АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №675/1935/13-ц
Провадження №22-ц/792/730/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів:
Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при
секретарях : Гриньовій А.М., Шевчук Ю.Г.,

з участю : позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Сметанюка І.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 675/1935/13-ц за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ізяславського районного суду від 12
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про
захист прав споживачів, визнання угоди
недійсною, застосування наслідків
недійсного (нікчемного) правочину та
стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з апеляційною скаргою,
колегія суддів

в с т а н о
в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
вказаним позовом, зазначав, що 22 серпня
2011 року уклав з відповідачем угоду №
369334 з додатками №№ 1,2 про надання
послуг, спрямованих на придбання
автомобіля через систему "АвтоТак",
організовану відповідачем. Зазначав,
що за умовами договору став учасником
даної системи і зобов'язався сплатити
вступний внесок та щомісячно
сплачувати повні внески, що включають
чисті внески, страхові внески і
адміністративні витати, а відповідач
взяв на себе зобов'язання надати
послуги спрямовані на придбання
автомобіля Opel Astra. Позивач вказував, що
фактично протягом 2011-2013 років сплатив
по договору на рахунки відповідача 143085
грн. 80 коп. Під час отримання
автомобіля, в салоні був повідомлений,
що в наявності є лише автомобіль марки
Opel Astra Classik, чорного кольору вартістю
136000 грн., який і придбав 10 липня 2012 року.
З урахуванням фактично сплаченої по
договору суми, переплата склала 7085 грн.
58 коп. При цьому ОСОБА_1 вказував, що 27
червня 2012 року відповідач, шляхом
залякування змусив укласти додаток № 3
до договору за яким сума внеску була
збільшена до 249984 грн. Також в додатку
відповідач неправомірно занизив
сплачену ним суму на 38164 грн., вказавши,
що ОСОБА_1 сплатив 104920 грн. 84 коп.
Позивач посилався на те, що умови
договору є несправедливими, оскільки
йому не було надано повної інформації
про умови придбання автомобіля, не
вказано ні марку, ні модель, ні ціну
автомобіля. Також, що отримання
автомобіля членом групи є можливим
виключно за рахунок залучення інших
споживачів, а тому схема є
пірамідальною, що прямо заборонено ст.
19 Закону України "Про захист прав
споживачів". Крім того, вказував, що ст.
13 додатку № 2 до договору порушує його
права як споживача при розірванні
договору. Тому просив визнати угоду №
36934 від 22 серпня 2011 року недійсною
(нікчемною), стягнути з ТОВ "АВТО ПРОСТО"
на його користь
________________________________________________________________________
______

Головуючий у першій інстанції -
Пашкевич Р.В. провадження №
22-ц/792/730/14

Доповідач - Костенко А.М.

Категорія № 19 сплачені на виконання
недійсної угоди 7085 грн. 85 коп. та
судовий збір.

Рішенням Ізяславського
районного суду від 12 лютого 2014 року в
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
просить скасувати вказане рішення
суду, ухвалити нове, яким задоволити
позов, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.
Вказує, що відповідач на час укладення
оспорюваного договору не мав права на
зайняття діяльністю щодо надання
фінансових послуг та не мав
відповідної ліцензії. Однак суд не
застосував положення чинного
законодавства і дав неправильну оцінку
факту наявності у відповідача ліцензії
на зайняття діяльністю з надання
фінансових послуг. Також апелянт
вказує, що суд не дослідив належним
чином, що угода була укладена ним під
впливом обману та психологічного тиску
з боку представника відповідача і не
застосував ст.ст. 230-231 ЦК України.
Вказує, що істотні умови договору не
були погоджені сторонами, угоду
підписав на уже існуючих умовах,
оскільки на вимогу відповідача до її
підписання сплатив кошти. Апелянт
вважає невірним посилання суду на
Закон України "Про фінансові послуги та
державне регулювання фінансових
послуг", оскільки, на думку апелянта,
угода не відповідає положенням ст. 6
Закону. Крім того, звертає увагу на не
зазначення в угоді ціни автомобіля.
Апелянт також вказує, що суд
неправомірно не взяв до уваги
неотримання згоди дружини при
укладенні договору і відповідно
недотримання ст. 65 СК України. Вказує,
що додатки до №№ 1, 2 також є
недійсними, оскільки в порушення
вимог ст. 1 угоди, були надіслані
відповідачем лише 26 серпня 2011 року, а не
в день підписання самої угоди.
А додаток № 2 містить не заповнені
графи, які є обов'язковими до
заповнення. Крім того, зазначає, що
положення ст. 13 додатку № 2 щодо
наслідків розірвання угоди порушують
його права як споживача і суперечить
Закону України "Про захист прав
споживачів". Також апелянт вказує, що
додаток № 3 був укладений в супереч
його волі, під тиском відповідача, коли
вже фактично отримав автомобіль. При
цьому, відповідач неправомірно вказав
невірну суму сплачених коштів. Однак,
суд безпідставно не взяв до уваги
вказані обставини та не вирішив
питання про повернення фактично
переплачених коштів в сумі 7085 грн. 58
коп. Також апелянт вказує на те, що при
вирішенні спору суд належним чином не
дослідив, що умови угоди, та додатків є
несправедливими, а умови про те, що
отримання автомобіля членом групи є
можливим виключно за рахунок залучення
інших споживачів свідчить про те, що
схема є пірамідальною. Це суперечить
Закону України "Про захист прав
споживачів", листу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 28 травня 2012 року № 10-729/0/4-12 та
постанові Верховного суду України від
23 травня 2012 року по справі № 6-35цс-12.
Апелянт вказує, що розглядаючи справу,
суд в порушення норм процесуального
права дослідив докази, які не мають
значення для вирішення спору, оскільки
отримані уже після укладення
оскаржуваної угоди, також суд не
витребував і не дослідив докази, які
підлягали дослідженню. На думку
апелянта, суд зобов'язаний був зупинити
провадження по справі. Крім того,
апелянт вказує, що при вирішенні спору
було порушено норми
міжнародно-правових актів.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що 22 серпня 2011 року між ТОВ
"Авто Просто" та позивачем було
укладено угоду № 369344, предметом якої є
надання особі послуги системи "АвтоТак"
з метою придбання автомобіля марки КІА
Ceed у групі за ціною 153600 грн. За умовами
укладеної угоди клієнт системи
сплачує: плату за послуги пов'язані зі
вступом до системи у розмірі 5529 грн.;
щомісячний цілий внесок (частина
вартості автомобіля, за рахунок якого
здійснюється його придбання) - 0,8333 %;
щомісячний внесок в оплату послуг
(плата за послуги з формування груп
клієнтів системи та за здійснення
організаційних дій з визнання
автомобіля) - 0,5%; щомісячний страховий
внесок - 0,065%; плата за право на
отримання автомобіля - 3%.

Також між ТОВ "Авто Просто" та позивачем
було укладено: додаток №1 до угоди, за
якою відповідач визнав за позивачем
право на отримання автомобіля марки
КІА Ceed , базова вартість якого на момент
отримання становила 153600 грн.; додаток
№2 до угоди, який визначає правила
функціонування системи придбання в
групах "АвтоТак". За п. 7.1 додаток №2 до
угоди передбачено, що учасник, якому
вже надано право на отримання
автомобіля має право звернутись з
проханням надати будь-яку марку та/або
модель, що відрізняється від марки або
моделі автомобіля, зазначеного в
додатку № 1.

21 червня 2012 року між сторонами укладено
додаток №3 до угоди № 369344
від 22 серпня 2011 року, згідно з яким
визначена загальна сума грошових
зобов'язань позивача в сумі 249 984 грн., із
яких сплачено 104920 грн., а сума
заборгованості становила 145063 грн. 84
коп., яка мала бути погашена в повному
обсязі згідно з графіком внесків до
31 серпня 2021 року.

Відповідно до договору від 10 липня 2012
року № 614508-Y01720 між ПАТ
"Хмельниччина-Авто" як продавцем, ТОВ
"Авто Просто" як платником та
ОСОБА_1 як отримувачем останній отримав
від ПАТ "Хмельниччина-Авто" автомобіль
марки Opel Astra Classik вартістю 136 000 грн., а
ТОВ "Авто Просто" оплатило вартість
даного автомобіля.

При цьому ОСОБА_1 погодився на
отримання автомобіля марки Opel Astra Classik
вартістю 136 000 грн.,

На виконання умов угоди позивач станом
на день подачі до суду позову сплатив
145 063 грн. 54 коп.

Згідно з нормами, встановленими у ч. 1, п.
7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист
прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплені
ознаки "пірамідальної схеми" і
встановлена можливість визнання
недійсними правочинів, здійснених із
використанням такої схеми.

Однак, укладена між ТОВ "Авто Просто" і
ОСОБА_1 угода в рамках системи
придбання товарів у групах не є
утворенням та розвитком пірамідальних
схем у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України "Про захист прав споживачів",
оскільки ТОВ "Авто Просто" надає
споживачам послуги на основі системи,
кінцевим результатом якої на підставі
угод з учасниками групи є отримання
автомобіля всіма учасниками, а
споживачі сплачують кошти саме за
одержання послуги адміністративного, у
тому числі фінансового характеру, з
метою придбання ними автомобіля, яка
споживається в процесі її виконання.
Крім того, кожний учасник отримує
автомобіль відповідно до платежів,
здійснених ним самим, та продовжує
сплачувати за автомобіль до повної
виплати. Різниця між споживачами -
учасниками схеми є тільки в часі
одержання автомобіля кожним із них, за
умови виконання своїх зобов'язань.

10 липня 2012 року ТОВ "Авто Просто"
виконало свою частину договору і
ОСОБА_1 згідно умов договору отримав за
власним бажанням автомобіль Opel Astra Classik,
що підтверджується актом вибору
автомобіля, не виконавши до кінця своєї
частини зобов'язань.

Таким чином, відсутні підстави вважати,
що розподілення автомобілів проходить
за пірамідальною схемою, а отже,
відсутні підстави для застосування
положень ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів".

Відсутність ознак пірамідальної схеми
в послугах, які надаються ТОВ "Авто
Просто", підтверджується також
висновками Верховного Суду України,
викладеними в постанові №6-40цс13 від 11
вересня 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд також прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що на момент укладення
угоди 22 серпня 2011 року Законом України
„Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" не було
передбачено обов'язку ліцензування
такого виду діяльності, як
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,
оскільки відповідні зміни до цього
Закону були внесені Законом України
від 2 червня 2011 року, №3462-ІV „Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг", введені в дію з 9
січня 2012 року. Після набранням чинності
цими змінами ТОВ „Авто Просто"
отримало відповідну ліцензію на право
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Доводи апелянта про відсутність у
відповідача ліцензії на зайняття
діяльності з надання фінансових послуг
безпідставні й не відповідають
фактичним встановленим обставинам
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Постановою Верхового Суду
України від 11 вересня 2013 року, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України,
встановлено, що ТОВ „Авто Просто"
отримало відповідний дозвіл (ліцензію)
на здійснення діяльності (надання
фінансової послуги) щодо „придбання
товарів у групах" у Нацкомфінпослуг,
яка здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, тому не
можна вважати доводи апеляційної
скарги про те, що така діяльність
здійснюється товариством нелегітимно,
у тому числі й до введення законом
ліцензування такої діяльності.

Таким чином Верховним Судом
України встановлено, що діяльність ТОВ
„Авто Просто" без ліцензії на право
надання фінансових послуг до введення
в дію Законом від 02.06.2011 року змін до ч. 1
ст. 4 Закону України „Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг", які набрали
чинності 9 січня 2012 року, відбувалася на
законних підставах, тобто до змін в
Законі ліцензування діяльності з
надання послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах не потребувалось.
Після набранням чинності змін,
відповідно до яких ліцензуванню
підлягає адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах,
товариством така ліцензія була
отримана 19 січня 2012 року.

Пунктом 4 частини 1 статті 34 Закону
України „Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг"
передбачено обов'язковість
ліцензування діяльності з надання
будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансів від фізичних осіб.

Оскільки діяльність по наданню
послуг з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах,
в даному випадку автомобіля, які
відповідач зобов'язався надати
позивачу відповідно до спірної угоди
від 22 серпня 2011 року, увійшла до
переліку фінансових послуг з часу
внесення змін до ч. 1 ст. 4 вказаного
Закону, які набрали чинності 9 січня 2012
року, тому відсутні підстави
стверджувати про те, що на дату
укладення спірного правочину
діяльність ТОВ „Авто Просто" підлягала
ліцензуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34
цього Закону.

Повно та всебічно дослідивши всі
обставини справи суд прийшов до
законного та обґрунтованого висновку
про те, що в даному випадку відсутні
правові підстави, передбачені нормами
ЦК України та Закону України „Про
захист прав споживачів", для
встановлення недійсності угоди від 22
серпня 2011 року, тому спірна сума за
таких обставин не підлягає стягненню з
товариства на користь ОСОБА_5

Не спростовують висновків суду
першої інстанції й інші доводи
апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ізяславського районного
суду від 12 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко