Справа № 0907/3260/2012
Провадження № 22-ц/779/2034/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого:
Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М.,
Шишка А.І.

за участю секретаря: Драганчук
У.М.

сторін: предстаника прокуратури
Івано-Франківської області Ворох А.В.,
представника прокуратури м.
Івано-Франківська Аверкової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до прокуратури міста
Івано-Франківська, прокуратури
Івано-Франківської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області, Державної казначейської
служби України про стягнення з держави
за рахунок коштів державного бюджету
справедливої сатисфакції заподіяної
моральної шкоди, завданої: незаконним
втручанням в діяльність суду при
розгляді справи стосовно прав
позивачів та в діяльність державної
виконавчої служби; незаконним
ухиленням від проведення повного,
всебічного і неупередженого
розслідування для встановлення
важливих для позивачів обставин та
виконання завдань кримінального
судочинства з боку прокуратури міста
Івано-Франківська; незаконним
невиконанням своїх обов'язків щодо
прокурорського нагляду та контролю при
розгляді звернень позивачів
прокуратурою Івано-Франківської
області та недотриманням прокуратурою
Івано-Франківської області вимог
законодавства по боротьбі з корупцією
при розгляді звернень позивачів;
умисним затриманням, наданням неповної
та недостовірної інформації; наданням
незаконних переваг третім особам під
час підготовки та прийняттям рішень та
допущення проявів дискримінації
позивачів з боку прокуратури міста
Івано-Франківська та прокуратури
Івано-Франківської області на користь
ОСОБА_4 в розмірі 5 000 грн. та на користь
ОСОБА_5 в розмірі 5 000 грн., за
апеляційними скаргами заступника
прокурора Івано-Франківської області,
заступника прокурора міста
Івано-Франківська та начальника
Головного управління державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області на рішення
Івано-Франківського міського суду від
14 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

03.04.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися
до суду із позовом до держави в особі
глави держави - Президента України,
прокуратури міста Івано-Франківська,
прокуратури Івано-Франківської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на сторні відповідача - Державне
казначейство України про стягнення з
держави за рахунок коштів державного
бюджету справедливої сатисфакції
заподіяної моральної шкоди, завданої:
незаконним втручанням в діяльність
суду при розгляді справи стосовно прав
позивачів, в діяльність державної
виконавчої служби; незаконним ухилення
від проведення повного, всебічного і
неупередженого розслідування для
встановлення важливих для позивачів
обставин та виконання завдань
кримінального судочинства з боку
прокуратури міста Івано-Франківська;
незаконним невиконанням своїх
обов'язків щодо прокурорського нагляду
та контролю при розгляді звернень
позивачів прокуратурою
Івано-Франківської області та
недотриманням прокуратурою
Івано-Франківської області вимог
законодавства по боротьбі з корупцією
при розгляді зверненьпозивачів;
умисним затриманням, наданням неповної
та недостовірної інформації; наданням
незаконних переваг третім особам під
час підготовки та прийняттям рішень та
допущення проявів дискримінації
позивачів з боку прокуратури міста
Івано-Франківська та прокуратури
Івано-Франківської області на користь
ОСОБА_4 в розмірі 5 000 грн., та на користь
ОСОБА_5 в розмірі 5 000 грн.

Просили задовольнити позовні вимоги.

В подальшому, 24.02.2011 року, позивачі
подали заяву, в якій просили суд
прийняти відмову від позову в частині,
що стосується Президента України та
Державного казначейства України та
закриття провадження в частині, що їх
стосується, і виключити з переліку
учасників процесу. Ухвалами суду від
24.02.2011 року заяву було задоволено.

Ухвалами суду від 06.05.2014 року та від
15.05.2014 року до участі в справі в якості
співвідповідачів залучено Головне
управління Державної казначейської
служби України та Державну
казначейську службу України.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04.04.2012 року позов задоволено
частково. Стягнуто з прокуратури міста
Івано-Франківська на користь ОСОБА_4 700
грн. та на користь ОСОБА_5 700 грн.
моральної шкоди. В задоволенні решти
вимоги позову - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду від 07.06.2012
року задоволено апеляційні скарги
прокуратури міста Івано-Франківська та
прокуратури Івано-Франківської
області. Рішення Івано-Франківського
міського суду від 04.04.2012 року скасоване,
ухвалене нове рішення, яким в позові
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10.04.2013 року
касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5
задоволено частково. Ухвалу
Апеляційного суду від 04.09.2012 року
скасовано, справу передано до суду
апеляційної інстанції для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження.

Ухвалою Апеляційного суду від 18.07.2013
року апеляційні скарги прокуратури
міста Івано-Франківська, прокуратури
Івано-Франківської області, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відхилено, а рішення
Івано-Франківського міського суду від
04.04.2012 року залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 12.02.2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та касаційну
скаргу заступника прокурора
Івано-Франківської області задоволено
частково. Рішення Івано-Франківського
міського суду від 04.04.2012 року та ухвалу
Апеляційного суду від 18.07.2013 року
скасовано, справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 14.08.2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з Держави, в особі
відповідного державного казначейства
- Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5
справедливу сатисфакцію, а саме -
моральну шкоду в розмірі по 5 000 грн.
кожному, та судовий збір. В задоволенні
решти вимог позову - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, заступник прокурора
Івано-Франківської області подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Вказав, що основна вимога позивачів
стосувалась стягнення завданої
моральної шкоди, яка була їм завдана
ніби-то незаконними діями органів
прокуратури. В даному випадку
доведенню підлягали обставини
спричинення шкоди, якими саме
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю спричинена ця шкода,
вина особи та причинний зв'язок між
ними. Як вбачається з позовної заяви,
позивачами не наведено жодних доказів,
які б вказували на неправомірність дій
прокуратури по відношенню до даних
громадян та заподіяння їм моральної
шкоди. На підтвердження своїх вимог
позивачі наводять лише перелік
обставин, які, на їх думку, свідчать про
незаконність дій органів прокуратури,
а також посилаються на особисті
припущення щодо незаконності дій
органів прокуратури, незаконність яких
у встановленому законом порядку жодним
чином встановлена не була. Частиною 4
статті 60 ЦПК України передбачено, що
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Зазначили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
позовній заяві жодним чином не
обгрунтували суму моральної шкоди, яка
нібито їм заподіяна, не зазначили, в
чому вона полягає, та чим саме
керувались позивачі, визначаючи її
розмір.

Також вказали, що у позовній заяві не
наведено обставин, які вказують на
наявність безпосередніх винних дій
відповідача, що призвели до
спричинення шкоди, та не представлено
жодних доказів, які обставини
підтверджують причинний зв'язок між
такими діями та спричиненою моральною
шкодою. У рішенні суду також не
зазначено даних обставин. Суддею лише
констатовано, що позовна вимога про
стягнення моральної шкоди
сформульована у спосіб перерахування
всіх чинників її спричинення.

Питання неправомірності дій
прокуратур міста Івано-Франківська та
Івано-Франківської області в порядку
адміністративного судочинства за
позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як це
передбачено ст.2 КАС України, не
досліджувались, судові рішення з цього
питання не ухвалювались.

Не грунтуються на матеріалах справи
висновки суду щодо незаконного
втручання з боку прокуратури міста
Івано-Франківська в діяльність суду, що
нібито підтверджується листом
прокурора міста. Однак, жодних звернень
суддів Івано-Франківського міського
суду з приводу можливого втручання
прокурора в їх діяльність до
прокуратури Івано-Франківської
області не надходило, жодної перевірки
з даного приводу не проводилось та
рішенням суду такого факту не
встановлено.

Також не грунтуються на вимогах
законодавства висновок суду про
причетність прокуратури м.
Івано-Франківська до зникнення
виконавчого провадження, оскільки
особи, на покази яких посилається суд, у
судових засіданнях допитані не були,
про причини, у зв'язку з чим їх взято до
уваги, у рішенні не вказано.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, заступник прокурора
міста Івано-Франківська подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно є незаконним та
необгрунтованим, не відповідає
обставинам справи, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Суд першої інстанції обмежився тільки
необгрунтованими та безпідставними
доводами позивачів, не врахувавши
фактичні обставини справи. Судом
невірно зроблено висновок про
втручання прокуратури міста
Івано-Франківська у діяльність суду
при розгляді справи стосовно прав
позивачів та діяльність Державної
виконавчої служби.

Правовими підставами звернення
прокурора до суду із листами від 17.03.2005
року та від 20.03.2005 року була перевірка,
яка на той час проводилась
прокуратурою міста Івано-Франківська
за зверненням позивачів з приводу
втрати виконавчого листа про стягнення
з ОСОБА_6 моральної шкоди. Відповідно до
вимог статей 8, 20 Закону України "Про
прокуратуру", прокурор вправі
звертатися з відповідними запитами,
які є обов'язковими для виконання, до
підприємств, установ та організацій з
метою отримання інформації.

У своєму рішенні суд посилається на
постанову Івано-Франківського
міського суду від 26.01.2006 року, якою
визнано неправимірними дії державного
виконавця щодо поновлення виконавчого
провадження, як на встановлений факт.
Даним рішенням суду визнано
неправомірними дії державного
виконавця, а не прокуратури міста
Івано-Франківська. Тому судом
помилково зроблено висновок про
стягнення справедливої сатисфакції, а
саме моральної шкоди за "встановлені
факти", які нічим не підтверджені та не
перевірені.

Предметом доказування є вина
прокуратури міста Івано-Франківська,
причинно-наслідковий зв'язок між
неправомірними діями (бездіяльністю)
прокуратури та спричинення моральної
шкоди відповідачем. Однак, суд,
задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення справедливої сатисфакції, а
саме моральної шкоди, не встановив
наявність вини в діях прокуратури
міста Івано-Франківська, та не навів, на
підставі яких доказів визнано дії
прокуратури міста протиправними.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, начальник державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Вказав, що згідно норм Бюджетного
кодексу України та Положення про
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області, Головне
управління є окремою юридичною особою,
яке здійснює розрахунково-касове
обслуговування розпорядників та
одержувачів бюджетних коштів, має
самостійний кошторис, та згідно
наданих повноважень не є головним
розпорядником коштів державного
бюджету, самостійно несе
відповідальність за власні дії,
будь-яких протиправних дій відносно
позивача не здійснювало. Тому суд
помилково дійшов висновку, що
відповідачем по даній справі має бути
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області.

Зазначив, що Законом України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
(досудового) слідства прокуратури і
суду" від 01.12.1994 року встановлено
вичерпний перелік випадків, умов та
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові внаслідок незаконних
дій органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду, а також
визначає органи, на яких покладається
вчинення дій по забезпеченню
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові, та пов'язані з цим
обов'язки зазначених органів. На
відшкодування іншої шкоди, завданої
службовими або посадовими особами
орагнів державної влади, Законом
України "Про державний бюджет на 2014 рік"
видатки з державного бюджету не
передбачені.

Вважають, що в даному випадку
відшкодування моральної шкоди,
завданої позивачу, повинно
здійснюватись на загальних підставах,
згідно ч.1 ст.1167 ЦК України. При
визначенні розміру моральної шкоди
судом не були враховані всі обставини,
які мають значення для об'єктивного її
вирішення та винесення правильного
рішення. Таким чином, суд
необгрунтовано дійшов висновку, що
шкоду слід стягнути з Держави Україна.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представників прокуратури,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційні
скарги не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що на виконання рішення
Івано-Франківського міського суду від
04 вересня 2000 року відділом ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції було відкрите
виконавче провадження.

Однак, як свідчить пояснення
державного виконавця Назарука О.М. від
березня 2005 року, виконавчі листи по
даному провадженню повернуті
стягувачам на руки у зв'язку з
відсутністю майна, про що свідчить
відмітка в журналі вихідної
кореспонденції ВДВС
Івано-Франківського МУЮ за 2002 рік (т.2,
а.с.7).

З пояснень даного державного виконавця
вбачається, що виконавче провадження
було витребуване прокуратурою для
перевірки, даного виконавчого
провадження в архіві не виявлено.

Всупереч всім існуючим нормам
національного законодавства та
рішення Європейського суду з прав
людини, рішення суду від 2000 року на
даний час, у зв'язку із незабезпеченням
його виконання та неналежного
виконання органами прокуратури ст.ст.
Закону України "Про прокуратуру", не
виконано, що є неприпустимим у правовій
державі, якою є Україна.

Відповідно до вимог п.3 ст 121
Конституції України, ст.ст. 12, 30 Закону
України "Про прокуратуру", здійснюючи
свої повноваження щодо нагляду за
виконанням законів державними
органами прокурор зобов'язаний,
зокрема, перевіряти виконання вимог
закону про прийом, реєстрацію і
вирішення заяв та повідомлень громадян
про вчиненя злочинів, інших
неправомірних дій чи бездіяльності
посадових осіб органів державної
влади.

Судом першої інстанції, на підставі
поданих доказів правильно встановлено,
що працівниками прокуратури при
розгляді заяв позивачів зазначені
вимоги законів не були дотримані.
Більше того, судом встановлено, що мало
місце незаконне втручання прокуратури
м. Івано-Франкваська в діяльність суду
при розгляді справи стосовно прав
позивачів, справа за позовом яких
перебувала на розгляді
Івано-Франківського міського суду ( т.1,
а.с. 27,29). У листах прокурор вимагає
відповіді від судді про можливість
ухвалення судового рішення за позовом
позивачів, без відповідних документів
і встановлює для цього строк. Таке
позапроцесуальне листування з суддею,
який розглядає справу, є неприпустимим
і суперечить Конституції України,
Законам України "Про судоустрій і
статус суддів" та "Про статус суддів",
який діяв на час вчинення таких дій
прокурором м.Івано-Франківська.

Судом першої інстанції правильно
встановлено і обгрунтовано розмір
морального відшкодування, з
урахуванням тривалих переживань
морального характеру, яких зазнали
позивачі при розгляді їхніх звернень,
та справи за їхнім позовом про
неправомірні дії державної виконавчої
служби. Судом також правильно
застосовані норми матеріального права,
положення ст. ст. 6 та 17 Конвенції про
захист прав людини та Рішення
Конституційного Суду України від 19.05.1999
року ( справа про запити народних
депутатів), та від 01.12.2004 року ( справа
про незалежність суддів як складову
їхнього статусу).

Постановами Івано-Франківського
міського суду від 26 січня 2006 року та 19
вересня 2008 року встановлено
неправомірність дій державної
виконавчої служби (т.1 а.с. 61,62, т.2 а.с.
30-32).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
Головного управління Державної
казначейської служби в
Івано-Франківській області, колегія
суддів приходить до висновку, що вона є
необгрунтованою з наступних підстав.
Судом першої інстанції кошти з
Державного казначейства не стягнуті, а
оскільки Прокуратура є Державним
органом і фінансується виключно за
рахунок коштів, що виділяються із
державного бюджету, тому саме за
рахунок котів Державни, які
виділяються на фінансування
зазначеного органу, повинно бути
проведено відшкодування моральної
шкоди, заподіяної позивачам. Як
зазначено в ухвалі ВСС України від 12
лютого 2014 року, по даній справі, при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
громадянинові незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органом
державної влади, його посадовими
особами, судам слід виходити з того, що
така шкода відшкодовується державою в
особі відповідного державного
казначейства, яке притягується до
участі в розгляді справи в якості
відповідача ( т.4 а.с., а.с. 135-137).
Зазначені вказівки ВСС України також
були враховані судом першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції
належним чином дослідив докази та дав
їм оцінку, і рішення постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційні скарги не містять посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги заступника
прокурора Івано-Франківської області,
заступника прокурора міста
Івано-Франківська та начальника
Головного управління державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 14 серпня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М. Вакарук

А.І. Шишко