Справа № 473/4056/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В., при
секретарях Заблоцькій М.М., Лукіянчиній
Т.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Глущик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вознесенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Вознесенське лісове
господарство» про стягнення
середнього заробітку та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з таким позовом в якому вказував,
що 15 лютого 2009 року він був призначений
на посаду лісника Прибузького
лісництва ДП «Вознесенське
лісове господарство», а 15 лютого 2011
року - переведений на посаду майстра
лісу на цьому ж підприємстві.

Наказом №148 від 21 серпня 2013 року
директором ДП «Вознесенське лісове
господарство» було прийнято рішення
про скорочення двох посад майстрів
лісу з 21 жовтня 2013 року.

Того ж дня позивача було попереджено
про майбутнє звільнення.

Наказом директора ДП «Вознесенське
лісове господарство» за №47-к від 21
жовтня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з
займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ДП «Вознесенське
лісове господарство» про поновлення на
роботі, оплату за час вимушеного
прогулу і стягнення моральної шкоди
(зміненим рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 28 травня 2014
року) наказ директора ДП «Вознесенське
лісове господарство» за №47-к від 21
жовтня 2013 року визнано незаконним,
позивача поновлено на посаді майстра
лісу Прибузького лісництва
ДП «Вознесенське лісове
господарство». Також з відповідача на
його користь стягнуто 3 972,07
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та 1 300 грн.
моральної шкоди в зв'язку з порушенням
його трудових прав. Розподілено судові
витрати. Допущено негайне виконання
судового рішення.

Оскільки ДП «Вознесенське лісове
господарство» рішення суду в частині
поновлення позивача на посаді майстра
лісу не виконало, а тому ОСОБА_1 на
підставі ст. 236 КЗпП України просив
стягнути з відповідача на свою користь
середній заробіток за період з 22 січня
2014 року по 22 серпня 2014 року в розмірі 13
541,55 грн.

Також позивач, вказуючи на те, що
внаслідок незаконного звільнення його
позбавлено права на працю, його та його
родину залишено без засобів до
існування, чим спричинено моральну
шкоду, просив стягнути з ДП
«Вознесенське лісове господарство» на
свою користь вказану шкоду, грошовий
еквівалент якої становить 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, надали
пояснення, аналогічні викладеним в
позові, додатково обгрунтувавши
наявність та розмір завданої моральної
шкоди як незаконним звільненням, так і
подальшим незаконним невиконанням
відповідачем судового рішення щодо
поновлення позивача на посаді, що
призвело до позбавлення останнього
права на працю та на отримання
заробітної плати, як засобів для
існування та утримання своєї сім'ї,
зміни звичайного способу життя,
прикладання додаткових зусиль для
захисту своїх прав, та як наслідку - до
нервових переживань ОСОБА_1

Представник відповідача Глущик Н.В. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала.

Свої заперечення обґрунтовувала
безпідставністю вимог ОСОБА_1,
оскільки:

? рішення суду про поновлення
позивача на посаді набрало законної
сили лише 28 травня 2014 року, а
тому не було підстав для його
поновлення до цієї дати;

? на підприємстві відсутня вільна
посада майстра лісу, відсутня
можливість та кошти для створення
додаткової посади, що унеможливлює
виконання судового рішення та вказує
на відсутність вини підприємства у
його невиконанні;

? 11 червня 2014 року рішення суду
фактично виконано, оскільки позивача
поновлено на посаді майстра лісу
Прибузького лісництва ДП
«Вознесенське лісове господарство» на
час планової відпустки основного
працівника;

? позивачем не доведено факт
заподіяння та розмір моральної шкоди, а
також наявність вини підприємства у
завданні такої шкоди.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
його представника ОСОБА_2, представника
відповідача Глущик Н.В., дослідивши
матеріали справи в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 15 лютого 2009 року
ОСОБА_1 був призначений на посаду
лісника Прибузького лісництва ДП
«Вознесенське лісове господарство», а
15 лютого 2011 року - переведений на посаду
майстра лісу на цьому ж підприємстві.

Наказом №148 від 21 серпня 2013 року
директором ДП «Вознесенське лісове
господарство» було прийнято рішення
про скорочення двох посад майстрів
лісу з 21 жовтня 2013 року.

Того ж дня позивача було попереджено
про майбутнє звільнення.

Наказом директора ДП «Вознесенське
лісове господарство» за №47-к від 21
жовтня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з
займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ДП «Вознесенське
лісове господарство» про поновлення на
роботі, оплату за час вимушеного
прогулу і стягнення моральної шкоди
(зміненим рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 28 травня 2014
року) наказ директора ДП «Вознесенське
лісове господарство» за №47-к від 21
жовтня 2013 року визнано незаконним,
позивача поновлено на посаді майстра
лісу Прибузького лісництва
ДП «Вознесенське лісове
господарство». Також з відповідача на
його користь стягнуто 3 972,07
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та 1 300 грн.
моральної шкоди в зв'язку з порушенням
його трудових прав. Розподілено судові
витрати. Допущено негайне виконання
судового рішення.

Проте рішення суду в частині
поновлення позивача на посаді майстра
лісу відповідачем належним чином не
виконано, оскільки законом
передбачено, що працівник за рішенням
суду підлягає поновленню на тому ж
підприємстві та на тій же посаді з якої
був незаконно звільнений та з тими ж
істотними умовами праці. Тобто,
відповідно до рішення суду від 22 січня
2014 року ОСОБА_1 підлягав поновленню на
постійній основі на посаді майстра
лісу Прибузького лісництва ДП
«Вознесенське лісове господарство».
Проте з наказу директора ДП
«Вознесенське лісове господарство» за
№29-к від 11 червня 2014 року вбачається, що
позивача тимчасово поновлено на
посаді, яку займає інший основний
працівник - на період планової щорічної
відпустки останнього, що не може бути
визнано належним виконанням судового
рішення.

Згідно повідомлення ВДВС
Вознесенського МРУЮ від 29 вересня 2014
року №15888 27 січня 2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження в частині виконання
судового рішення про поновлення ОСОБА_1
на посаді майстра лісу Прибузького
лісництва ДП «Вознесенське лісове
господарство». Проте рішення на час
надання суду запитуваної інформації
відповідачем не виконано, здійснення
виконавчого провадження
продовжується.

Також суд не може прийняти до уваги
інші заперечення представника
відповідача, а саме щодо того, що:

? рішення про поновлення позивача
на посаді набрало законної сили лише
28 травня 2014 року, а тому не було
підстав для його поновлення до цієї
дати, оскільки згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП
України, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню. Про негайне
поновлення ОСОБА_1 на посаді
суд, який розглядав трудовий спір,
зазначив в своєму рішенні від 22
січня 2014 року, а тому таке рішення
підлягало виконанню відповідачем в
найкоротші строки незалежно від його
подальшого оскарження;

? на підприємстві відсутня вільна
посада майстра лісу, відсутня
можливість та кошти для створення
додаткової посади, що унеможливлює
виконання судового рішення та вказує
на відсутність вини підприємства у
його невиконанні, оскільки
роботодавець зобов'язаний виконати
рішення про поновлення працівника на
посаді за будь-яких обставин, крім
випадків повного припинення його
діяльності (ст. 240-1 КЗпП України, п. 18
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів»). При цьому закон, зокрема
Кодекс Законів про працю України
встановлює порядок поновлення
незаконно звільненого працівника, а
також містить всі необхідні механізми
для цього, а в разі невиконання цього
обов'язку - зобов'язує роботодавця
сплатити працівнику середній
заробіток за час затримки виконання
рішення про поновлення на роботі
незалежно від наявності вини самого
роботодавця.

Зокрема, згідно ст. 236 КЗпП України у
разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Згідно абз. 2 п. 32 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку в
зв'язку з невиконанням рішення про
поновлення на роботі, він визначається
за загальним правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи. При цьому враховуються
положення Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100.

Обчислюючи розмір середнього
заробітку з врахуванням положень
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
за №100 від 08 лютого 1995 року (зі змінами)
суд виходить з того, що ОСОБА_1 за
останні два повні місяці роботи на
підприємстві, що передували місяцю
його звільнення, отримав наступний
прибуток: в серпні 2013 року - 2 001 грн., у
вересні 2013 року - 1
921,41 грн. Після звільнення не був
працевлаштованим.

Тому його середньоденний заробіток
складав 93,39 грн. ((2 001 грн. (прибуток за
серпень) + 1 921,41 грн. (прибуток за
вересень)) / (21 робочий день у серпні + 21
робочий день у вересні)).

Період невиконання відповідачем
рішення про поновлення позивача на
посаді в межах вимог останнього
складає з 22 січня 2014 року по 22 серпня 2014
року.

Кількість робочих днів цього періоду з
врахуванням листа Міністерства
соціальної політики України від 04
вересня 2013 року №9884/0/14-13/13 «Про
розрахунок норми тривалості робочого
часу на 2014 рік» становить 145 робочих
днів (8 робочих днів січня (з 22 по 31
січня) + 20 робочих днів лютого + 20
робочих днів березня + 21 робочий день
квітня + 19 робочих днів травня + 19
робочих днів червня + 23 робочі дні липня
+ 15 робочих днів серпня (до 22 серпня)).

Таким чином розмір середнього
заробітку, який підлягає стягненню з
ДП «Вознесенське
лісове господарство» на користь ОСОБА_1
складає 13 541,55 грн. (93,39 грн.
(середньоденний заробіток) х 145 (робочих
днів періоду невиконання рішення)).

Водночас положення ст. 237-1 КЗпП України
передбачають обов'язок відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд вважає, що невиконання протягом
тривалого часу відповідачем рішення
про поновлення позивача на роботі
призвело до порушення права ОСОБА_1 на
працю та отримання заробітної плати,
необхідної йому для задоволення
власних потреб та утримання сім'ї.

Така бездіяльність роботодавця
безумовно призвела до настання
негативних наслідків для працівника,
який тривалий час змушений докладати
додаткових зусиль для захисту своїх
трудових прав, відшукувати засоби до
існування та як наслідку - до моральної
шкоди.

Проте не можуть бути прийняті судом до
уваги доводи ОСОБА_1 щодо завдання йому
моральної шкоди внаслідок незаконного
звільнення, оскільки за вказаних
підстав позивач вже отримав грошове
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1 300 грн. на підставі рішення
суду від 22 січня 2014 року.

Решта зазначених позивачем в цій
частині обставин не знайшли свого
підтвердження належними та
допустимими доказами.

Вирішуючи питання про визначення
розміру грошового відшкодування
моральної шкоди, суд у відповідності до
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» враховує характер, обсяг та
тривалість страждань, яких зазнав
ОСОБА_1, характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд виходить із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

За такого, суд вважає достатнім
відшкодування в розмірі 500 грн.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача
(згідно розміру задоволених позовних
вимог) також підлягають стягненню:

- на користь позивача - 1 514 грн. витрат
на правову допомогу;

- на користь держави - 368,81 грн. судового
збору (виходячи з часткового
задоволення двох окремих вимог).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
рішення суду в частині стягнення
середнього заробітку підлягає
негайному виконанню у межах суми
платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Вознесенське лісове
господарство» про стягнення
середнього заробітку - задовольнити
повністю.

Стягнути з Державного підприємства
«Вознесенське лісове господарство» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки виконання рішення про
поновлення на роботі за період з 22
січня 2014 року по 22 серпня 2014 року в
розмірі 13 541 (тринадцять тисяч п'ятсот
сорок одна) гривня 55 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Вознесенське лісове
господарство» про стягнення моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Вознесенське лісове господарство» на
користь ОСОБА_1 500 (п'ятсот) гривень в
порядку відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
«Вознесенське лісове господарство» на
користь ОСОБА_1 1 514 (одну тисячу п'ятсот
чотирнадцять) гривень витрат на
правову допомогу.

Стягнути з Державного підприємства
«Вознесенське лісове господарство»
368 (триста шістдесят вісім)
гривень 81 копійку судового збору на
користь державного бюджету
Вознесенського району (р/р 0113,
банк ГУ ДКСУ в Миколаївській області,
МФО 826013, код платежу 22030001, код
отримувача 38037770, ).

Рішення суду в частині стягнення
середнього заробітку підлягає
негайному виконанню у межах суми
платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.В. Вуїв