Справа № 654/1413/14-ц
Провадження № 2/654/608/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2014 року
м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд
Херсонської області

в складі : головуючого судді Францішко
Ю.В.,

при секретарі Терещенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права власності шляхом
виселення, -

В И Р І Ш И В:

Позивачка звернулася з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
виселення, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що їй на праві приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1. В
даному будинку проживає її колишній
чоловік - ОСОБА_2 Проживає без правових
на те підстав. На неодноразові вимоги
звільнити приміщення він
відмовляється, продовжує там
проживати, створюючи перепони у
володінні її власністю. Тому,
посилаючись на ст. 391 ЦК України,
просить суд усунути перешкоди у
здійсненні її права власності шляхом
виселення з житлового будинку
відповідача.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
та просили позовні вимоги задовольнити
з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
суду пояснив, що починаючи з 1965 року він
перебував в шлюбі з гр. ОСОБА_1 Від шлюбу
мають доньку - ОСОБА_3. Під час шлюбу в 1988
році ними було придбано житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований по АДРЕСА_1.
В 1992 році формально з позивачкою
оформили розірвання шлюбу, однак
продовжували проживати однією сім'єю. В
1996 році здійснив приватизацію
земельної ділянки розташованої під
будинком та біля нього. В 1997 році
спірний житловий будинок був
подарований донці та остання не
заперечувала проти того, щоб батьки
продовжували проживати в ньому. В
спільній сумісній власності подружжя
також знаходиться квартира, яка
розташована в м. Херсон. З позивачкою
проживаємо однією сім'єю, ведемо
спільне домашнє господарство, маємо
єдиний бюджет, пов'язані спільним
побутом. На літній період, для догляду
за будинком та веденням на присадибній
земельній ділянці домашнього
господарства, переїжджаємо до
сільської місцевості, а на зимній
період повертаємося до м. Херсон. На
даний час невідомо, яким чином
позивачка оформила спірний будинок на
своє ім'я, з даного приводу
відбуваються відповідні судові
процеси. Останній час ОСОБА_1 почала
страждати психічним розладом здоров'я,
однак від медичного огляду та
лікування категорично відмовляється.
Її інтереси в судових інстанціях
представляє жінка, яка займається
перепродуванням об'єктів нерухомості,
тому вважає, що в дійсності наміру у
дружини на його виселення не має, її
воля подавлена та остання не розуміє
значення своїх дій. Додатково на
підтвердження факту спільного
проживання та ведення господарства
надав до суду документи, які свідчать,
що вся документація на газифікацію
спірного будинку оформлена на нього.
Тому в задоволенні позову просив
відмовити за необґрунтованістю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав, в
задоволенні позову просив відмовити за
необґрунтованістю. Додатково вказав,
що відповідач є членом сім'ї власника
будинку та в силу норм житлового
кодексу підлягає виселенню лише з
підстав визначених ст.116 ЖК України, а
такі підстави відсутні. Крім того,
позивач посилається в своєму позові
лише на загальні норми ЦК України, при
цьому виселення відповідача з
житлового будинку в першу чергу
повинно відповідати положенням ЖК
України. Також, позивач не надала до
суду належних та допустимих доказів
того, що відповідач чинить позивачу
перешкоди в користуванні її власністю.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
проаналізувавши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню за
наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували в шлюбних
відносинах починаючи з 01.09.1965 року і по
10.01.1992 рік.

В період спільного проживання ними
було придбано житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що підтверджується договором
купівлі-продажу від 18.04.1988 року,
посвідченого Новозбур»ївською
сільською радою р-109 та зареєстрований
в Голопристанському інвентар бюро за
№677.

Пізніше, 20.11.1997 року вказаний житловий
будинок був подарований дочці сторін -
ОСОБА_5, що підтверджується договором
дарування, посвідченого державним
нотаріусом Голопристанської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за №1-1763.

На сьогоднішній день власником
вказаного житлового будинку є ОСОБА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно від
27.09.2012 року, серії НОМЕР_1.

Предметом судового спору є усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення відповідача з
житлового будинку АДРЕСА_1.

Правовідносини сторін, щодо володіння
спірним будинком регулюються Житловим
кодексом та Цивільним кодексом
України.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

У вищевказаному будинку проживає
ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком
ОСОБА_1.

Відповідно до ст.47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК
України, згідно якої ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно зі ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 ЖК України.

Частиною другою ст. 64 ЖК України
визначено, що до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Із матеріалів справи судом
встановлено, що сторони, розірвавши в
1992 році шлюб, продовжували проживати
однією сім'єю, як чоловік і дружина без
реєстрації шлюбу, вести спільне
домашнє господарство, мати єдиний
бюджет, були пов'язані спільним побутом
та взаємними правами та обов'язками.

Позивачка в судовому засіданні не
заперечувала даний факт.

За твердженням відповідача на літній
період він, для догляду за будинком та
веденням на присадибній земельній
ділянці домашнього господарства,
переїжджав до с. Нова Збур»ївка.
Позивачка також приїжджала в село, де
вони разом обробляли земельну ділянку
та заготовлювали консервацію на зиму.
Потім переїздив до м. Херсон, де разом з
позивачкою, як чоловік та дружина
проживали в квартирі.

Для підтвердження факту проживання
сторін однією сім'ю в судовому
засіданні було допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він
є знайомим сторін, останні мешкають
неподалік від нього в с. Нова Збур»ївка.
Даних людей добре знає. Відомо, що
більшість часу вони проживають в м.
Херсон, а на літо приїздять в село. До
цього часу не знав, що останні
розведенні, проживають як чоловік та
дружина, разом ведуть сільське
господарство. ОСОБА_2 завжди купує
дружині ліки, доглядає за нею. На даний
відомо, що його дружини захворіла,
лікуватися відмовляється,
відбуваються психічні зриви, але
відповідач все одно піклується про неї.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є
донькою сторін. Батьки проживаються то
в м. Херсоні, то в с. Нова Збур»ївка.
Проживають однією сім'єю як чоловік та
дружила не зважаючи на те, що їхній шлюб
розірвано ще в 1990-х роках. В зв'язку з
тим, що пенсія батьків маленька,
останні на літній період переїздять до
села, де вирощують сільську продукцію,
здійснюють консервацію фруктів та
овочів. Батько постійно доглядає за
технічним станом будинку, здійснює
поточний ремонт, прибудував до будинку
туалет, гараж, кухню. В 2000 роках
повністю здійснив газифікацію будинку.
Вона також надає матеріальну допомогу
батькам. До останнього часу батьки
проживали однією сім'єю, питання про
виселення когось взагалі ніколи не
виникало. На даний час мати тяжко
хворіє на психічні розлади здоров'я, в
зв'язку з чим, виникають психічні зриви
та стреси, на стандартні життєві
ситуації реагує не адекватно. З яких
причин мати звернулася до суду про
виселення батька їй не відомо, як
невідомо, яким чином її будинок в с.
Нова Збур»ївка на даний час оформлений
на позивачку. Після отримання
батьківського будинку в подарунок, її
батьки продовжували в ньому проживати
та вести спільне господарство та
продовжують його вести і по
сьогоднішній день, проживаючи сім'єю.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є
заступником голови ОСББ м. Херсон.
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є знайомими, оскільки
проживають в цьому ж будинку де і він,
але на поверх нижче. Проживали разом, на
даний час як проживають не відомо.
Нещодавно бачив як ОСОБА_1 не впустила
до квартири свого чоловіка та свою
рідну доньку.

Для підтвердження проживання сторін
однією сім'єю до суду також було надано
копію державного акту на земельну
ділянку розташованої по АДРЕСА_1. Даний
державний акт було отримано після
розірвання шлюбу в 1996 році на ім'я
відповідача.

Також, було надано копії документів про
здійснення газифікації на спірний
житловий будинок в с. Нова Збур»ївка.
Вся документація оформлена в 2006 році на
ім'я ОСОБА_2.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що сторони по справі
проживають однією сім'єю, як чоловік та
дружина та ведуть спільне
господарство, що в силу закону
свідчить, що відповідач відноситься до
інших осіб членів сім'ї власника
будинку.

Отже, відповідач вселився (проживає) у
спірний об'єкт нерухомості як член
власника майна та за згодою всіх членів
сім'ї. До цього часу продовжує
проживати в цьому будинку і власник не
заперечував щодо його проживання.

Судом не встановлено, а позивачем не
надано жодних достовірних та належних
доказів на спростування того, що
відповідач вселився у спірне житло без
згоди власника будинку.

Не надано і доказів того, що, окрім
звернення до суду з даним позовом
позивач заперечував у будь-який спосіб
щодо вселення (проживання) відповідача
в будинку та його проживання в ньому, як
члена сім'ї власника будинку та не
ставив питання про його виселення з
підстав незаконного вселення.

Таким чином, набувши право
користування спірним будинком як
житлом як член сім'ї власника житла,
відповідно до положень ст. 156 ЖК
України, відповідач може бути
виселений з нього на підставі
відповідних норм ЖК України.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Позивач в позовній заяві не навела
жодних конкретних прикладів
систематичного порушення відповідачем
правил співжиття або триваючої
антигромадської поведінки та вжиття з
цих підстав до нього зазначених у п.17
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового Кодексу
України» таких або аналогічних заходів
реагування.

Жодних фактичних і правових підстав,
визначених ст.116 ЖК України, для
виселення відповідача не встановлено.

Окрім того, доказів наявності обставин,
які б свідчили про чинення
відповідачем перешкод позивачу у
користуванні ним своєю власністю судом
не встановлено, а позивач належних і
допустимих доказів існування цих
обставин не надає.

Також слід відзначити, що посилання
позивача лише на норми Цивільного
кодексу України, як на підставу для
задоволення позову є помилковими
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір в цій частині, суд
враховує правову позиції Верховного
Суду України, викладеної в постанові
від 16 січня 2012 року, згідно якої у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

В той же час, висловлена позиція про те,
що у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

З огляду на вказані роз'яснення, слід
зробити висновок про те, що, оскільки
відповідач набув право на постійне
користування житлом, належним
позивачу, між ними склались житлові
правовідносини, а тому обраний
позивачем спосіб захисту свого права
як власника житла шляхом виселення з
нього відповідача повинен відповідати
положенням ЖК України щодо підстав для
виселення з житла.

Доказів наявності таких підстав,
передбачених ЖК України, в тому числі
в зв'язку з втратою відповідачем
статусу члена сім'ї власника житла,
позивач не надав.

Звернувшись до суду з негаторним
позовом до відповідача про усунення
ним перешкод у користуванні позивачем
своєю власністю та про виселення
відповідача, позивач перш за все
виходив із положень правової норми
ст.391 ЦК України, яка передбачає, що
власник майна (будинку) має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Однак, при вирішенні вказаних спірних
правовідносин слід враховувати, що за
таких обставин захист права власності
не може вирішуватись лише у
відповідності до ст.391 ЦК України,
оскільки зазначена норма не є
самостійною підставою для виселення
відповідача з належної позивачу
власності, так як спірні
правовідносини пов'язані з
користуванням відповідачем, як членом
сім'ї власника, цим будинком, як житлом,
що регулюється нормами житлового
законодавства України.

Таким чином, обрання позивачем такого
способу захисту свого права власника
житла як виселення відповідача з
посиланням на норми ЦК України щодо
захисту права власності, з огляду на
положення ст. ст. 15, 16 ЦК України та
норми ЖК України, які регулюють спірні
правовідносини, не ґрунтується на
нормах матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 174, 209, 212-215, 217 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
виселення з житлового будинку
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Херсонської області
через Голопристанський районний суд
Херсонської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано.

Суддя: Ю. В. Францішко