Справа № 341/1274/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2058/2014
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів:
Горблянського Я.Д., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства Рибгосп
«Галицький», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рибгосп
Бурштинський» про поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Галицького районного суду від 21 серпня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ДП Рибгосп «Галицький»
про поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з
03.07.2005 року працювала в ДП Рибгосп
«Галицький», останній час на посаді
юрисконсульта рибгоспу. З вересня 2012
року перебувала у відпустці у зв'язку з
вагітністю та пологами, а з 16.11.2012 року -
у відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку.

В квітні 2014 року отримала письмове
попередження ДП Рибгосп «Галицький»
про майбутнє вивільнення працівників
за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 06.05.2014 року.

Наказом директора господарства від
14.05.2014 року №12-к її звільнено з роботи у
зв'язку з припиненням діяльності
підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач при її
звільненні не дотримався вимог
законодавства про працю, а саме ч. 2 ст.
184 КЗпП України, якою не допускається
звільнення жінок, які мають дітей,
просила поновити її на посаді
юрисконсульта ДП «Рибгосп Галицький»,
стягнути з відповідача
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу.

Крім того, посилаючись на те, що
звільнення з роботи призвело до втрати
нормальних життєвих зв'язків, вимагало
від неї додаткових зусиль для
організації свого життя та призвело до
погіршення стану здоров'я, на
відшкодування моральної шкоди просила
стягнути 20 000 грн.

Ухвалою Галицького районного суду від
25 червня 2014 року до участі у справі в
якості співвідповідача залучено ТОВ
«Рибгосп Бурштинський».

В процесі розгляду справи, 07 серпня 2014
року ОСОБА_2 подала заяву про залишення
без розгляду її позовних вимог в
частині поновлення на роботі,
посилаючись на те, що наказом ДП
Рибгосп «Галицький» №13 - к від 19.06.2014
року її поновлено на роботі.

Рішенням Галицького районного суду від
21 серпня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди ОСОБА_2 посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права і
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не
врахував вимоги ч. 3 ст. 36 КЗпП України,
згідно якої у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини
першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

У даному випадку мало місце припинення
діяльності ДП Рибгосп «Галицький»
шляхом його реорганізації через
приєднання до ТОВ «Рибгосп
Бурштинський», як орендаря цілісного
майнового комплексу державного
підприємства. До 15 травня 2014 року - дня
звільнення позивача з роботи, змін у
штатному розписі, скорочення
чисельності чи штату працівників в ДП
Рибгосп «Галицький» не відбулося, тому
підлягає стягненню з відповідача
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу. Внаслідок
незаконного звільнення їй спричинено
моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 20
000 грн.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду в
сумі 20 000 грн.

В судове засідання представники ОСОБА_2
- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримали з вищенаведених мотивів.

Представник ДП Рибгосп «Галицький» та
ТОВ «Рибгосп Бурштинський» - Раврик І.Д.
апеляційну скаргу заперечив,
посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 05.07.2005 року
працювала в ДП Рибгосп «Галицький» на
різних посадах, з 06.06.2012 року - на посаді
юриста-консультанта.

Згідно наказу ДП Рибгосп «Галицький»
№7-к від 11.02.2013 року ОСОБА_2 надано
відпустку по догляду за дитиною до
трьох років з 11.02.2013 року.

У квітні 2014 року позивачу надіслано
попередження про майбутнє вивільнення
працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з
06.05.2014 року, на підставі наказу Фонду
Державного Майна України
регіонального відділення фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області №49 від
03.02.2014 року «Про передачу в оренду
Цілісного майнового комплексу
Державного підприємства Рибне
господарство «Галицький», штатного
розпису відповідно до ст. 49-2 КЗпП
України та наказу Державного агентства
рибного господарства України №77 від
27.02.2014 року «Про припинення діяльності
державного підприємства рибне
господарство «Галицький».

14.05.2014 року відповідачем видано наказ
№12-к про припинення діяльності
підприємства та звільнення ОСОБА_2 з
15.05.2014 року.

Актом перевірки територіальної
державної інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області щодо
дотримання ДП Рибгосп «Галицький»
вимог трудового законодавства від
10.06.2014 року встановлено порушення
останнім вимог законодавства про
працю, зокрема, ст. 184 КЗпП України та
винесено припис.

Наказом ДП Рибгосп «Галицький» №13-к
від 19.06.2014 року на виконання
зазначеного акту та припису
територіальної державної інспекції з
питань праці в Івано-Франківській
області позивача поновлено на роботі.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про те, що оскільки на час звільнення
позивач перебувала у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трьохрічного віку та не отримувала в
цей період заробітної плати, немає
підстав для виплати їй середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, не можна погодитися з
висновком суду про відмову у позові в
частині відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Враховуючи, що відповідачем було
порушено право позивачки на працю і
таке порушення призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагало від неї додаткових
зусиль для організації свого життя,
оскільки вона залишилася без роботи,
крім того, переживання призвели до
загострення хвороби - псоріаз, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення вимог ОСОБА_2 та
стягнення 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

У зв'язку з цим, рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні моральної шкоди підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог в цій частині.

В решті рішення ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду від
21 серпня 2014 року в частині відмови у
стягненні моральної шкоди скасувати та
в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з Державного підприємства
Рибгосп «Галицький» на користь ОСОБА_2 1
000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
Рибгосп «Галицький» в дохід держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
Я.Д. Горблянський

В.М. Соколовський