Справа № 141/659/14-ц
ЗА ОЧ НЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Оратівський районний суд
В складі: головуючого судді Слісарчука
при секретарі Симоненко С.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, у
відсутності сторін, , -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи
тим, що 10 вересня 2011 року між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2, у
простій письмовій формі був укладених
тисяч) доларів США, що станом на момент
укладення договору становило 239181 грн. 00
коп. (двісті тридцять дев'ять тисяч сто
вісімдесят одна гривня 00 копійок). На
підтвердження укладення даного
договору та факту отримання вказаної
грошової суми відповідач ОСОБА_2
написав позивачу відповідну розписку.
Зазначені кошти, згідно умов
укладеного договору позики, відповідач
ОСОБА_2 зобов'язаний був повернути до 10
вересня 2012 року - на протязі 30 днів з
моменту настання відповідної дати
повернення позики. Але на неодноразові
звернення позивача, щодо погашення
боргу відповідач ОСОБА_2 відмовляв,
пояснюючи, що коштів не має. Просить
сягнути з ОСОБА_2 на його користь суму
боргу за договором позики в розмірі 239181
гривня 00 копійок (двісті тридцять
дев'ять тисяч сто вісімдесят одну
тисячу гривень 00 копійок) та судові
витрати, що понесені на оплату судового
збору в розмірі 2391 гривні 81 копійку
(дві тисячі триста дев'яносто одну
гривню вісімдесят одну копійку).
Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справи в судове засідання не з'явився,
надавши суду заяву про розгляд справи
без його участі, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, не
заперечує проти винесення заочного
рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
про що свідчить оголошення в газеті
"Вінниччина" від 04.07.2014 року №51 (22893).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення спору. Оскільки позивач не
заперечує проти такого вирішення
спору, суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутності відповідача в
порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити
заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності,
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд
розглядає справу не інакше як за заявою
осіб, в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів,
тобто кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 письмових
заперечень проти позову не надав.

Між сторонами виникли
правовідносини в сфері договірних
зобов'язань, що регулюються
відповідними нормами Цивільного
кодексу України.

Судом встановлено, що 10.09.2011 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений письмовий
договір позики на суму 30000 (тридцять
тисяч) доларів США, що становить
еквівалент, в сумі: 239181 гривень 00
копійок (двісті тридцять дев'ять тисяч
сто вісімдесят одна гривня 00 копійок)
(за курсом НБУ 100 доларів США за 797 грн. 27
коп., станом на 09.09.2011 року). Строк
повернення позики - 10.09.2012 року. Позивач
виконав свої зобов'язання за договором
у повному обсязі, здійснив передачу
коштів в тимчасове користування, в
підтвердження чого відповідач ОСОБА_2
надав письмову розписку від 10.09.2011 року
про отримання коштів . Відповідач
ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав.
Станом на 13.06.2014 року заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором позики становить: 30000
(тридцять тисяч) доларів США, що
становить еквівалент в сумі: 239181
гривень 00 копійок (двісті тридцять
дев'ять тисяч сто вісімдесят одна
гривня 00 копійок) (за курсом НБУ 100
доларів США за 797 грн. 27 коп., станом на
09.09.2011 року)

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Умовами ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного
кодексу України, на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника, яка посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної
грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 ЦК України.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 ЦК України,
яка нараховується від дня, коли речі
мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
ЦК України.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13
згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Предметом договору позики у справі є
іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192
ЦК України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1
декрету Кабінету Міністрів України від
19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що іноземна
валюта - це іноземні грошові знаки у
вигляді банкнотів, казначейських
білетів, монет, що перебувають в обігу
та є законним платіжним засобом на
території відповідної іноземної
держави, кошти у грошових одиницях
іноземних держав і міжнародних
розрахункових (клірингових) одиницях,
що перебувають на рахунках або
вносяться до банківських та інших
фінансових установ за межами України.

Не зазначення в договорі, якої саме
іноземної держави валюта бралася в
борг, а саме іноземної держави долара
(США, Австралії чи Канади тощо), може
вплинути на визначення розміру боргу,
що підлягає доказуванню в
установленому законодавством порядку,
а не бути підставою для відмови в
задоволенні позову про стягнення
боргу.

Враховуючи вищезазначене, аналізуючи
встановлені фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку про
задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що рішення ухвалено на
користь позивача, з відповідача на
користь позивача слід стягнути
понесені ним і документально
підтверджені судові витрати в розмірі
2391 гривень 81 копійка.

На підставі ст. ст. 16, 202, 207, 525-533, 626, 638-640,
1046-1047, 1049-1050 ЦК України, керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 81, 88, 224, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого по АДРЕСА_1 (паспорт
серії НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ
УМВС України у Вінницькій області 20
липня 2002 року) на користь ОСОБА_1 суму
боргу за договором позики від 10.09.2011
року в сумі 239181 гривень 00 копійок
(двісті тридцять дев'ять тисяч сто
вісімдесят одна гривня 00 копійок), що
становить еквівалент сумі 30000 (тридцять
тисяч) доларів США (за курсом НБУ 100
доларів США за 795 грн. 14 коп. станом на
10.12.2010 року).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого по АДРЕСА_1 (паспорт
серії НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ
УМВС України у Вінницькій області 20
липня 2002 року) на користь ОСОБА_1 судові
витрати, що понесені на оплату судового
збору в розмірі 2391 гривні 81 копійку
(дві тисячі триста дев'яносто одну
гривню вісімдесят одну копійку).

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом
десяти днів з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Позивач має право оскаржити
заочне рішення шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Вінницької області через Оратівський
районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

СУДДЯ
О.М. Слісарчук