Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дем'яносова М.В.,

Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Броварської центральної клінічної
лікарні про відшкодування майнової та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 23 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 23 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до Броварської
центральної клінічної лікарні, вимоги
якого під час розгляду справи уточнила,
і остаточно просила суд стягнути на
свою користь 22 818 грн в
якості повернення сплаченої грошової
суми за проведену хірургічну операцію
з видалення катаракти та заміни
кришталика лівого ока, крім того,
просила стягнути 25 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 23
червня 2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що у серпні 2013 року
ОСОБА_3 звернулася до Броварської
центральної клінічної лікарні зі
скаргами на погіршення зору та з метою
перевірити свій зір.

Після проведення діагностики
відповідачем було встановлено діагноз
позивачу «зріла катаракта лівого ока»,
що підтверджується відповідним
записом у медичній документації,
заведеній у Броварській центральній
клінічній лікарні на ім'я позивачки (а.
с. 48).

10 серпня 2013 року лікарем Броварської
центральної клінічної лікарні ОСОБА_4
проведено амбулаторну операцію ОСОБА_3
із заміни кришталика, що звичайно
проводиться при діагностуванні
катаракти.

Згідно із записом у медичній
документації ОСОБА_3 остання з'явилася
на огляд 12 серпня 2013 року, на якому
жодних відхилень при огляді
оперованого ока не було встановлено та
було призначено наступний огляд через 1
тиждень, тобто на 19 серпня 2013 року.
Проте у призначений лікарем строк
позивач на огляд не з'явився з
невідомих причин.

03 вересня 2013 року під час планового
огляду позивачу встановлено діагноз
«неврит лівого ока та децентралізація
кришталика», який імплантували 10
серпня 2013 року. Того ж дня на ім'я ОСОБА_3
заведено медичну картку стаціонарного
хворого № 15139-586 і її було
госпіталізовано для проведення
необхідних медичних процедур.

24 вересня 2013 року медиками Броварської
центральної клінічної лікарні
прийнято рішення про проведення
операції із централізації кришталика у
зв'язку з неможливістю усунути
діагностовані у ОСОБА_3 проблеми без
хірургічного втручання.

На плановому огляді було вирішено
накласти шов на місці, де проводилась
імплантація кришталиків, у зв'язку із
виникненням на цьому місті виразки, що
підтверджується медичною карткою
стаціонарного хворого від 03 листопада
2013 року № 18743/715 (а. с. 55).

ОСОБА_3 не з'являлася до Броварської
центральної клінічної лікарні на
планові огляди, які були необхідні для
запобігання можливих ускладнень, а
також для отримання рекомендацій
лікарів щодо прийняття медичних
препаратів для більш швидкого
відновлення та унеможливлення
виникнення непередбачуваних обставин
на прооперованому лівому оці.

Звертаючись до суду з цим позовом,
позивач ОСОБА_3 зазначала, що через
некваліфікованість лікарів
Броварської центральної клінічної
лікарні вона звернулася до
Федорівського офтальмологічного
центру «Зір», де була проконсультована
спеціалістами центру, які
діагностували у неї зміщення двох
штучних кришталиків у скловидне тіло,
тобто на дно ока.

На підтвердження своїх доводів позивач
надав консультативну довідку
Федорівського офтальмологічного
центру «Зір», яку суд першої інстанції
оцінив як доказ у справі та дійшов
висновку, що указана довідка свідчить
лише про наявність у позивача
захворювання лівого ока та містить
рекомендації щодо направлення її за
домовленістю до професора ОСОБА_6 для
вирішення питання про оперативне
втручання з метою видалення
кришталиків з лівого ока, і ця довідка
не є консультативним висновком та не
містить посилань на те, що скарги
позивача на зниження зору є наслідком
некваліфікованої медичної допомоги,
наданої лікарями Броварської
клінічної лікарні в період з 10 серпня
до 02 листопада 2013 року.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано належних доказів, які б
підтверджували, як зазначає позивач,
сплату за проведену операцію лікарями
Броварської клінічної лікарні;
будь-яких інших доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
щодо надання лікарями Броварської
клінічної лікарні некваліфікованої
медичної допомоги позивачем суду
надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
недоведеність указаного позову.

З такими висновками суду першої
інстанції погодився й апеляційний суд,
вважаючи такими, що не підтверджуються
матеріалами справи, доводи апеляційної
скарги щодо надання відповідачем
некваліфікованої медичної послуги;
суду не надано належних та допустимих
доказів, які б підтверджували
причинно-наслідковий зв'язок
проведеного відповідачем лікування з
погіршенням стану зору позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду дійшла
обґрунтованого висновку, що судом
першої інстанції надано належну оцінку
доводам сторін в сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи, а
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому відсутні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

При цьому в силу вимог ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд відхилив посилання
позивача в апеляційній скарзі як на
доказ на експертний висновок
комісійного обстеження хворої ОСОБА_3
від 23 травня 2014 року № 396, виданий
завідувачем відділення
Вітреоретинальної хірургії КМКОЛ
«Центр мікрохірургії ока»,
лікарем-офтальмологом вищої категорії
ОСОБА_5, з тих підстав, що цей висновок
зроблено після ухвалення судом першої
інстанції рішення у справі і він не був
предметом дослідження як доказ в суді
першої інстанції, а тому не може
слугувати як доказ в апеляційній
інстанції, оскільки поважності причин
неподання чи нездійснення такого
обстеження під час розгляду справи
судом першої інстанції суду
апеляційній інстанції не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення в цій справі, суд
першої інстанції, висновки якого
підтримав й апеляційний суд, правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню, повно
та всебічно дослідив наявні у справі
докази і надав їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, в
результаті чого ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України,
підстави для його скасування відсутні,
а наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалені у справі судові
рішення - залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 23 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак