Справа № 751/9247/14 Провадження №
22-ц/795/2044/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Маслюк Н. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Горобець
Т.В.,при секретарі:Мартиновій А.В.,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» на рішення Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 09
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства «Банк «Демарк» про
стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 09 вересня 2014 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до
ПАТ «Банк «Демарк», стягнуто з
відповідача на користь позивача 7372 грн.
33 коп. суми боргу та 75 грн. 75 коп. суму
нарахованих процентів за договором
№74792 про відкриття поточного рахунку,
що є рахунком завантаження,
картрахунків, видачу платіжної картки
НСМЕП і розрахункове обслуговування
фізичної особи від 27.07.2010 року та
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ
«Банк «Демарк» (надалі Банк) звернувся
до суду з апеляційною скаргою, в якій
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовну відмовити в
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду винесено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема апелянт
зазначає, що судом неправомірно було
стягнуто суму, нарахованих позивачем
відсотків в розмірі 75 грн. 75 коп.
виходячи з відсоткової ставки 12,5%, яка
на даний час не є дійсною, оскільки
умовами Договору було передбачено
зміну процентної ставки, яка і
відбулась починаючи з 01 листопада 2013
року та складає 10,5%.

Апелянт вважає, що судом було порушено
принцип змагальності сторін,
передбачений ст.10 ЦПК України, рішення
було ухвалено на першому судовому
засідання, на якому представник банку
не міг бути присутнім з поважних
причин.

Крім того, до розгляду справи в
апеляційному суді Банком надано
письмові пояснення з яких вбачається,
що 26 вересня 2014 року банком в
добровільному порядку було сплачено
позивачу 4000 грн., а тому залишком на
рахунку позивача становить 3372 грн. 33
коп.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення залишенню без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
суд першої інстанції виходив з того, що
Банк з 20 серпня 2014 року припинив
обслуговування картки позивача, не
виплатив коштів, що перебували на
рахунку та, відповідно до норм
Цивільного кодексу України і умов
договору має повернути кошти та
процентну ставку.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що 27 липня 2010 року між
позивачем та Банком було укладено
договір №74792-2 про відкриття поточного
рахунку, що є рахунком завантаження,
картрахунків, видачу платіжної картки
НСМЕП і розрахункове обслуговування
фізичної особи (а.с.4). Картка
відкривалась позивачу для зарахування
на неї пенсії.

Заборгованість відповідача,
відповідно до виписки за період з 01
січня 2014 року по 29 серпня 2014 року, що не
спростована відповідачем, становить 7372
грн. 33 коп. (а.с.5).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»
банківські рахунки - це рахунки, на яких
обліковуються власні кошти.

Пунктом 7.1 Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземній
валютах № 492 від 12 листопада 2003 року
передбачено, що видаткові операції за
поточними рахунками фізичних осіб
здійснюються за розпорядженням
власника або за його дорученням на
підставі довіреності, засвідченої
нотаріально.

Судом встановлено та, як вбачається з
матеріалів справи, між Банком та його
клієнтом ОСОБА_5 існують
цивільно-правові відносини, підставою
виникнення яких є цивільно-правовий
договір.

Наслідком укладення такого договору,
серед іншого, є виникнення у банку
певних зобов'язань перед клієнтом.
Зокрема, це зобов'язання щодо
здійснення розрахункових банківських
операцій, до яких згідно із
загальноприйнятими нормами
банківського обороту належать
зарахування, видача або перерахування
грошових коштів.

Відповідно до ч.3 ст.1066 ЦК України банк
не має права визначати та контролювати
напрями використання грошових коштів
клієнта та встановлювати інші, не
передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що
кошти, які надійшли на особовий рахунок
ОСОБА_5, є власністю клієнта банку.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
відповідач не мав достатніх законних
підстав для неповернення коштів з
рахунку позивачки, тобто Банк порушив
законні права ОСОБА_5, які підлягають
захисту, що і зазначив суд першої
інстанції у рішенні та на законних
підставах стягнув з ПАТ «Банк «Демарк»
на користь ОСОБА_5 7372 грн. 33 коп.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі
не дають підстав для висновку, що
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального
закону призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

Зокрема, що стосується вимог апелянта
про зменшення процентної ставки,
вбачається, що умовами договору,
зокрема п.3.6 Договору №74792 передбачено
нарахування процентів на щоденний
залишок коштів по поточному рахунку, що
є рахунком завантаження, у розмірі 12,5%,
тому судом першої інстанції правомірно
було стягнуто 75 грн. 75 коп.

Статтею 1070 ЦК України визначено, що за
користування грошовими коштами, що
знаходяться на рахунку клієнта, банк
сплачує проценти, сума яких
зараховується на рахунок, якщо інше не
встановлено договором банківського
рахунка або законом. Сума процентів
зараховується на рахунок клієнта у
строки, встановлені договором, а якщо
такі строки не встановлені договором, -
зі спливом кожного кварталу. Проценти,
передбачені ч.1 цієї статті,
сплачуються банком у розмірі,
встановленому договором, а якщо
відповідні умови не встановлені
договором, - у розмірі, що звичайно
сплачується банком за вкладом на
вимогу.

Згідно ст.1068 ЦК України банк виплачує
вкладникові проценти на суму вкладу в
розмірі, встановленому договором
банківського вкладу. У разі зменшення
банком розміру процентів на вклади на
вимогу новий розмір процентів
застосовується до вкладів, внесених до
повідомлення вкладників про зменшення
процентів, зі спливом одного місяця з
моменту відповідного повідомлення,
якщо інше не встановленого договором.
Умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів на
строковий вклад в односторонньому
порядку є нікчемною.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази повідомлення позивачки Банком в
установленому законодавством порядку
про зменшення розміру процентної
ставки.

Також не заслуговують на увагу
твердження апелянта про порушення
принципу змагальності сторін, оскільки
відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання, а тому не був позбавлений
права надати заперечення на позовну
заяву або направити представника в
судове засідання. Відповідач своїм
право не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційним судом не приймаються до
уваги додаткові пояснення апелянта про
зменшення після ухвалення рішення
судом першої інстанції суми
заборгованості, які повинні бути
враховані на стадії виконання рішення.
Також не можуть бути прийняті до уваги
пояснення відповідача щодо
застосування положень ч.5 ст.36 ЗУ «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», оскільки на день ухвалення
рішення тимчасова адміністрація не
була запроваджена у банку, а лише з
29.09.2014 року. Крім того пунктом 6 ч.5 ст.36
цього Закону встановлено, що обмеження,
встановлене пунктом 1 частини п'ятої
цієї статті, не поширюється на
зобов'язання банку щодо: виплати коштів
за вкладами вкладників за договорами,
строк яких закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.

Суд першої інстанції повно та всебічно
встановив обставини справи, дослідив
надані сторонами докази, дав їм належну
правову оцінку. Рішення суду є законним
і обґрунтованим.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому згідно із
статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» - відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 09 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: