АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури
В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 25.03.2014 у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Справа № 761/30207/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц-796/6411/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Гриньковська
Н.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.15.11.2013 ОСОБА_1
звернувся до суду з вказаним позовом, в
якому з урахуванням уточнень від 25.03.2014,
просив стягнути з відповідача 2075240,00
грн., що еквівалентно 200000 доларів США.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
03.03.2008 він передав ОСОБА_2 аванс в
розмірі 200000 доларів США для придбання
нежитлового приміщення в м. Києві для
закритого акціонерного товариства
«Вента» за договором комісії від 14.01.2008
між ним та ЗАТ «Вента». Водночас,
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.10.2013 у справі
№761/13026/13-ц установлено, що розрахунок
між ОСОБА_1 та ЗАТ «Вента» щодо
передавання авансу не відбувся,
оскільки аванс був отриманий не
підприємством, а його директором
ОСОБА_2, як фізичною особою. Позивач
стверджував про те, що саме з рішення
суду йому стало відомо про знаходження
його коштів у володінні відповідача, як
фізичної особи, а тому також просив
визнати причини пропуску ним строку
позовної давності поважними. Оскільки
кошти, отримані відповідачем за
розпискою від 03.03.2008, до цього часу йому
не повернуті, то вони, на думку
позивача, мають бути стягнуті з
відповідача на його користь як
безпідставно набуте майно.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25.03.2014 відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій зазначається про
незаконність, необґрунтованість
рішення суду у зв'язку з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Позивач зазначає, що вирішуючи
дану справу, судом неповно з'ясовані
усі фактичні обставини справи, що не
сприяли повному, об'єктивному та
неупередженому розгляду справи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з підстав викладених у ній, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення заявлених
позовних вимог.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти доводів
апеляційної скарги, вважають рішення
суду законним і обґрунтованими,
просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні,

перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкодау
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті
177 ЦК України об'єктами цивільних прав
є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідноіз частинами першою та другою
статті 205 ЦК України правочин може
вичинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК
України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Майноне може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщож зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобтоу разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Вказані правові позиції міститься в
постанові Верховного Суду України від
02.10.2013 № 6-88цс13., які є обов'язковими до
застосування судоми загальної
юрисдикції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
грошові кошти в сумі 200000 доларів США за
розпискою від 03.03.2008 відповідачем
фактично не отримувались за договором
комісії від 14.01.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ
«Вента», і це повністю підтверджується:
поясненнями відповідача та її
представників, рішенням ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 як засновників ЗАТ «Вента» та
ТОВ СП «ХМЕСИЛ лтд» від 29.02.2008 про
порядок фінансування придбання
приміщень; набувшим чинності вироком
суду від 09.02.2012 у справі №1-35/11 відносно
ОСОБА_5; співпадінням в датах та сумах
передання коштів 03.03.2008 від ЗАТ «Вента»
до ОСОБА_5; протоколом допиту ОСОБА_1 на
досудовому слідстві у кримінальній
справі відносно ОСОБА_5, який отримав
належну оцінку набувшим чинності
судовим рішенням у кримінальній
справі.

Колегія суддів вважає за можливе
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції.

Перевіряючи обставини справи
апеляційним судом встановлено,
щостаном на 2008 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2
були засновниками ЗAT«Вента» в рівних
частках, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а.с.44-45). Крім того, ОСОБА_2 займала
посаду директора, а ОСОБА_1 заступника
директора з фінансових питань цього
підприємства, що вбачається з наказу
від 27.05.2007 при прийняття на роботу
ОСОБА_1 та штатного розкладу ЗАТ
«Вента» (а.с.46-56,80-90). Також, вони
опосередковано володіли та управляли
ТОВ «Консулткомм», ДП «Кентавр»,
Спільне україно-болгарське TOB «ХМЕСІЛ
лтд» (а.с.136-139).

14.01.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Вента» в особі
ОСОБА_2 був укладений договір комісії
№1 на придбання нежитлового приміщення
в м. Києві.

Рішенням від 29.02.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як
засновники ЗАТ «Вента», ТОВ «ХМЕСІЛ
лтд» визначили необхідність придбання
нежитлових приміщень через участь у
конкурсі приватизації в інтересах ЗАТ
«Вента» та ДП «Кентавр ВТХ», з
внесенням за організацію такого
придбання відповідно 200000 та 150000
доларів США. ОСОБА_1 визначено
забезпечити фінансові кошти в сумі 1767500
грн., що відповідає 350000 доларам США для
сплати авансових платежів за
договорами-доручення. Уповноважено
ОСОБА_6 від імені ЗАТ «Вента» вчинити
необхідні дії для виконання цих рішень
/а.с76-77/.

Згідно розписки від 03.03.2008 директор ЗАТ
«Вента» ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 200000 доларів США
для виконання зобов'язань договором
комісії №1 від 14.01.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ
«Вента».

03.03.2008 між ЗАТ «Вента», в особі ОСОБА_6,
та ОСОБА_5 був укладений договір
доручення на придбання за конкурсом
нежитлового приміщення в Києві (а.с.91-93).
У порядку виконання даного договору
03.03.2008 ОСОБА_7 від імені ЗАТ «Вента»
передав ОСОБА_5 200000 доларів США, що
підтверджується нотаріально завіреною
заявою ОСОБА_5 (а.с.99). Вказані обставини
також встановлені вироком
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09.02.2012, яким ОСОБА_5 засуджено
за ст.190 ч.4 КК України до семи років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного їй майна. Даним вироком також
встановлено, що отриманими від
представника ЗАТ «Вента» ОСОБА_7 200000
доларів США, вона заволоділа шляхом
обману і використала їх на свій розсуд.
Вказані кошти були стягнуті з ОСОБА_5 на
користь ЗАТ «Вента» при вирішенні
цивільного позову в рамках даної
кримінальної справи (а.с.115-121). Вирок
набрав законної сили 21.12.2012 після
перегляду апеляційним судом м. Києва
(а.с.122-133).

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача визнав той факт,
що грошові кошти передані ОСОБА_5 в сумі
200000 доларів США для придбання
приміщень для ЗАТ «Вента» є саме тими
коштами, що були передані позивачем
відповідачу.

З наведених обставин вбачається, що
вказані грошові кошти передавались в
результаті здійснення сторонами
спільної діяльності, що свідчить про
наявність між ними договірних
правовідносин, що в свою чергу,
виходячи з правових позицій Верховного
Суду України, унеможливлює
застосування положень ст.1212 ЦК України,
так як вказані кошти не є безпідставно
набутими. При цьому, встановлений
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.10.2013 факт отримання
ОСОБА_2 грошових коштів як фізичною
особою не свідчить про відсутність
договірних правовідносин між
сторонами у справі.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про недоведеність заявлених
позовних вимог відповідає обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства. До того ж, слід
погодитись з висновком суду першої
інстанції про те, грошові кошти
фактично не знаходились у відповідача,
так як в той же день були передані для
виконання договірних зобов'язань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують їх, рішення суду
ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» - відхилити

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01.04.2014- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: Судді: