Справа № 307/712/14-ц
Провадження № 2/307/583/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді
Гримут В.І.

при секретарі
Тиводар
В.І.

з участю: представника позивача
Добруник
В.М.

представника відповідачки
Мотря
М.М.

представника управління
Держземагенства
Решетар В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом
фермерського господарства "Добруник"
до Тячівської районної державної
адміністрації, третьої особи ОСОБА_4
про скасування державного акту на
землю,

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "Добруник"
звернулося в суд з позовною заявою до
Тячівської районної державної
адміністрації, третя особа ОСОБА_4 про
скасування державного акту на право
власності на землю серії ЯИ № 018558. До
початку розгляду справи по суті, за
заявою представника позивача, ОСОБА_4
було залучено до справи у якості
відповідачки. Протокольною ухвалою
суду, у якості третьої особи без
самостійних вимог до участі в справі
було залучено управління
Держземагенства у Тячівському районі.
ФГ посилається на те, що відповідно до
розпорядження голови Тячівської РДА
від 27.07.2005 р. ОСОБА_4 було оформлено
державний акт на право власності на
земельну ділянку, яка розташована за
межами населеного пункту с. Угля, в
урочищі Піддіброва площею 0.25 га. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Постановою
Тячівського районного суду від 04.03.2014 р.
скасовано розпорядження голови
Тячівської РДА № 343 від 27.07.2005 р. про
надання земельної ділянки у власність
відповідачці. Державний акт серії ЯИ №
018558 виданий ОСОБА_4 на підставі цього
розпорядження підлягає скасуванню, так
як відповідно до ст. 116 ч. 3 ЗК України
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян проводиться у
разі приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян. Але дана земельна ділянка
ніколи не перебувала у власності
відповідачки та ніколи не вилучалася
від ФГ "Добруник" на її користь. Пунктом
5 ст. 166 ЗК України передбачено, що
надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або
користуванні, проводиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку
передбаченому цим кодексом. Спірна
земельна ділянка, яка передана ОСОБА_4
належить ФГ "Добруник" на підставі
державного акту на право постійного
користування землею серія ЗК-011 № 00022.

Представник Тячівської РДА у судове
засідання не з'явився. Про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у
судовому засіданні позов не визнав.
Пояснив, що земельна ділянка виділена
ОСОБА_4 ніколи не виділялася ФГ
"Добруник". Представник позивача
підробив державний акт. У нього є
оригінал державного акта на землю у
якому відсутні дані про те, що ФГ
"Добруник" надавалася у користування
земельна ділянка в урочищі Піддіброва.

Представник Тячівського управління
Держземагенства вважає, що позов
підлягає задоволенню. Пояснив, що
наданим представником позивача
державним актом на право постійного
користування землею стверджено, що
земельна ділянка в урочищі Піддіброва
виділена у користування ФГ "Добруник".
Ділянка виділена ОСОБА_4 накладається
на цю ділянку, що стверджується
картографічними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позовну заяву
слід задовольнити виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 40 ЗК України
громадянам України за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
гаражного будівництва в межах норм,
визначених цим Кодексом. Право
власності на землю, за змістом ст. 78
цього ж кодексу - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками. Право власності
на землю набувається та реалізується
на підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них. Земля в
Україні може перебувати у приватній,
комунальній та державній власності.
Частиною 5 ст. 116 ЗК України, в редакції,
яка діяла на день виготовлення
державного акту серії ЯИ № 018558
передбачено, що надання у користування
земельної ділянки, що перебуває у
власності або у користуванні,
провадиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку, передбаченому цим
Кодексом. Згідно ст. 140 ЗК України
підставами припинення права власності
на земельну ділянку є добровільна
відмова власника від права на земельну
ділянку, смерть власника земельної
ділянки за відсутності спадкоємця,
відчуження земельної ділянки за
рішенням власника, звернення стягнення
на земельну ділянку на вимогу
кредитора, відчуження земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб,
конфіскація за рішенням суду,
невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.
Підставами припинення права
користування земельною ділянкою,
відповідно до ст. 141 ЗК України, є
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою,
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом,
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій,
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам, використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням,
систематична несплата земельного
податку або орендної плати, набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці,
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини. Статтею 142 цього ж
кодексу визначено, що припинення права
власності на земельну ділянку у разі
добровільної відмови власника землі на
користь держави або територіальної
громади здійснюється за його заявою до
відповідного органу. Органи виконавчої
влади або органи місцевого
самоврядування у разі згоди на
одержання права власності на земельну
ділянку укладають угоду про передачу
права власності на земельну ділянку.
Угода про передачу права власності на
земельну ділянку підлягає
нотаріальному посвідченню. Припинення
права постійного користування
земельною ділянкою у разі добровільної
відмови землекористувача здійснюється
за його заявою до власника земельної
ділянки. Власник земельної ділянки на
підставі заяви землекористувача
приймає рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації. За правилами статті 149 ЗК
України земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної та комунальної власності,
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування на підставі
та в порядку, передбачених цим
Кодексом. Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень. Районні
державні адміністрації на їх території
вилучають земельні ділянки державної
власності (крім випадків, визначених
частиною дев'ятою цієї статті), які
перебувають у постійному користуванні,
в межах сіл, селищ, міст районного
значення для всіх потреб та за межами
населених пунктів для: а)
сільськогосподарського використання,
ведення водного господарства,
будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
лікарень, підприємств торгівлі,
інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції тощо)
з урахуванням вимог частини восьмої
цієї статті. Способи захисту прав на
земельні ділянки передбачені ст. 152 ЗК
України, відповідно до якої держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом,
визнання прав, відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав, визнання
угоди недійсною, визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування,
відшкодування заподіяних збитків,
застосування інших, передбачених
законом, способів. Відповідно до ст. 15
4ЗК України органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування без
рішення суду не мають права втручатись
у здійснення власником повноважень
щодо володіння, користування і
розпорядження належною йому земельною
ділянкою або встановлювати
непередбачені законодавчими актами
додаткові обов'язки чи обмеження.
Органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування несуть
відповідальність за шкоду, заподіяну
їх неправомірним втручанням у
здійснення власником повноважень щодо
володіння, користування і
розпорядження земельною ділянкою.
Статтею 155 ЗК України передбачено, у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що
28.10.2009 р., на підставі розпорядження
голови Тячівської РДА № 343 від 27.07.2005 р.,
ОСОБА_4 видано державний акт на право
власності на землю серії ЯИ № 018558,
площею 0.25 га., розташовану в с. Угля, в
урочищі Піддіброва. Відповідно до
державного акту на право постійного
користування землею серія ЗК 011 № 00022 ФГ
ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею
48.8 га. У цей державний акт, відповідно
до рішень виконкому Тячівської
районної Ради № 63 від 28.02.1992 р. та № 13
від 04.04.1995 р. було додано ще 3 земельні
ділянки площею 30 га. Постановою
Тячівського районного суду від 04.03.2013
р., залишеною в силі постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2013 р., по
адміністративній справі за позовом
голови фермерського господарства
Добруник В.М. до Тячівської РДА, третя
особа ОСОБА_4 про часткове скасування
розпорядження голови Тячівської РДА №
343 від 27.07.2005 р., оспорюване
розпорядження в частині надання
земельної ділянки у власність ОСОБА_4
було скасовано (а. с. 6-8). Із вказаних
судових рішень убачається, що
підставою визнання незаконним та
скасування розпорядження голови
Тячівської РДА № 343 від 27.07.2005 р. в
урочищі Піддіброва стала та обставина,
що ця земельна ділянка знаходиться у
користуванні ФГ "Добруник" на підставі
державного акту, і не була вилучена від
нього відповідно до вимог ч. 5 ст. 116 ЗК
України.

Згідно ч. 3 статті 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. За ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом. Статтею 11
цього ж кодексу передбачено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. У
статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та
обов'язки осіб, які беруть участь у
справі вказано і право брати участь у
судових засіданнях, подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів.
Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Відповідно до
ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Виходячи з викладеного суд приходить
до висновку, що позивач повністю довів
ті обставини на які посилався, що
земельна ділянка площею 0.25, яка
розташована в урочищі Піддіброва села
Угля, знаходилася у користуванні "ФГ
"Добруник" від нього не вилучалася, і
була передана у власність ОСОБА_4 з
порушенням земельного законодавства.
Тому є всі підстави для задоволення
позову.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 209,
213, 215 ЦПК України, ст.ст. 40, 116, 141-142, 149, 152,
154, 155 ЗК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати
незаконним та скасувати державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯИ № 018558 в с. Угля, в урочищі
Піддіброва, виданий на ім'я ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
двісті шістдесят три гривні 60 коп.
судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий:

Гримут В.І.