13.10.2014 13.10.2014
13.10.2014 13.10.2014
Справа №
№ 2/359/2008/2014
РІШЕННЯ

Іменем
України

06 жовтня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді
Журавського В.В.

при секретарі
Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бориспіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, визнання
права власності на частку квартири, -

встановив:

17.07.2014 року позивач звернувсь до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що він був власником 1/3 частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 51,4 кв.м, житловою
площею 28,9 кв.м.

Його батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, також
мали у власності по 1/3 частині вказаної
квартири.

На початку 2010 року ними було прийнято
рішення про продаж даної квартири та
розподіл отриманих коштів пропорційно
належній кожному із власників частини
у праві власності на квартиру, в зв язку
з чим ним (позивачем) та його батьком
ОСОБА_4 було видано довіреності на ім я
його матері ОСОБА_3.

Згодом ними було прийнято рішення не
продавати квартиру через скрутне
фінансове становище.

На початку 2014 року він виявив копію
Договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 26.05.2010 року, укладеного між
ОСОБА_3, яка діяла в його інтересах та
інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_2, за умовами
якого останній придбав вказану
квартиру.

Проте у вказаних довіреностях не
передбачено повноважень ОСОБА_3 на
отримання та розпорядження частинами
грошових коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 при
реалізації квартири, дані кошти ОСОБА_4
та ОСОБА_1 не отримували, тобто
відповідач дані кошти не сплатив.

Крім того, 27.05.2010 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено Попередній
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, а вже 08.07.2011 року між ними було
укладено Договір купівлі-продажу
вказаної квартири, за яким ОСОБА_2
продав, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали
дану квартиру.

В зв язку з чим, він просить визнати
недійсним з моменту укладення Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
26.05.2010 року, укладеного між ОСОБА_3, яка
діяла в його інтересах та інтересах
ОСОБА_4, та ОСОБА_2, за умовами якого
останній придбав вказану квартиру, так
як його та ОСОБА_4 не було ознайомлено з
текстом договору, в зв язку з чим умови
Договору не відповідають їх волі,
Договір є фіктивним, вчинений
внаслідок зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, обману, недотримання вимог
частин 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України під час
його укладання, визнавши за ним право
власності на 1/3 частину зазначеної
квартири.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 просив задовольнити
позов, підтримавши письмовий текст
позовної заяви та пояснивши, що при
укладанні спірного договору були
порушені умови дійсності правочину, і
підставою звернення до суду стала та
обставина, що ОСОБА_3 не передала
позивачу належні від продажу його
частки квартири грошові кошти.

Представник відповідача ОСОБА_6 в суді
позов не визнав посилаючись на те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду з
вказаними вимогами., просив в його
задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 26 травня 2010 року між
матір ю позивача, ОСОБА_3, яка діяла в
своїх інтересах та інтересах чоловіка
ОСОБА_4 і сина ОСОБА_1 на підставі
Довіреностей, та відповідачем, ОСОБА_2,
був укладений Договір купівлі-продажу
квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровано в реєстрі за № 1995, за
яким останній придбав у власність
належну продавцям квартиру АДРЕСА_1.

В п.3.2. вказаного Договору
купівлі-продажу вказано, що сторони
підтверджують факт повного розрахунку
за продану квартиру.

Як вбачається з Довіреностей, виданих
ОСОБА_4 та позивачем на ім я ОСОБА_3,
посвідчених приватним нотаріусом
Бориспільського міського
нотаріального округу Київської
області, зареєстрованих в реєстрі за №
665 та № 668, ОСОБА_3 була наділена
повноваженнями щодо продажу
зазначеної вище квартири від імені
співвласників - ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Тому твердження позивача про те, що у
вказаних Довіреностях не передбачено
повноважень ОСОБА_3 на отримання та
розпорядження грошовими коштами при
реалізації квартири, є безпідставними,
оскільки наявність даних довіреностей
не передбачає необхідності
ознайомлення позивача та ОСОБА_4 з
текстом Договору купівлі-продажу
квартири від 26.05.2010 року, так як своє
волевиявлення вони виклали в
Довіреностях, наділивши ОСОБА_3
повноваженнями по продажу квартири.

27.05.2010 року між ОСОБА_2, як продавцем, та
ОСОБА_3, як покупцем, було укладено
Попередній договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 1107, за
яким сторони домовилися не пізніше
25.05.2011 року укласти Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Як наслідок, 08.07.2011 року між ОСОБА_2, як
продавцем, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як
покупцями, було укладено Договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 1361, за яким ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 придбали дану квартиру.

Судом критично оцінюються посилання
позивача на фіктивність Договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
26.05.2010 року, в зв язку з наявністю
Попереднього договору купівлі-продажу
від 27.05.2010 року та Договору
купівлі-продажу від 08.07.2011 року
зазначеної квартири, за якими ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 знову набули право власності на
дану квартиру, оскільки власник
квартири має право на свій розсуд
володіти, керувати та розпоряджатись
своїм майном, що і було зроблено
відповідачем.

Більше того, як пояснив представник
позивача в судовому засіданні, єдиною
підставою звернення до суду стала та
обставина, що ОСОБА_3 не передала
позивачу належні від продажу його
частки квартири грошові кошти. Тобто
позивач хоче отримати грошові кошти
належні йому від продажу його частки
квартири, внаслідок чого необхідно
звертатися з відповідним позовом до
ОСОБА_3.

Отже, фактично позивач визнає
дійсність Договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 26.05.2010 року.

Крім того, представником позивача не
було надано доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_3 не передавала позивачу
частину грошових коштів отриманих від
реалізації його частки квартири, а
також того, що Договір вчинений
внаслідок зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, обману, недотримання вимог
частин 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України під час
його укладання, і зазначені підстави
недійсності договору є
взаємовиключними.

За загальним правилом, відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов
язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

А частиною 1 ст.61 ЦПК України
передбачено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Таким чином, підстав для визнання
недійсним Договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 26.05.2010 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі
за № 1995.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого права або
інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та бере свій початок від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права.

Позивачем оспорюється Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
26.05.2010 року, тобто про порушення своїх
прав він повинен був знати з дати
укладення спірного Договору. Доказів
іншого представником позивача в
судовому засіданні не наведено.

Отже, позивачем пропущено строк
позовної давності, що є підставою для
залишення позову без задоволення.

Так як позов задоволенню не підлягає,
відповідно до ст.88 ЦПК України,
сплачений позивачем судовий збір при
подачі позову, необхідно звернути в
дохід держави.

З урахуванням наведеного, на підставі
ст.ст.203, 215, 230, 232, 234, 256 ч.1, 257 ч.1, 261 ч.1 ЦК
України, керуючись ст.ст.10, 57, 60, 61, 88, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним з моменту
укладення договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 від 26.05.2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрованого в
реєстрі за № 1995, та визнання права
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2
відмовити.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір звернути
на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене через
Бориспільський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у розгляді справи, але не
були присутні під час проголошення, на
протязі десяти днів з моменту
отримання копії рішення.

Суддя
В.В.
Журавський