Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: -
Рожина Ю.М.,

суддів - Малько О.С.,
Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання
- Ковальчук Л.В.

з участю

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Володимирецького районного
суду від 16 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володимирецького районного
суду від 16 липня 2014 року вказаний позов
задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні суміжною земельною
ділянкою ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, для
чого знести огорожу з металопрофілю
висотою 1,5 м., довжиною 13 м., встановлену
на межі земельних ділянок ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
понесені позивачем та документально
підтверджені судові витрати
пропорційно до задоволених позовних
вимог в сумі 284 грн 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4
подав на нього апеляційну скаргу.
Вказує, що судом не взято до уваги, що до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню положення ДБН Б.2.2-5:2011
„Благоустрій територій", затверджений
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 28.10.2011 р. №259, а тому
покликання суду на порушення
відповідачем загальноприйнятих вимог,
звичаїв добросусідства суперечать
вказаним Положенням. Вважає, що
місцевий суд неправомірно врахував в
якості доказу лист Володимирецької
районної державної адміністрації
№Д-107 від 31.05.2013 р. Доводить, що спірна
огорожа споруджена ним на його
земельній ділянці з урахуванням усіх
вимог чинного законодавства та не
завдає незручностей власнику
сусідньої земельної ділянки. Вважає, що
оскільки жодних неправомірних дій не
вчинив, тому застосування судом
положень ст.1167 ЦК України є помилковим.
З наведених підстав просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове про відмову у позові
повністю.

В запереченні на апеляційну скаргу
позивач вказує на безпідставність
викладених в ній доводів, а тому на
його думку вона не підлягає
задоволенню, вважає обґрунтованим
рішення суду першої інстанції яке
підлягає залишенню без зміни.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка позивача ОСОБА_2, яка
розташована в АДРЕСА_1 та є суміжною із
земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4,
яка розташована в АДРЕСА_2, а по
спільній межі на земельній ділянці
відповідача ОСОБА_4 споруджено
суцільну огорожу з листів
металопрофілю висотою 1,5м. та довжиною
13м. між суміжними земельними ділянками.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості доводів позивача щодо
усунення перешкод в користуванні
суміжною земельною ділянкою,
посилаючись на лист Володимирецької
районної державної адміністрації №Д-107
від 31 травня 2013 року, про те, що
відповідно до Правил благоустрою
вимоги та норми для спорудження огорож
місцевим органом влади не врегульовані
але за загальноприйнятими вимогами до
огорожі, що споруджуються між
земельними ділянками, висота не
повинна перевищувати 1,5м., при цьому
верхня частина має бути прозорою по
співвідношенню прозорих частин до
суцільних більше за 50%., а також
враховуючи хворобливий стан позивача
задовольнив моральну шкоду в розмірі
1500 грн.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду не погоджується з наступних
підстав.

У відповідності до ч.1 ст.103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати
такі способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

А відповідно до ч.2, цієї норми,
власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх
земельних ділянок використовувати їх
за цільовим призначенням
(неприпустимий вплив).

За приписами ст.ст.11,10,60 ЦПК України за
принципами змагальності та
диспозитивності, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та надати
належні доказу суду під час розгляду
справи.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ст.34 Закону України „Про
благоустрій територій" правила
благоустрою території населеного
пункту - нормативно правовий акт, яким
установлюються вимоги щодо
благоустрою території населеного
пункту. Правила розробляються на
підставі Типових правил благоустрою
території населеного пункту для всіх
сіл, селищ, міст і затверджуються
відповідними органами місцевого
самоврядування. Типові правила
розробляються та затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері житлово-комунального
господарства. У разі якщо відповідною
сільською, селищною, міською радою не
прийнято рішення про затвердження
Правил, застосовуються типові правила.

За змістом листа Володимирецької
районної державної адміністрації №Д-107
від 31 травня 2013 року, відповідно до
Правил благоустрою вимоги та норми для
спорудження огорож не врегульовані.

За таких обставин необхідному
застосуванню підлягають Типові
правила, які розробляються та
затверджуються центральним органом
виконавчої влади, яким є Міністерство
регіонального розвитку, будівництва та
житлового комунального господарства.

Відповідно до п.6.7. Державних
будівельних норм України (ДБН Б.2.2-5:2011),
„Благоустрій територій", затверджених
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та житлового
комунального господарства, №259 від 28
жовтня 2011 року, дозволено проектувати
огородження як окремих ділянок, так і
усієї прибудинкової території
садибної забудови. Висота огородження
має бути не більше ніж 2,0м. на межі
сусідніх земельних ділянок та не
більше 2,5м. на межі з вулицею для
забезпечення нормативної інсоляції та
провітрювання суміжних територій.

Суд першої інстанції не звернув увагу
на ту обставину, що дотримання
нормативної інсоляції підлягає
доказування шляхом залучення
спеціаліста або проведення
експертного дослідження, що входить в
обов'язок доказування позивача, а тому
цей показник не можу визначатися з
позиції припущення тощо.

У відповідності до ч.2 п.2 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди заподіяної порушенням
її прав внаслідок душевних страждань,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої. Відшкодування моральної шкоди
відбувається на підставі та в порядку
визначених ст.1167 ЦК України, при
наявності вини особи, що її завдала.

Моральною шкодою, у розумінні
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
визнаються втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями, що потягло за
собою ушкодження здоров'я.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції моральна шкода завдана
позивачу визначена шляхом огляду
медичної карти та виписками епікризи,
що на думку колегії суддів є не
достатнім. При цьому суд не вдався для
дослідження цього питання шляхом
проведення експертного дослідження
або залучення до участі у розгляді
справи спеціаліста.

За викладених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу, а тому
наявні підстави для застосування
положень ст.307 ЦПК України щодо
скасування рішення суду першої
інстанції, яке прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволення позовних вимог,
як таких, що є не обґрунтованими та не
доведеними.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.103 ЗК України, ст.ст.23,1167 ЦК України,
керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК
України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Володимирецького районного
суду від 16 липня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та стягнення
моральної шкоди відмовити

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя
Рожин Ю.М.

Судді:
Малько О.С.

Ковальчук Н.М.