Справа № 139/550/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області в складі:
головуючої - судді Тучинської Н.В.,

секретаря Хонькович
Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2003
року і мають двох спільних малолітніх
дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважаючи, що
шлюб існує формально і не бажаючи
підтримувати подружні стосунки,
позивач з позовом про розірвання шлюбу
25 червня 2014 року звернулася до суду.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги і суду
пояснила, що десять років у шлюбі вона
намагалася зберегти сім'ю, а відповідач
зловживав спиртними напоями, своєю
поведінкою негативно впливав на дітей.
З моменту звернення до суду вона з
дочкою виїхала від відповідача і
проживає зі своїми батьками. Син
залишився проживати з батьком і тепер
майже не спілкується з нею. За період,
що був наданий судом на примирення,
відповідач просив повернутися до
нього, але вона не має до нього почуттів
любові і поваги, а тому вважає, що
подальше збереження сім'ї є
недоцільним, наполягає на розірванні
шлюбу.

Відповідач позов не визнав і суду
пояснив, що за одинадцять років у шлюбі
він зберіг любов та повагу до дружини.
Зізнається, що допускав протиправну
поведінку, але задля збереження сім'ї в
даний час закодувався від алкоголізму,
закінчує ремонт у новій квартирі,
займається вихованням сина. Перед
судовими дебатами заявив, що не зможе з
власної ініціативи помиритися з
дружиною, поклався на рішення позивача.

Розглянувши справу в судовому
засіданні, суд прийшов до висновку, що
позов слід задовольнити.

Так, свідоцтвом про укладення
шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони з
27 вересня 2003 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвами
про народження, - що мають спільних
малолітніх дітей: сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

Відповідно до ст. 16 Загальної
декларації прав людини від 10 грудня 1948
року чоловіки і жінки користуються
однаковими правами щодо одруження під
час шлюбу та під час його розірвання.

Позивач у позовній заяві та
судовому засіданні обґрунтувала свою
вимогу про розірвання шлюбу, а
відповідач у рішенні про розірвання
шлюбу поклався на думку позивача. Суд
не вбачає підстав для надання сторонам
повторного строку на примирення,
оскільки вважає рішення позивача
виваженим і перевіреним, а також, що цей
шлюб вичерпав своє значення для
позивача, він не відповідатиме
принципам, встановленим законом і
суспільством для такого союзу, а тому
його необхідно розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа,
яка змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб
(а.с. 4), позивач при реєстрації шлюбу
своє прізвище ОСОБА_1 змінила на
прізвище чоловіка ОСОБА_1. У позовній
заяві позивач просила після
розірвання шлюбу залишити їй прізвище,
отримане у шлюбі.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 113 СК України,
ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Розірвати
шлюб, укладений 27 вересня 2003 року у
відділі реєстрації актів
громадянського стану
Мурованокуриловецького районного
управління юстиції у Вінницькій
області за актовим записом № 47 між
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після реєстрації розірвання
шлюбу позивачу залишити прізвище
ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено
сторонами в апеляційному порядку до
апеляційного суду Вінницької області
через Мурованокуриловецький районний
суд шляхом подання в 10-денний строк з
дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя: _________