Справа № 591/6963/14-ц
Провадження № 2/591/2546/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - Міліціанова
Р.В., при секретарі - Бузовій Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Суми цивільну
справи за позовною заявою ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання недійсними умов та правил
надання банківських послуг та
стягнення грошових коштів -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду і свої
вимоги мотивує тим, що згідно
укладеного з банком депозитного
договору їй несвоєчасно повернуто
грошові кошти, тому вважає, що має право
на їх повернення.

Представник позивача в письмовій заяві
позов підтримав, просив його
задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала.

Суд, вивчивши матеріали даної
цивільної справи, встановив наступне:

06.02.2014р. між позивачем та ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено депозитний
договір банківського вкладу №
SAMDN5730 (а.с.15) в доларах США зі
строком вимоги про повернення вкладу -
06 серпня 2014р.

Позивачем в рамках вказаного договору
внесено депозитні кошти в сумі 6030,56
доларів США. 28.02.2014р. ОСОБА_1 подано
заяву про дострокове розірвання
договору банківського вкладу (а.с.34), їй
було видано 5600 дол. США, що
підтверджується копіями квитанцій
(а.с.20).

Однак, при поверненні грошових коштів
відповідачем утримано 7% від суми
депозитних коштів в розмірі 422,52
доларів США в зв'язку з достроковим
поверненням депозиту, що передбачено
Умовами та правилами надання
банківських послуг Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», які визначають
відповідний тариф з утримання
відсотків від суми вкладу, для
депозитів, переоформлених до спливу 30
календарних днів з дня оформлення
вкладу, у разі розірвання договору за
ініціативою клієнта до спливу 3 місяців
з дати оформлення вкладу.

Зазначені обставини також не
оспорювались сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК
України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Положеннями укладеного сторонами
договору, а саме п.11, передбачено, що
розмір комісії, строки повернення
депозитних коштів визначаються
Умовами та правилами надання
банківських послуг Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк».

Таким чином, дані умови та правила
визначають додаткові права і обов'язки
сторін, отже є частиною Депозитного
договору банківського вкладу №
SAMDN5730 від 06.02.2014р.

Позивачка вимагає визнання норми
правил, якою визначено тариф за
дострокове розірвання договору
недійсним з кількох підстав: дана умова
є несправедливою в розумінні Закону
України «Про захист прав споживачів»,
вона не могла ознайомитись з
положенням Умов та правил надання
банківських послуг Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»; положення правил
суперечать вимогам ст.1058 ЦК України.

Аналізуючи підстави заявленого позову
суд виходить з наступного.

Позивачкою підписано Депозитний
договір банківського вкладу №
SAMDN5730 від 06.02.2014р., тобто
ознайомлено з усіма його умовами. Умови
та правила надання банківських послуг
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
перебувають у вільному доступі в
мережі Інтернет, що також зазначено в
тексті договору, тому відсутні
підстави для визнання недійним
визначеного тарифу за дострокове
розірвання договору з підстав
відсутності можливості ознайомитись з
умовами правил перед укладенням
депозитного договору.

Згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину сторонами,
вимог щодо змісту правочину який не
може суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
вільні в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Перелік підстав для визнання окремих
положень договору недійсним у випадку
включення до них положень, які є
несправедливими, суперечать принципу
добросовісності, наслідком є істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача,
визначено ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Оскільки, регламентований законом
перелік носить не вичерпний характер
(ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав
споживачів»), то суд враховує позицію
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, висловлену в Ухвалі від 23.10.2013р. у
справі №6-27658св13, згідно якої для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509
ЦК України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Загалом зміст цього принципу
(справедливості, добросовісності і
розумності) полягає в тому, що тексти
законів, правочинів та їх застосування
суб'єктами цивільних правовідносин
мають бути належними і справедливими
та відповідати загальновизнаним
нормам обороту.

Виконання зобов'язань має спиратися на
засади добросовісності, розумності та
справедливості (ч. 3 ст. 550 ЦК України).

Загалом зміст цього принципу
(справедливості, добросовісності і
розумності) полягає в тому, що тексти
законів, правочинів та їх застосування
суб'єктами цивільних правовідносин
мають бути належними і справедливими
та відповідати загальновизнаним
нормам обороту.

Принцип добросовісності є одним із
засобів обмеження визначеної ст.6 ЦК
України принципу свободи договору
сторін, способом утримання сторін від
зловживання своїми правами при
виконанні договору.

Суд виходить з того, що умова правил
надання банківських послуг, як частина
депозитного договору, щодо утримання
частини депозитних коштів при
достроковому розірванні договору,
порушує право власності позивачки,
оскільки визначає обов'язкове
позбавлення її частини належних їй до
виникнення договірних відносин
грошових коштів.

Тобто, ОСОБА_1 не може розраховувати на
повернення грошових коштів у повному
обсязі, що призводить до дисбалансу
договірних відносин, адже банківська
установа, яка тимчасово була
володільцем депозитного внеску, без
належних економічних обґрунтувань
отримує прибуток. Також, умови договору
не містять аналогічних комісії для
відповідача у випадку дострокового
розірвання договору зі сторони банку.

Зазначені умови правил призвели до
завдання споживачеві шкоди, що
виразилось в утриманні 422,52 доларів США,
тобто в даному випадку наявні умови для
визнання положень договору
несправедливими.

Крім того, за договором банківського
вкладу незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором (ч.2 ст.1060 ЦК
України).

Норми цивільного законодавства, якими
врегульовано питання повернення
банківського вкладу, не передбачають
можливості отримання додаткових
виплат у випадку повернення депозиту, а
встановлюють чіткий обов'язок з
повернення грошових коштів в повному
обсязі.

Тому, умова про визначення тарифу за
дострокове повернення вкладу прямо
суперечить ч.2 ст.1060 ЦК України та
загальновизнаним нормам цивільного
обороту, що є порушенням принципу
справедливості.

На підставі ч.5 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів», якщо
положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

Тому, права позивачку порушені і
підлягають захисту, оспорювані
положення Умов та правил надання
банківських послуг Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» слід визнати
недійсними.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1996
року N 5 «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів», умови договору, що
обмежують права споживача порівняно з
положеннями, передбаченими
законодавством, визнаються недійсними.
Якщо внаслідок застосування умов
такого договору споживачеві завдано
збитків, вони мають бути відшкодовані
винною особою в повному обсязі..

Тому, з відповідача слід стягнути
незаконно утримані грошові кошти.

Отже, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

На виконання вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь держави слід
стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10-11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсними Умови та правила
надання банківських послуг Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в частині
встановленого тарифу з утримання
відсотків від суми вкладу, для
депозитів, переоформлених до спливу 30
календарних днів з дня оформлення
вкладу, у разі розірвання договору за
ініціативою клієнта до спливу 3 місяців
з дати оформлення вкладу.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 422,52
доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на користь держави судові
витрати зі сплати судового збору в сумі
243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо скаргу не було
подано.

Суддя
Р.В. Міліціанов