Справа № 460/1793/14-ц
Провадження №2/460/961/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2014 рокум.Яворів Яворівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Варениця
В.С.

з участю секретаря Мельник
Є.Є.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Яворові

цивільну справу за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

про визнання осіб такими, що втратили
право на користування жилим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовною заявою, позовні
вимоги по якій були уточнені, в якій
просить постановити рішення, яким
визнати відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
житловим будинком АДРЕСА_1. Позовні
вимоги мотивовано тим, що на підставі
заповіту бабці ОСОБА_7 вона являється
власником даного будинку, що
стверджується свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом та витягом про
державну реєстрацію права власності.
Відповідачі по справі більше десяти
років не проживають в даному будинку,
що стверджуються актами обстеження.
Відповідач ОСОБА_5 з 2001 року проживає у
своєї дружини ОСОБА_8 в АДРЕСА_2, а
відповідач ОСОБА_6 з 2004 року проживає зі
своєю сім'єю в АДРЕСА_3.

Під час судового розгляду позивач
ОСОБА_1 заявлений позов підтримала,
дала пояснення, аналогічні викладеним
в позовній заяві. Додатково позивач
пояснила, що вона проживає в спірному
будинку з дня народження. В 1993 році в
зв'язку з одруженням вона стала
проживати в м.Новояворівську, але в 1999
році повернулася додому, де прожила
рік, після чого проживала з дітьми від
першого шлюбу на орендованій квартирі
в м.Новояворівську біля 4 років. Після
другого одруження вона два з половиною
роки знімала квартиру в АДРЕСА_4 і в 2009
році повернулася з сім'єю додому, де
проживає по даний час. Брат ОСОБА_5 з
часу свого одруження в будинку не
проживав, однак в 2013 році повернувся
додому з проханням дозволити йому
прожити один-два місяці, щоб винайняти
квартиру. Під час його тимчасового
проживання в них постійно виникали
сварки та скандали. В червні 2014 року
брат ОСОБА_5 знову став проситися
пожити декілька місяців, однак вона
йому відмовила. Тоді він в червні 2014
року таємно переніс свої речі і
поселився в кімнату до матері. Тоді
вона звернулася з позовом до суду, який
просить задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_2 вважає, що заявлений позов є
обгрунтованим, так як під час розгляду
справи встановлено, що ОСОБА_5 дійсно з
2001 року, а ОСОБА_6 з 2004 року, в спірному
будинку не проживають, даним будинком
не користуються. Після одруження в 2001
році відповідач ОСОБА_5 перейшов
проживати до будинку батьків своєї
дружини ОСОБА_9, від шлюбу з якою в нього
народилося двої дітей: донька ОСОБА_27,
2002 року народження, та донька ОСОБА_28,
2004 року народження. Дані обставини
стверджуються актами, які підписали
депутати та сусіди. Покази свідка
ОСОБА_10 в судовому засіданні не слід
брати до уваги, бо її покази, що вона цей
акт підписала, не читаючи його,
являються неправдивими. Допитані
свідки не підтвердили, що ОСОБА_5 з
часу свого одруження до червня 2014
року

2

постійно проживав в будинку, виконував
якісь роботи. Встановлено, що ОСОБА_5 як
син міг провідувати свою маму, а в
червні 2014 року без дозволу власника
будинку поселився, на пропозицію
ОСОБА_1 як власника будинку виселитися
з будинку став влаштовувати скандали.
Також відповідач ОСОБА_6 визнала, що
вона з часу свого одруження після 2004
року в будинку в сел.Шкло не проживає, а
проживає в побудованому будинку в
АДРЕСА_3. Просить задоволити заявлений
позов.

Відповідач ОСОБА_5 під час розгляду
справи заявленого позову не визнав,
пояснив, що він в спірному будинку
проживає з дня народження. В їх батьків
було четверо дітей: ОСОБА_1, він, ОСОБА_6
та ОСОБА_11. Дійсно він одружився 11
листопада 2001 року з гр.ОСОБА_9, від шлюбу
з якою народилася донька ОСОБА_27,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та донька ОСОБА_28,
ІНФОРМАЦІЯ_4. Після одруження за
попередньою домовленістю він
поселився в будинку батьків дружини по
АДРЕСА_5, однак відносини з батьками
дружини не склалися і через місяць часу
він повернувся проживати до себе
додому, де проживає по даний час, так як
іншого житла немає. Дійсно після
одруження в 2004 році з будинку
виселилася сестра ОСОБА_6 в АДРЕСА_3, а в
2009 році сестра ОСОБА_11 перейшла
проживати в м.Новояворівськ. На даний
час в будинку проживає в одній кімнаті
він з мамою, а іншу кімнату будинку
займає сестра ОСОБА_1 з своєю сім'єю.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
адвокат ОСОБА_3 вважає, що під час
розгляду справи стороною позивача не
доведено обставин, які обгрунтовують
заявлені позовні вимоги до його
довірителя. Представником позивача
було змінено підставу позову на
ст.ст.116, 157 ЖК України, однак не
доведено, що відповідач ОСОБА_5
систематично руйнує чи псує
приміщення, або використовує не за
призначенням, або сисматично порушує
правила співжиття. Відсутність
відповідача ОСОБА_5 за місцем
реєстрації в період з 2001 року по 2014 рік
також не доведено. Акти обстеження є
неналежними доказами, так як допитані
свідки підтвердили, що ніякого
обстеження в спірному господарстві не
проводилися. Навпаки допитані свідки
ствердили, що ОСОБА_5 проживав в
будинку, так як не склалися відносини з
батьками його дружини. Просить в позові
до його довірителя ОСОБА_5 відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 заявленого позову до
неї не визнала, пояснила, що в будинку в
АДРЕСА_6 вона проживає з дня народження.
Вона одружилася 21 червня 2003 року з
гр.ОСОБА_12, з яким проживала в сел.Шкло
один рік, а в червні 2004 року вона з
чоловіком перейшли проживати в будинок
до його батьків в АДРЕСА_3, де розпочали
будувати новий будинок. На даний час
новозбудований будинок не прийнятий в
експлуатацію, в них немає права
власності на будинок. До її одруження в
будинку в сел.Шкло, проживала її мама,
брат ОСОБА_5, сестра ОСОБА_11, яка
перейшла проживати в м.Новояворівськ.
Сестра ОСОБА_1 в будинок поселилася 6-7
років назад. Дійсно брат ОСОБА_5 мав
проживати в батьків дружини, однак
через скандали він повернувся
проживати до них додому.

Зслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши докази по справі,
суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірний
житловий будинок знаходиться в
АДРЕСА_1, власником даного будинку
являлася гр.ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_7 та яка приходиться бабусею
по лінії батька сторін по справі.

Після її смерті відкрилася спадщина за
заповітом. Згідно заповіту,
посвідченого секретарем Шклівської
селищної ради 29 липня 2004 року, гр.ОСОБА_7
на випадок своєї смерті заповіла своє
майно позивачці ОСОБА_1 На підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 19.10.2010 року гр.ОСОБА_1
стала власником вищевказаного
житлового будинку.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що на час набуття права
власності позивачкою ОСОБА_1 на
житловий будинок АДРЕСА_1, в даному
будинку були зареєстровані та
проживали позивач ОСОБА_1, її діти:
донька ОСОБА_13, син ОСОБА_14 та донька
ОСОБА_15, мати сторін ОСОБА_16 та
відповідач ОСОБА_5

Також в даному будинку зареєстрована
відповідач ОСОБА_6, яка в червні 2004 року
поселилася в житловий будинок батьків
чоловіка в АДРЕСА_3, де на даний час
проживає з сім'єю в новозбудованому
житловому будинку. Сестра сторін
ОСОБА_11 разом з чоловіком ОСОБА_17,
також були зареєстровані та
виселилися з будинку в

3

червні 2012 року.

Крім цього, судом встановлено, що в 2009
році до будинку поселився чоловік
позивачки ОСОБА_18 разом з сином ОСОБА_19,
які проживають на даний час в будинку
без реєстрації.

Дійсно ст.405 ЦК України визначено, що
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Однак під час розгляду справи судом не
доведено, що відповідач ОСОБА_5 без
поважних причин не користується
спірним будинком понад рік. Навпаки, як
вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1,
остання, будучи власником будинку,
дозволила весною 2013 року тимчасово
поселитися відповідачу ОСОБА_5 в
будинок, в якому він проживає по даний
час.

Також твердження позивача про
непроживання відповідача ОСОБА_5 в
спірному будинку з 2001 року, з
посиланням на акти комісії Шклівської
селищної ради, судом не приймаються до
уваги з наступних підстав.

Допитана в якості свідків ОСОБА_10 з
приводу оформлених та підписаних нею
актів від 05.12.2013 року та від 12.02.2014 року
пояснила, що дані акти були нею були
підписані на прохання ОСОБА_1 з метою
оформлення нею субсидії на комунальні
послуги. Вона не проводила обстеження
будинку на предмет проживання чи
непроживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а
визнала ці обставини зі слів ОСОБА_1

Аналогічні покази в судовому засіданні
надали свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21 та
ОСОБА_22, які також підтвердили, що
перевірки щодо непроживання ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 вони не проводили, акти
підписали за місцем свого проживання
при зверненні до них ОСОБА_1, тому
ствердити факт непроживання цих осіб в
спірному будинку не можуть.

Навпаки, допитані в якості свідків
ОСОБА_11 та ОСОБА_16 показали, що після
одруження брат та син ОСОБА_5
повернувся проживати додому, так як в
нього не склалися відносини з батьками
дружини. Інколи ОСОБА_5 відвідував
дружину і дітей, де міг переночувавти,
однак повертався проживати додому, де і
проживає на даний час.

Також свідки ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 та
ОСОБА_26 показали, що вони проживають по
сусідству і часто бачать ОСОБА_5 в
будинку, де він проживає з мамою та
іншими членами родини.

Суд також визнає безпідставним
посилання сторони позивача в позовній
заяві як на правову підставу заявлених
позовних вимог на ст.ст.71,72, 167 ЖК
України, оскільки дані норми
законодавства регулюють підстави
збереження жилого приміщення за
тимчасово відсутніми громадянами,
порядок визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщеннями в будинках державного і
громадського житлового фонду, та
розірвання наймачем договору найму
жилого приміщення в будинку, що
належить громадянинові. По даній
справі позивач просить визнати
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, яке
відноситься до приватного житлового
фонду. Також судом встановлено, що між
сторонами по справі жодного договору
найму жилого приміщення не укладався.

Подальша зміна представником позивача
підстави позову, яка викладена в
письмовій заяві від 31.07.2014 року, а саме
на вимоги ст.ст.116, 157 ЖК України, під час
судового розгляду не підтвердилася,
оскільки жодних доказів, які б
свідчили, що відповідачі систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематично
порушують правила співжиття, стороною
позивача надано не було.

Оцінюючи докази по даній справі в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що в судовому засіданні не доведено, що
відповідач ОСОБА_5 не користується
спірним житловим будинком без поважних
причин понад один рік, навпаки судом
встановлено, що дана особа через деякий
час після свого одруження зі згоди
попереднього власника будинку та інших
повнолітніх членів сім'ї повернулася
проживати до спірного будинку, де
продовжує проживати по даний час,
відповідно заявлені позовні вимоги
щодо даного відповідача про втрату ним
права користування спірним жилим
приміщенням є безпідставними, не
грунтуються на вимогах закону, а тому в
цій частині заявлених позовних вимог
слід відмовити.

Щодо позовних вимог відносно
відповідач ОСОБА_6, то судом
встановлено, що дійсно остання в червні
2004 році добровільно вибула із спірного
будинку на постійне місце проживання в
АДРЕСА_3, де продовжує проживати по
даний час, а тому заявлений позов в цій
частині слід задоволити.

4

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задоволити частково. Визнати
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
будинком АДРЕСА_1.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 121
грн 80 коп судових витрат по оплаті
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Львівської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, в цей же
строк з дня його отримання, через
Яворівський районний суд Львівської
області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

СУДДЯ: