Номер провадження: 22-ц/785/5528/14
Головуючий у першій інстанції Абухін
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 17 березня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Уточнивши свої
позовні вимоги в процесі розгляду
справи, позивач просив стягнути на свою
користь з відповідачів аліменти на
своє утримання в розмірі по 300 грн. з
кожного, щомісячно. Позивач посилався
на те, що він є пенсіонером по
інвалідності, як інвалід потребує
ліків, стороннього догляду, потребує
коштів для оплати комунальних послуг,
тоді як пенсії йому не вистачає.

У судове засіданні сторони не
з'явилися, позивач та відповідачі
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5 просили справу
розглянути за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5
проти позову заперечували, посилаючись
на свій поганий стан здоров'я, на
інвалідність, на тяжкий матеріальний
стан, на неналежне виконання позивачем
своїх батьківських обов'язків, на
зловживання алкоголем, і ухилення від
їх утримання та належного виховання в
дитинстві.

Відповідач ОСОБА_6 участі у розгляді
справи не приймав.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 17 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду від 17 березня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позову у повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_3 проти
апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної

скарги в межах оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду зміні з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 1,3 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду

першої інстанції є неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що середньомісячна пенсія
позивача перевищує прожитковий
мінімум, що позивач ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо своїх неповнолітніх
дітей.

З висновками суду колегія суддів
погоджується частково, і вважає за
необхідне викласти мотивувальну
частину рішення суду в новій редакції.

За змістом ст. ст. 202 ч.1 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Із матеріалів справи вбачається,
що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., досяг
пенсійного віку та є інвалідом 1 групи
безстроково, а відтак за законом
вважається непрацездатним. (а.с.3-8)
Позивач має чотирьох дітей: ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які досягли
повноліття і проживають окремо від
батька.(а.с.11-15) Докази про те, що позивач
позбавлявся батьківських прав або
ухилявся від виконання своїх
батьківських обов'язків в матеріалах
справи відсутні. За наданою
апеляційному суду довідкою позивач
сплачував аліменти на утримання своїх
дітей до 2007 року. (а.с.95) Ці обставини
визнано в апеляційному суді і
відповідачем ОСОБА_3, яка зазначила, що
аліменти були мізерними. А між тим
встановлено також, що позивач
перебував у шлюбі з ОСОБА_10 до 1993 року, і
мав інвалідність з 1991 року.(а.с.10,94)
Враховуючи встановлене, колегія суддів
вважає, що у суду 1-ої інстанції не було
достатніх підстав визнавати наявним
факт ухилення позивача від виконання
своїх батьківських обов'язків щодо
своїх неповнолітніх дітей. Висновки
суду в цій частині не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Разом з тим, встановлено, що
пенсія позивача у липні 2013 року
становила 1155 грн. 06 коп.(а.с.9) А за
Законом «Про державний бюджет України
на 2013 рік» та за Законом «Про державний
бюджет України на 2014 рік» прожитковий
мінімум на одну непрацездатну особу
становив з 01 січня 2013 року - 894 грн., з 01
грудня 2013 року - 949 грн.. Окрім того
позивач має дружину ОСОБА_11, яка також
досягла пенсійного віку, і отримує
пенсію, розмір якої позивач приховує.
(а.с.96) Надана ним довідка про те, що
ОСОБА_11 на обліку в УПФУ в Приморському
районі не перебуває, і відповідно
пенсію не отримує до уваги не береться,
оскільки вона не виключає факт
отримання ОСОБА_11 пенсії в іншому
районі, що фактично визнав позивач.

З огляду на те, що дохід позивача
перевищує прожитковий мінімум для
непрацездатних осіб встановлений
законом, він не може вважатися особою,
яка потребує матеріальної допомоги, а
відтак стягнення аліментів на
утримання позивача на підставі ст. 202 СК
України є неможливим.

Висновки суду в цій частині
відповідають застосованим нормам
матеріального права.

Однак колегія суддів зауважує, що
позивач у зв'язку з інвалідністю та
хворобою не позбавлений можливості
заявити позов до відповідачів про
стягнення додаткових витрат пов'язаних
з його хворобою та інвалідністю,
надавши відповідний медичний висновок
та докази понесення витрат, на підставі
ст.203 СК України. У зв'язку з зазначеним
не можуть бути братися до уваги
посилання позивача на тяжкий стан
здоров'я, на понесення ним значних
витрат на ліки та медикаменти у зв'язку
з інвалідністю і хворобою. Вказані
обставини можуть бути підставою для
стягнення додаткових витрат,
викликаних тяжкою хворобою та
інвалідністю за відповідним
обґрунтованим позовом. В первісному
позові позивач розмір додаткових
витрат ( одноразових, систематичних) не
обґрунтовував, про їх розмір не
повідомляв, а згодом уточнивши позовні
вимоги, просив суд стягнути тільки
щомісячні аліменти.

За таких обставин, в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід
задовольнити частково, рішення суду
1-ої інстанції слід змінити в межах
мотивувальної частини, у решті рішення
суду слід залишити без змін..

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного
суду м.Одеси від 17 березня 2014 року
змінити в частині викладення
мотивувальної частини.

У решті рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17 березня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

Л.А. Гірняк