Справа № 646/4575/14-ц
№ производства 2/646/994/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі головуючого
судді Міндарьової М.Ю., за участі
секретаря судових засідань Губатюк
Х.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «НВП
«Металокомплект» про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати,
середнього заробітку та моральної
шкоди,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ТОВ «НВП «Металокомплект» про
поновлення на роботі, стягнення
невиплаченої заробітної плати з 24.12.2013
року до часу поновлення на роботі та
моральних збитків.В обґрунтування
свого позову зазначив, що 30.04.2014 року
відповідно до наказу № 40-К про
припинення трудового договору його
було звільнено з посади головного
інженера за порушення трудової
дисципліни. 24.04.2014 року відповідно до
рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова його було поновлено
на посаді головного інженера ТОВ «НВП
«Металокомплект», але ніхто з
працівників відповідача його про це не
повідомляв. 25.04.2014 року він прийшов на
підприємство з рішенням суду та заявою
про поновлення на роботі, але на
підприємство його не пропустили, після
чого він направив рішення суду та свою
заяву про поновлення на роботі поштою і
став чекати, коли його повідомлять про
поновлення на роботі. Позивач зазначив,
що 29.04.2014 року зі слів дружини, яка
знаходилась дома, йому стало відомо
про те, що до них додому приїздила
комісія за для з'ясування відсутності
його на роботі, його в цей час дома не
було, телефоном він повідомив голову
комісії Лаверенца Е.В. про те, що його не
пускають на територію підприємства і
попросив комісію повернутися до нього
додому для з'ясування всіх обставин, на
що йому було відмовлено. Позивав у
позові зазначив, що з наказом про
поновлення на роботі та з ніякими
актами його ніхто не ознайомлював,
05.05.2014 року він знову прийшов на
підприємство, але охорона його не
пропустила, після чого директор
Лижніков Є.С. вручив йому наказ від
30.04.2014 року про його звільнення. Позивач
зазначає, що він є одним із засновників
підприємства ТОВ «НВП
«Металокомплект» і його звільнення та
не допуск на підприємства є порушенням
його прав як співзасновника.
Посилаючись на вказані обставини,
просив суд задовольнити його позовні
вимоги.

В судовому засіданні позивач та його
представник - адвокат ОСОБА_5 позовні
вимоги підтримали та позивач пояснив
суду, що він є співзасновником
підприємства ТОВ «НВП
«Металокомплект» і надання їм суду
копії статуту підприємства є доказом
на підтвердження цих обставин,
зазначив, що не допуск його на
підприємство та не поновлення його на
роботі та незаконно, на його думку,
звільнення його з роботи є порушенням
його прав як співзасновника. На питання
суду пояснив, що попереднє рішення суду
від 24.04.2014 року він та сторона
відповідача отримали в суді
безпосередньо після його проголошення
та були обізнані щодо суті рішення. На
підприємство, після ухваленого
рішення суду, з'явився 25.04.2014 року та
29.04.2014 року, 28.04.2014 року на підприємстві
не з'являвся, чекав коли його
повідомлять про вихід на роботу. На
питання суду зазначив, що з приводу
порушення його прав як співзасновника
підприємства до правоохоронних
органів та суду не звертався, а також
зазначив, що його позовна вимога щодо
виплати йому середнього заробітку з
24.12.2013 року по час поновлення на роботі
була предметом розгляду його
попереднього позову, але в її
задоволенні судом було відмовлено з
мотивів ненадання доказів щодо розміру
виплати та розрахунків, що це
підтверджують.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_6 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував,
зазначив, що позивач був обізнаний щодо
того, що його поновлено на роботі,
оскільки як він пояснив суду,
представник відповідача отримував
копію рішення в його присутності, на
роботу , як сам зазначив, не з'являвся,
поважності причин чого не привів.
Представник відповідача також пояснив,
що акти на підставі яких прийнято
оспорюваний позивачем наказ є такими,
що відповідають дійсності, а доводи
позивача щодо порушення його прав як
співзасновника не можуть бути прийняти
судом оскільки є неналежними так як не
відносяться до предмета спору.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179
ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до копії наказу від 24.04.2014
року № 36-К позивача поновлено на посаді
головного інженера з 24.12.2013 року на
підставі рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 24.04.2014
року.

Згідно до наказу від 24.04.2014 року № 34 на
підприємстві ТОВ «НВП Металокомплект»
створено комісію за для перевірки
присутності на робочому місці
головного інженера ОСОБА_2

Як вбачається з копій актів від 24.04.2014
року; 28.04.2014 року та 29.04.2014 року
складених членами комісії та копій
доповідних записок членів комісії,
позивач був відсутнім на робочому
місці 24, 28 та 29 квітня 2014 року.

Відповідно до копії наказу від 30.04.2014
року № 40-К ОСОБА_2 було звільнено з
посади головного інженера ТОВ «НВП
«Металокомплект» за порушення
трудової дисципліни в зв'язку з
відсутністю на робочому місці.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку, зокрема,
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Статтею 147 КЗпП України встановлено, що
за порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана, звільнення.

Як зазначено вище та вбачається з
матеріалів справи, позивача було
звільнено за порушення трудової
дисципліни та в зв'язку з цим було
застосовано таке стягнення як
звільнення.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не надано суду доказів які б
спростовували дані, що викладені в
актах комісії від 24.04.2014 року; 28.04.2014
року та 29.04.2014 року. Посилання позивача
щодо його не допуску на підприємство
або ж необізнаності щодо поновлення на
посаді судом до уваги не приймаються
оскільки останні не підтверджені
належними доказами, як пояснив сам
позивач відповідачу було відомо про
існування рішення суду від 24.04.2014 року і
підстав вважати, що відповідач
проігнорує і не виконає дане рішення
суду у позивача не було. Крім того, як
пояснив сам позивач він направляв на
адресу відповідача копію зазначеного
рішення суду та свою заяву.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач був відсутній на робочому
місці 24,25, 28 та 29 квітня 2014 року без
поважних причин, доказів які б це
спростовували відповідно до положень
статті 131 ЦПК України суду не надав,
також стороною позивача не заявлялись
відповідні клопотання щодо
витребування доказів та інше на
підтвердження своєї позиції, як перед
початком судового розгляду ( статті 168
ЦПК України), так і на стадії закінчення
з'ясування обставин у справі (стаття 192
ЦПК України), про що свідчить технічний
запис судового засідання.

Щодо доводів позивача про його не
допуск на підприємство як
співзасновника підприємства з
посиланням на копію статуту
підприємства, то останні є неналежними
доказами, оскільки не відносяться до
предмету трудового спору і є
обставинами, що підтверджують
корпоративні відносини між сторонами.
Як зазначив сам позивач до
правоохоронних органів з приводу його
не допуску на підприємство як
співзасновника, чи то як працівника
він не звертався, на осіб, які б були
свідками цього не посилався і
викликати їх до суду не клопотав.

Стосовно позовних вимог позивача про
стягнення на його користь з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з 24.12.2014 року, то
останні також задоволенню не
підлягають оскільки як пояснив позивач
та відповідно до рішення суду від 24.04.2014
року вказаний предмет та період були
предметом розгляду справи № 646/702/14-ц
рішення по якій ухвалено судом і
набрало чинності.

Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Таким чином відшкодування моральної
шкоди при розгляді трудового спору
можливо лише в разі встановлення
наявності порушення прав працівника,
оскільки судом не встановлено
порушення прав позивача як працівника
відповідача, то позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
М.Ю.
Міндарьова