Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» (далі - ТОВ
«УФА «Верус») про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ТОВ «УФА «Верус» про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 2 серпня 2011
року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 133 866,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість у розмірі 130 256,57 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від
27 листопада 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано
неподаною та повернуто апелянтам на
підставі ч. 2 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявники просять
скасувати оскаржувану судову ухвалу та
передати справу до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду,
мотивуючи свою вимогу порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною
та повертаючи її заявнику, апеляційний
суд виходив із того, що заявник не
виконав вимоги ухвали апеляційного
суду та не оформив апеляційну скаргу
відповідно до вимог ст. 295 ЦПК.

Проте погодитись з таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
Жовтневим районним судом
м. Дніпропетровська 2 серпня 2011 у даній
справі ухвалено заочне рішення, яким
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково.

У грудні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до місцевого суду із заявою
про перегляд заочного рішення у
зазначеній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 19
березня 2013 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4
про перегляд заочного рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 2 серпня
2011 року залишено без задоволення.

У травні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до апеляційного суду з
апеляційною скаргою, у якій просили
скасувати заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
2 серпня 2011 року та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити (а.с. 229).

Відповідно до ст. 297 ЦПК України до
апеляційної скарги, яка не оформлена
відповідно до вимог, встановлених ст. 295
ЦПК України, а також у разі несплати
судового збору застосовуються
положення ст. 121 цього Кодексу.

Ухвалою апеляційного суду від 24 травня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3,
ОСОБА_4 залишено без руху, оскільки
апеляційна скарга не відповідала
вимогам п. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 295, ч. 2 ст. 297 ЦПК
України та заявниками не було сплачено
судовий збір.

На виконання ухвали апеляційного суду
заявниками надіслано оригінал
квитанції про сплату судового збору
(а.с. 257).

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 серпня
2013 року відкрито апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 2 серпня 2011 року
та ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
вересня 2013 року справу призначено до
апеляційного розгляду.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
вересня 2013 року зазначену справу знято
з апеляційного розгляду та передано до
суду апеляційної інстанції для
вирішення питання щодо відкриття
апеляційного провадження у справі
згідно з вимогами ст. 297 ЦПК України з
посиланням на те, що до заяви про
усунення недоліків ОСОБА_4 додала
апеляційну скаргу не на заочне рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 2 серпня 2011 року, а
на ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 січня 2012 року
про залишення без задоволення заяви
про перегляд заочного рішення.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від
27 листопада 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заочне
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 2
серпня 2011 року визнано неподаною та
повернуто заявникам.

Отже, суддя апеляційної інстанції
відкрив апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 2 серпня 2011
року та призначив справу до судового
розгляду, однак 19 вересня 2013 року суд
помилково зняв справу з апеляційного
розгляду та передав її апеляційному
суду для вирішення питання щодо
відкриття апеляційного провадження у
справі згідно вимог ст. 297 ЦПК України,
не врахувавши при цьому, що
повноваження суду щодо зняття справи з
розгляду з подальшим залишення
апеляційної скарги без руху не
передбачено чинним цивільним
процесуальним законодавством.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною
та повертаючи її заявникам,
апеляційний суд не звернув увагу на те,
що ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 серпня
2013 року про відкриття провадження у
зазначеній справі та ухвала від 5
вересня 2013 року про призначення справи
до апеляційного розгляду залишилися не
скасованими і наразі є чинними.

Ураховуючи наведені вище порушення
апеляційним судом норм процесуального
права, оскаржувана ухвала не
відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для її
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. МартинюкГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко М.І.
Наумчук О.В. СтупакСудді:В.І. Амелін