягнення
коштів, посилаючись на те, що 01 серпня
2012 року ОСОБА_2, шляхом шахрайства,
заволодів її грошима на суму 4 092 грн.,
чим завдав позивачу, значної
матеріальної шкоди. Для оплати
вартості товару, позивачка за
рекомендацією працівників ФОП ОСОБА_2,
уклала із ПАТ «Акцент-Банк» договір про
надання споживчого строкового кредиту
№А238RX84800048 від 01.08.2012 р. терміном на 24
місяці із 01.08.2012 року по 31 липня 2014 року
з відсотковою ставкою в розмірі 0,12%
річних, зобов»язання за яким виконала
повністю. Просить розірвати договір
індивідуального замовлення №1 від 01
серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_1, як
Замовником та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2; розірвати
договір про надання споживчого
строкового кредиту № А238RX84800048 від
01.08.2012 р., укладений між ОСОБА_1, як
Позичальником та Публічним
акціонерним товариством «Акцент-Банк»
та зобов»язати Банк повернути їй
сплачені кошти згідно договору в сумі 2
669, 76 грн.; - стягнути солідарно з ОСОБА_2
та Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» 1 000 грн. затрачених на
правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю та просить
суд їх задовольнити.

ОСОБА_2, будучи засудженим за
злочин та перебуваючи в Чортківському
СІЗО №26, отримавши копію позовної
заяви та доданих до неї матеріалів,
надіслав письмову заяву згідно якої
він позовних вимог не визнає, що не
перешкоджає розгляду справи у його
відсутності, на підставі наявних у ній
даних чи доказів.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала та відносно задоволення позову
заперечила.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив

Згідно вироку Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 18.03.2014 року, який набрав
законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК
України та засуджено на підставі ч.1
ст.70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим, до
позбавлення волі на строк 03 роки.

Як вбачається із вказаного
вироку, «…01 серпня 2012 року ОСОБА_2,
використовуючи невстановлених
слідством найманих працівників, яким
не було відомо про протиправні наміри
останнього, які перебували у с. Зеленче
Теребовлянського району
Тернопільської області, діючи від
імені ФОП ОСОБА_2, уклали із ОСОБА_1
договір індивідуального замовлення,
запевнивши її, що ФОП ОСОБА_2 будуть
виконані умови договору та буде
наданий товар (металопластикових вікна
чи двері), хоча ОСОБА_2 не мав наміру та
можливості виконати покладені на себе
обов»язки, про що не було відомо
найманим працівникам, а замовник, у
свою чергу повинен оплатити кошти у
сумі 4 092 грн. ОСОБА_1, шляхом укладення
договору про надання споживчого
кредиту оплатила кошти у сумі 4 092 грн.,
які були перераховані на рахунок
ОСОБА_2 В результаті своїх злочинних
дій, ОСОБА_2 заволодів грошима ОСОБА_1 в
сумі 4 092 грн., чим спричинив останній
матеріальну шкоду на вказану суму...».

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

01 серпня 2012 року між ОСОБА_1, як
замовником та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2, як виконавцем було
укладено Договір індивідуального
замовлення №1. Згідно умов даного
договору виконавець фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 зобов'язався надати
ОСОБА_1, як замовнику послуги
індивідуального замовлення та
передати товар згідно Додатку до цього
договору (два металопластикові вікна)
вартістю 4 092 грн. без урахування
доставки та монтажу, а ОСОБА_1, як
замовник зобов'язалася оплатити
вартість товару. Виконавець (ФОП ОСОБА_2
) зобов'язався в строк 60 діб з моменту
підписання Договору індивідуального
замовлення, передати товар Замовнику.

01 серпня 2012 року між ОСОБА_1, як
Позичальником та ПАТ «Акцент-Банк», як
Кредитором укладено Договір про
надання споживчого кредиту № А238RX84800048,
у відповідності до умов якого кредит в
розмірі 2 669,76 грн. їй надавався для
оплати вартості товару, згідно з
переліком шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок ФОП ОСОБА_2, терміном
на 24 місяці із 01 серпня 2012 року по 31
липня 2014 року з відсотковою ставкою в
розмірі 0,12% річних. Як ціль
кредитування визначено придбання
товарів (металопластикові вікна) у ФОП
ОСОБА_2, із залученням кредитних коштів.
Дані кошти були перераховані Банком на
розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 у
відповідності до умов укладеної заяви
Позичальника (договору) з призначенням
на купівлю вікон. На даний час
зазначений договір виконано внаслідок
повного погашення боргу.

ОСОБА_1, як замовником виконано
умови договору індивідуального
замовлення № 1 від 01 серпня 2012 року,
оплачено продавцеві ФОП ОСОБА_2
вартість товару в сумі 4 092 грн.

Згідно ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо ) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов"язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов»язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 651 ЦК України -
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Суд вважає, що ОСОБА_2 істотно
порушено умови укладеного між
сторонами договору індивідуального
замовлення №1 від 01 серпня 2012 року, у
визначений договором термін
замовлення не виконане, замовлений
товар (два металопластикові вікна)
позивачу не передано.

Таким чином, суд вважає, що
позовні вимоги позивача щодо
розірвання договору індивідуального
замовлення №1 від 01 серпня 2012 року,
укладеного між ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 підлягають
до задоволення в цій частині.

Щодо позовних вимог про
розірвання договору про надання
споживчого строкового кредиту №
А238RX84800048 від 01.08.2012 р., укладеного між
ОСОБА_1 та Публічним акціонерним
товариством «Акцент-Банк» та
зобов»язання повернути їй сплачені
кошти згідно в сумі 2 669, 76 грн., суд
вважає, що вони до задоволення не
підлягають, виходячи з наступного.

Згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
прав та обов»язків.

Відповідно до ч.1 ст.1056 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит) позивачльникові у розмірі та
на умовах, встановлених договором, а
позивачльник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч.1 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов»язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов»язується
повернути їх разом із нарахованими
відсотками.

Відповідач - ПАТ «Акцент-банк»
свої зобов»язання за укладеним
кредитним договром між сторонами
виконав, надавши позивачці кредит у
розмірі 2 669,76 грн., який вона отримала та
використала на власні потреби.

В силу вимог ч.1 ст.628 ЦК України,
зміст договору становлять
умови(пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов»язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України,
підписанням вказаного договору про
надання споживчого кредиту № А238RX84800048
позивачка засвідчила, що всі його умови
їй зрозумілі та підтверджувала свою
здатність виконувати їх.

Також суд зазначає, що, сторони по
укладеному спірному договору про
надання споживчого кредиту
добросовісно виконали свої
зобов»язання, ОСОБА_1 борг погашено
достроково. Крім цього, позивачем не
представлено суду доказів, які б
свідчили про вину кредитодавця у
неналежному виконанні ОСОБА_2
зобов»язань за договором
індивідуального замовлення №1 від 01
серпня 2012 року.

Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до статті 79 ЦПК
України, судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи. До витрат, пов'язаних
з розглядом судової справи, зокрема,
належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України,
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Суд вважає, що позовні вимоги про
стягнення витрат на правову допомогу
підлягають до часткового задоволення
на суму 500 грн.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, ст.88, 213, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст. 509, 525, 526, 530, 651, 653, 849, 865 ЦК України,
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», Законом України «Про захист
прав споживачів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» про розірвання договору
та стягнення коштів - задовольнити
частково.

Розірвати Договір
індивідуального замовлення №1 від 01
серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 втрати на правову допомогу в
розмірі 500 (п»ятсот) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь
держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
судового збору.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
В.В.РОМАЗАН