Справа № 465/1131/14
Головуючий у 1 інстанції: Дзендзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/4539/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса
В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика
Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2,
представника відповідача - Державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» державного концерну
«Укроборонпром» Козака А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 13 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» державного концерну
«Укроборонпром» про поновлення на
роботі, -

встановила:

рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 13 травня 2014 року в
задоволені вказаному вище позові
відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить
його скасувати й ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на те, що рішенням
районного суду безпідставно
відмовлено йому у поновлені на роботі,
оскільки з ним не здійснено повного
розрахунку при звільненні, не видано
копію наказу про звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - позивача ОСОБА_2 на
підтримання апеляційної скарги,
представника відповідача - ДП
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» державного
концерну «Укроборонпром» Козака А.І. на
заперечення апеляційної скарги,
вивчивши обставини та матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволені вимог
позивача районний суд виходив з того,
що позивача звільнено з роботи у
відповідності до вимог п.1 ст.40 КЗпП
України.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів.

Встановлено, що не заперечують сторони
та підтверджується фотокопією
трудової книжки, позивач з 07 червня 1983
р. працював в ДП «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» на посаді інженера, з 23.02.1988 р.
- переведений на посаду старшого
інженера, з 15 липня 1989 р. переведений на
посаду інженера першої категорії, з 01
червня 1992 р. переведений на посаду
провідного інженера, а з 01 грудня 2004 р.
переведений на посаду провідного
інженера-конструктора (а.с.2, 3).

Наказом від 10 січня 2014 року № 07-к в.о.
директора ДП «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» «Про звільнення з роботи»
позивача звільнено з роботи 13 січня 2014
року у зв'язку зі скороченням штату
працівників, п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.43).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовій договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва праці, у тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно з абз. 1 п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 6
листопада 1992 р. № 9 розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо зміни в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за два місяці про
наступне вивільнення.

Наказом від 30 жовтня 2013 року № 91-к в.о.
директора ДП «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» «Про скорочення штату та
чисельності працівників» у зв'язку з
недостатнім обсягом замовлень,
необхідних для повного завантаження
роботою працівників, тяжким фінансовим
станом інституту, для збереження
науково-технічного потенціалу та
підвищення продуктивності праці
проведено скорочення посад в
підрозділах ДП «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут», в тому числі в підрозділі 230,
де працював позивач, зокрема одної
штатної одиниці провідного
інженера-конструктора, на посаді якій
працював позивач (а.с.47).

Відповідно до зазначеного наказу та
списку працівників, які підлягають
вивільненню у зв'язку з скороченням
штату та чисельності, підлягали
вивільненню 29 працівників (а.с.46).

Оскільки власник підприємства або
уповноважений ним орган самостійно
вирішує питання організаційної
структури, чисельності і штату
працівників, суд не вправі перевіряти
доцільність скорочення чисельності
або штату останніх, оскільки ні
трудове, ні цивільне законодавство
таких повноважень суду не надає.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
у відповідача мало місце скорочення
штату та чисельності працівників.

Актом від 11 листопада 2013 року
підтверджується відмова позивача від
отримання повідомлення про наступне
вивільнення (а.с.44).

Розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та
пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник
(частина перша статті 43 КЗпП України).

В той же час встановлено, що ствердив
сам позивач та представники
відповідача в апеляційній інстанції,
позивач не є членом первинної
профспілкової організації, а на час
його звільнення в штаті не було вільної
посади, яка могла бути запропонована
позивачу.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Згідно з пп. 2, 3 цієї статті при рівних
умовах продуктивності праці і
кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається працівникам з
тривалим безперервним стажем роботи на
даному підприємстві, в установі,
організації.

Як вбачається із довідки відповідача
згідно штатного розпису відділу
приймально-передавальних пристроїв
НВЧ-діапазону (230), в якому працював
позивач, числилось п'ять посад
провідного інженера-конструктора
(а.с.41).

Встановлено, що основною діяльністю
відділу, де працює позивач, є розробка
приймально-передавальних пристроїв
НВЧ-діапазону. Серед працівників,
відповідно до їх освіти та напрямків
роботи при розробці ГВЧ
радіоелектронної апаратури, мається
спеціалізація та напрямки роботи.

Як встановлено судом, що не заперечили
сторони, позивач у відповідача
займався розробкою блоків живлення, а
згодом, в 2006 році, коли був ліквідований
підрозділ, де працював позивач,
останній був переведений в підрозділ
230, де займався розробкою вузлів та
блоків живлення для НВЧ
радіоелектронної апаратури. Однак, в 2012
році було припинено фінансування цього
напрямку роботи і позивач займався
демонтажем обладнання в корпусі № 7
відповідача, тобто не кваліфікованою
роботою.

Як встановлено судом, що не заперечили
сторони, інші працівники (провідні
інженери-конструктори) підрозділу « 230»
приймали участь в роботі по темі
«Браслет» та займалися розробкою
схемотехніки, конструкцій, плат НВЧ
блоків РЕА, в тому числі
мікроелектронному виконанні.

Аналіз особових справ працівників
підрозділу « 230» не свідчить про
переважне право позивача на залишення
на роботі при вивільненні у зв'язку із
змінами в організації виробництва та
праці у відповідача.

А відтак, з урахуванням вище
викладеного, колегія суддів приходить
до висновку про звільнення позивача з
дотриманням норм трудового
законодавства.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 13 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий :
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.