Справа № 464/2461/14
Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/5033/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 27 травня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
визнання договорів недійсними, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 27 травня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання договорів
недійсними - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
заявляв клопотання у судді першої
інстанції витретувати у відповідачів
оригінали оспорюваних договорів для їх
огляду у судовому засіданні, однак
оригіналів договорів не виявилося.
Також просив суд з'ясувати де проживає
відповідачка ОСОБА_2 після закінчення
строку дії останнього договору
позички. Вважає, що спірні договори
укладалися з метою позбавити його
поділу спільного майна.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким визнати договори
позички від 01.08.2004р., 28.07.2007 р., 27.07.2010
укладені між відповідачами недійсними,
як такі, що укладені без наміру
створення правових наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на заперечення апеляційної
скарги, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
недійсними договори позички квартири
АДРЕСА_1 від 01.08.2004р., 28.07.2007р., 27.07.2010р.,
укладені між відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що такі були
укладені відповідачами фіктивно,
тобто, без мети створити правові
наслідки, передбачені ними, а з метою
обмежити його у поділі майна набутого
за час шлюбу. Вказані договори
ідентичні за характером їх складення,
що свідчить про те, що всі вони
роздруковані в один день. За час їх
спільного проживання у спірній
квартирі йому не було нічого відомо,
що вказана квартира використовується
на підставі зазначених договорів, а
лише після того як виник спір про
поділ майна з»явились такі договори.
Крім того, відповідно до зазначених
договорів відповідачка користується
квартирою безоплатно, в той час як у
заяві про стягнення аліментів
відповідачкою зазначено, що вона
змушена сплачувати за оренду житла 4000
грн., що також свідчить про фіктивність
оспорюваних правочинів. В одному з
розділів договорів є посилання на акт
передачі предмета договору, у яких
міститься перелік речей, що було нажито
за час шлюбу, а тому вони не могли бути
складовою частиною квартири, яка
передавалась у позичку. Просив
задовольнити позов.

Відповідно до ст.234 цього кодексу
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним. Правові
наслідки визнання фіктивного
правочину недійсним встановлюються
законами.

Пленум Верховного Суду України у п.
24 постанови "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 6 листопада
2009 року роз'яснив, що в разі, якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК
України вважаються і майнові права.

Судом встановлено, що 01.08.2004р.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір, за
умовами якого остання передала першій
у безоплатне користування (позичку)
належну їй квартиру строком до
29.07.2007р. (а.с.74-77).

28.07.2007р. та 27.07.2010р. між сторонами
укладено аналогічні договори строком
відповідно до 27.07.2010р. та 26.07.2013р.
(а.с.78-85).

Також встановлено, що вказані
договори укладені у простій письмовій
формі, підписані обома сторонами,
визначена договором квартира передана
ОСОБА_2 у користування, оскільки
остання разом із позивачем проживала у
вказаній квартирі до припинення
сімейних відносин, а в подальшому
продовжує проживати у ній із
неповнолітніми дітьми. Факт проживання
у вказаній квартирі не заперечується і
самим позивачем.

Враховуючи те, що оспорюваними
договорами обумовлювались такі його
наслідки як передача у безоплатне
користування житла (квартири) з майном,
таке фактично було передано
відповідачці і нею використовувалось
вказані правочини не мають ознак
фіктивності, суд вірно відмовив в
задоволенні позову.

Посилання апелянта на те, що майно
перераховане у актах прийому-передачі
майна в дійсності набуте за час шлюбу, а
тому не могло передаватись
відповідачкою ОСОБА_5 в користування
відповідачці ОСОБА_2, судова колегія не
приймає до уваги з огляду на те, що
позивачем не надано суду жодних
доказів, які б свідчили про такі
обставини.

Не представлено про це доказів і в
судове засідання апеляційного суду.

Судова колегія також враховує, що
при поділі майна подружжя ОСОБА_2
рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 16 січня 2014 року встановлено,
що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо
відшкодування половини вартості майна,
яке знаходиться у вказаній квартирі не
знайшли свого підтвердження.

При розгляді апеляційної скарги
ОСОБА_4 на вказане рішення від 16 січня
2014 року судова колегія в своєму рішенні
від 10.04.2014 року щодо вказаних обставин
вказала, що відповідності до вимог ст. 60
ЦПК України обов"язки доказування і
подання доказів покладаються на
сторони, а ОСОБА_4 не було доведено, що
наявні у орендованій квартирі предмети
звичайної домашньої обстановки та
вжитку є спільним майном подружжя, як і
не було ним доведено, що у вищезгаданій
квартирі знаходяться меблі,
виготовлені ним власноручно, тому
зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів не знаходить підстав для
врахування доводів апеляційної скарги
ОСОБА_4 і для скасування рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову про
стягнення з ОСОБА_2 38100 грн. в рахунок
компенсації 1/2 частки у праві спільної
сумісної власності на майно.

Вказане рішення вступило в
законну силу та є чинне і згідно із ст.61
ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших прав, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини, а тому судова колегія не
приймає до уваги посилання апелянта на
те, що спірні договори укладалися з
метою позбавити його поділу спільного
майна.

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду, такі не ґрунтуються на
законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи, суд правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 27 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.