Справа №470/475/14-ц 26.08.2014 26.08.2014 26.08.2014
Провадження № 22ц-784/2320/14
інстанції Міщенко Г.В.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

26 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., ШолохЗ.Л.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю:

представника позивача
Ремешевського Є.А.,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі -ПАТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 23 червня 2014 року

за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5

про

стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 07 грудня 2007
року між Банком та відповідачем був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого Банк надав кредит у
розмірі 1 896 грн. зі сплатою відсотків
за користуванням кредитом у розмірі 12,00
% річних на суму залишку за кредитом
строком на 24 місяці (з 07 грудня 2007 року
по 07 грудня 2009 року).

Зазначав, що договір складається
з відповідної заяви ОСОБА_5 та Умов
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Внаслідок невиконання
відповідачем цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір якої
станом на 16 квітня 2014 року складав 11 322
грн. 36 коп., в тому числі: заборгованість
за відсотками - 133 грн. 75 коп.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 773 грн. 50 коп.;
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 9 399 грн. 76 коп.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн.; штраф
(процентна складова) - 515 грн. 35 коп.

Посилаючись на наведені
обставини, Банк просив стягнути на
його користь із відповідача 11 322 грн. 36
коп. заборгованості за кредитом.

Рішенням Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 23 червня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем пропущено строк позовної
давності, встановлений ст.. 257 ЦК
України.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Судом встановлено, що 07 грудня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5
було укладено кредитний договір №
NKXRRX03430057 , згідно умов якого Банк
зобов'язався надати відповідачу
строковий кредит у розмірі 1 896 грн. зі
сплатою відсотків за користуванням
кредитом у розмірі 12,00 % річних на суму
залишку за кредитом строком на 24
місяці (з 07 грудня 2007 року по 07 грудня 2009
року).

Відповідно до умов договору
відповідач зобов'язався повернути у
повному обсязі одержаний кредит,
проценти за користування кредитом,
комісію та інші витрати на умовах,
передбачених договором. За умовами
даного кредитного договору,
підписаними сторонами, відповідач
доручив Банку без додаткового
узгодження перерахувати кредитні
кошти в сумі 1 580 грн. в день їх надання
на поточний рахунок № НОМЕР_1 із
зазначенням банківських реквізитів з
метою оплати придбаного ним товару.

Згідно виписки з особового
рахунку позичальника ОСОБА_5, кошти в
сумі 1 580 грн. були перераховані Банком
на вказаний рахунок 07 грудня 2012 року за
рахунком - фактурою № 81 від 07 грудня 2007
року.

За умовами договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, відповідач повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (далі - Умови).

Згідно наданого Банком
розрахунку, ОСОБА_5 умови договору
виконував неналежним чином і станом на
16 квітня 2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 11 322 грн., яка
складається із заборгованості за
відсотками - 133 грн. 75 коп.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 773 грн. 50 коп.;
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 9 399 грн. 76 коп.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн.; штраф
(процентна складова) - 515 грн. 35 коп.

В письмовій заяві ОСОБА_5 просив
застосувати наслідки спливу позовної
давності(а.с.25).

Відповідно ст. ст. 526,530,610, ч.1 ст. 612
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Сторони, як вбачається з
матеріалів справи, встановили строк
повернення кредиту по 07 грудня 2009 року
включно.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

Згідно з умовами кредитного
договору його складовою є Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт).
Пунктом 5.5 цих Умов позовну давність за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
ним, пені, штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років, що відповідає ч.
1 ст. 259 ЦК України.

Оскільки Договором визначено, що
датою повернення кредиту, тобто датою
виконання зобов'язання, встановлено 07
грудня 2009 року , то перебіг позовної
давності за спірними правовідносинами
розпочався 08 грудня 2009 року і мав
закінчитися 08 грудня 2014 року, у той час
як з вимогами про стягнення
заборгованості позивач звернувся 13
травня 2014 року.

Аналогічна правова позиція
викладена у Постанові Верховного Суду
України № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року
у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень статті 360-7
ЦПК України, є обов'язковою для всіх
судів України.

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції на вказані вимоги закону
уваги не звернув та помилково вважав,
що надані банком Умови та Правила
надання банківських послуг не свідчать
про укладення між сторонами договору
про збільшення позовної давності,
оскільки їх текст не містить підпису
ОСОБА_5 на підтвердження його
ознайомлення та погодження із ними як
умовами кредитування.

При цьому суд не врахував, що у
заяві на отримання кредиту позичальник
засвідчив своїм підписом факт
ознайомлення із Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») як
частиною кредитного договору,
положення цих умов є невід'ємною
частиною кредитного договору,
складають зміст кредитних
правовідносин між сторонами
відповідно до ст..1054 ЦК України і
підписувати їх як окремий документ не є
необхідним.

Крім того, як вбачається з
розгорнутого розрахунку
заборгованості ОСОБА_5 за Договором,
відповідачем остання оплата
заборгованості за Договором в сумі 1 235
грн. 20 коп. була здійснена 28 лютого 2011
року.

В силу положень ч.1, 3 ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Таким чином, у зв'язку із
здійсненням оплати в рахунок погашення
заборгованості, що свідчить про
визнання ОСОБА_5 свого обов'язку з
повернення Банку боргу, відбулося
переривання перебігу позовної
давності і після 28 лютого 2011 року
перебіг позовної давності з виконання
даного Договору почався знову.

За таких обставин Банк звернувся
до суду з вимогою про захист свого
цивільного права в межах погодженої
сторонами позовної давності.

Оскільки відповідач порушив
умови кредитного договору, то наявні
підстави, передбачені ст. ст.. 526,611,1050 ЦК
України для стягнення із нього на
користь Банку 133 грн. 75 коп. -
заборгованості за відсотками за
користування кредитом ; 773 грн. 50 коп.
-заборгованість по комісії, яка виникла
станом на 16 квітня 2014 року, а також 500
грн. штрафу (фіксована частина) та 515
грн. 35 коп. штрафу (процентна складова).

При вирішенні питання про стягнення
пені колегія враховує наступне.

Згідно п.5.1 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт»), при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених Заявою та
п.п.3.2.2,3.2.3 даних Умов, Банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити Банку пеню в
розмірі 0,5% від суми простроченого
платежу.

Пунктом 5.4 умов Договору
передбачено, що нарахування неустойки
за кожен випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п.п.5.1,5.2,5.3 цих Умов,
здійснюється протягом 3 років з дня,
коли відповідне зобов'язання повинне
бути виконане позичальником.

Тому, виходячи із п.п.5.1; 5.4 Умов
розмір неустойки за період з 13 травня
2011 року по 13 травня 2014 року має
становити 4 967 грн. 20 коп. (133 грн.75 коп.+ 773
грн. 50 коп. = 907 грн. 25 коп. х 1096 днів х 0,5% ).

Відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплати неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є завищеною, не
відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3
ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементом
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку, спотворює її дійсне правове
значення, оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача, а для
кредитора - джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН «Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Оскільки розмір пені (4 967 грн. 20 коп.)
перевищує розмір заборгованості за
процентами за його користування та
комісією (907 грн. 25 коп.) та, враховуючи
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення,
колегія суддів вважає за можливе
зменшити розмір неустойки до 1000 грн.

Враховуючи викладене та положення
ст.ст. 625, 1050 ЦК України, з ОСОБА_5 на
користь Банку підлягає стягненню 133
грн. 75 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом, 773
грн. 50 коп. - заборгованість з комісії,
1000 грн. - пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. штрафу
(фіксована частина) та 515 грн. 35 коп.
штрафу (процентна складова), а всього 2
922 грн. 60 коп., а також 29 грн. 23 коп.
судового збору.

Посилання ОСОБА_5 на наявність судового
наказу Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 26
листопада 2008 року, яким з нього
стягнуто заборгованість за кредитним
договором на користь Банку, не
заслуговують на увагу.

Із матеріалів судового наказу №
2-н-199/2008 вбачається, що за цим наказом
було стягнуто інший розмір
заборгованості за договором про
відкриття карткового рахунку, тобто
іншим кредитним договором відповідно
до умов якого ОСОБА_5 було отримано
кредит на платіжну картку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
взяв до уваги наведені обставини
справи та вимоги закону, а тому
помилково відмовив в позові.

А тому рішення суду необхідно
скасувати в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, ухваливши нове рішення.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог з відповідача на
користь Банку підлягає стягненню 29
грн. 23 коп. судового збору, які
складаються із витрат Банку по оплаті
судового збору при подачі позовної
заяви і за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 23 червня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного Банку
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного Банку «ПриватБанк» 2 922
грн. 60 коп. заборгованості за
кредитним договором від 07 грудня 2007
року, яка складається з заборгованості
за відсотками - 133 грн. 75 коп.;
заборгованоті по комісії за
користування кредитом - 773 грн. 50 коп.;
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 1000 грн.; штраф (фіксована
частина) - 500 грн.; штраф (процентна
складова) - 515 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного Банку «ПриватБанк» 29 грн.
23 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді