Справа № 520/4353/14-ц
Провадження № 2/520/4075/14
29 вересня 2014 року
Київський районний суд м. Одеси у
головуючого судді - Прохорова П.А.,
при секретарі - Козловій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1,
третя особа - Державна реєстраційна
служба України, про звернення
стягнення заборгованості на предмет
іпотеки шляхом передачі та набуття у
власність предмета іпотеки та
Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом у якому вказуючи на
невиконання відповідачем його
обов'язків за укладеним між сторонами
кредитним договором, щодо яких позивач
звернувся до боржника з вимогою про
дострокове виконання обов'язку з
повернення кредиту, та на те, що належне
виконання зобов'язань за зазначеним
договором забезпечені договором
іпотеки відповідно до якого банку у
іпотеку булла передана квартира
АДРЕСА_1, та одним з способів звернення
стягнення заборгованості за основним
зобов'язанням на предмет іпотеки є
визнання за позивачем права власності
на такий предмет (зазначену квартиру),
вказуючи на пред'явлення до
відповідача попереджень та вимог щодо
виконання її зобов'язань, які
залишились без задоволення, просив суд
в рахунок виконання основного
зобов'язання щодо оплати 123541,63 дол. США,
що згідно курсу НБУ складає 1171402,93 грн.,
28.03.2008 року звернути стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним договором
від 28.03.2008 року, квартиру АДРЕСА_1 шляхом
передачі позивачу права власності на
вказане майно та виселення з такої
квартири відповідача та всіх інших
осіб які проживають і зареєстровані за
вказаною адресою, витребувати від
відповідача на користь позивача
технічний паспорт, правовстановлюючі
документи (або їх дублікати) на
квартиру, стягнутих відповідача на
користь позивача компенсацію судових
В судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином.
Представник позивача звернувся до суду
з заявою, в якій просив розглядати
справу за його відсутності, позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити, проти винесення заочного
рішення не заперечував.

Відповідач - ОСОБА_1 про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином шляхом надсилання
судових ухвал та повісток на адресу,
зазначену у довідці з ВАДР ГУ ДМС
України в Одеській області, у судові
засідання не з'явився, не повідомив суд
про поважні причини такої неявки.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка
разом із розпискою, а у випадках,
встановлених цим Кодексом, разом з
копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Відповідно до ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК
України, суд, за згодою представника
позивача ухвалив постановити заочне
рішення.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив наступні обставини та
кореспондуючі ним правовідносини.

21.08.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк»,
правонаступником у кредитному
зобов'язання якого є позивач, ПАТ
«Дельта банк», та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №0, згідно умов
якого відповідач отримав кредит в
розмірі 100000,00 дол. США, який
зобов'язавсь повернути згідно
погодженого сторонами графіку
платежів у строк до 28.03.2029 року, або
достроково, із сплатою 12,50 відсотків
річних.

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань за вказаним
Кредитним договором іпотекодавець
ОСОБА_1 передав у іпотеку нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 83,10 кв.м., житловою площею 49,00
кв.м., що підтверджується Іпотечним
договором № б/н від 28.03.2008 року,
укладеним між АКІБ «Укрсиббанк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_1

Згідно тексту іпотечного договору -
предмет іпотеки належить іпотекодавцю
на підставі договору купівлі-продажу,
Посвідченого приватним нотаріусом
Одеського нотаріального округу ОСОБА_2,
28.03.2008 року, за р. №1341.

Вказаний іпотечний договір було
посвідчено 28.03.2008 року приватним
нотаріусом ОМНО, ОСОБА_2 за р. №1345.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе обов'язків
з повернення кредиту, позивач
скористався передбаченою ст. 1054 ЦК
України можливістю, якій кореспондують
положення кредитного договору, що
укладений між сторонами, та звернувся
до відповідача з вимогою (від 28.01.2014
року, вих.№ 8956149) про виконання
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі або передачу предмета
іпотеки у власність іпотекодержателю
із супутнім виселенням та звільненням
приміщення квартири АДРЕСА_1, всіма її
мешканцями у тридцяти денний строк.

Згідно наданих до суду відомостей -
вказана вимога залишена відповідачем
без задоволення.

Через неналежне виконання умов
договору про надання споживчого
кредиту у позичальника утворилась
заборгованість у розмірі 132541,63 дол. США,
що згідно курсу НБУ складає 1171402,93 грн.,
яка складається з 97067,53 дол. США, що
згідно курсу НБУ складає 857882,83 грн. -
заборгованість за кредитом та 35474,10 дол.
США, що згідно курсу НБУ складає 313520,10
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, що
підтверджується доданими до позовної
заяви розрахунками.

Щодо правових підстав задоволення
позову, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі
зміни договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків
виконання.

Статтею 629 ЦК України зазначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Крім того, статтею 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
повинні виконуватися сторонами
належним чином відповідно до умов
договору. За змістом положень ч. 1 ст. 14
ЦК України цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором. Частиною 3 ст. 14 ЦК України
передбачено, що виконання цивільних
обов'язків забезпечується засобами
заохочення та відповідальністю, які
встановлені договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

За загальним правилом, на особу
покладається обов'язок вжити всіх
залежних від неї заходів щодо
належного виконання взятого на себе
зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання являється його
невиконання або виконання с порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Статтею 611 ЦК
України передбачені правові наслідки
порушення зобов'язання. Зокрема
пунктами 2 та 3 ч.1 ст. 611 ЦК України
визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому
Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч. 6. ст. 3 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Частина 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» передбачає, що за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

А також, якщо інше не встановлено
законом або іпотечним договором,
іпотекою також забезпечуються вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування:
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки; витрат на утримання і
збереження предмета іпотеки; витрат на
страхування предмета іпотеки; збитків,
завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов іпотечного
договору (ч.3 ст.7 того ж Закону).

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволенню вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмету іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя.

Згідно листа Верховного Суду України
07.10.2010, "Узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин
(2009 - 2010 роки), діючим законодавством
(насамперед, ст. ст. 36, 37 Закону України
«Про іпотеку») не виключається
можливість звернення стягнення в такий
спосіб і набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки за
рішенням суду. У цих нормах задоволення
вимог іпотекодержателя шляхом набуття
ним права власності на предмет іпотеки
ототожнюється передусім із способом
звернення стягнення, який, поряд з
іншими, може застосовуватися, якщо його
передбачено договором. Тому в разі
встановлення такого способу звернення
стягнення у договорі іпотекодержатель
на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України мас
право вимагати застосування його
судом. Крім того, було б нелогічно, що
сторони за законом можуть це питання
врегулювати в позасудовому порядку,
але позбавлені цього права в судовому
порядку за рішенням суду. Це б
суперечило й ст. ст. 55. 124 Конституції
України.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" передбачено,
що з урахуванням положень частини
третьої статті 33, статті 36, частини
першої статті 37 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий, спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд, за заявою іпотекодержателя,
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності нате підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Окрім того, суд окремо звертає увагу на
положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014
року відповідно до ст. 1 якого Законом
визначено майно на яке не може бути
звернено стягнення протягом дії цього
Закону, однак, суд також враховує, що
зазначені відомості повинні бути
доведені сторонами, зокрема
відповідачем. При цьому від
відповідача ніяких заяв, клопотань не
надходило, а за такого суд вважає позов
доведеним.

За всіх вище викладених обставин,
приймаючи до уваги встановлені факти
надіслання позивачем вимог на адресу
позичальника, те, що позичальник
належним чином на такі вимоги не
відреагував, те, що іпотечний договір
містить зауваження щодо способу
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом переходу права власності на
такий предмет до стягувача, суд
доходить висновку про необхідність
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню сплачений
судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України,
ст.ст. 12, 13, 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 541, 543, 549, 572,
589, 590, 610, 617, 625, 629, 653, 1046, 1049, 1054 ЦК України,
ст.ст. 1, 3, 7, 12, 33, 35, 36, 37 Закону України
«Про іпотеку», -

вирішив:

Позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до
ОСОБА_1, третя особа - Державна
реєстраційна служба України, про
звернення стягнення заборгованості на
предмет іпотеки шляхом передачі та
набуття у власність предмета іпотеки
та виселення - задовольнити.

Звернути стягнення заборгованості
ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) перед Публічним
акціонерним товариством «Дельта банк»
за кредитним договором № від
28.03.2008 року в загальному розмірі 1171402,93
грн., на предмет іпотеки, а саме, на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1; загальна площа: 83,10 кв. м.;
житлова площа: 49,00 кв. м. шляхом передачі
Публічному акціонерному товариству
«Дельта банк» (,
місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36,
корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) права
власності на вказане майно.

Припинити право власності ОСОБА_1
(РНОКПП: НОМЕР_1) на предмет іпотеки, а
саме, на квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1; загальна площа: 83,10 кв.
м.; житлова площа: 49,00 кв. м.

Визнати за Публічним акціонерним
товариством «Дельта банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд.
36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001)
право власності на предмет іпотеки, а
саме, на квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1; загальна площа: 83,10 кв.
м.; житлова площа: 49,00 кв. м.

Виселити з квартири, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1)
та усіх інших мешканців, які
проживають і зареєстровані за вказаною
адресою.

Зобов'язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1)
передати ПАТ «Дельта банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд.
36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001)
технічний паспорт, правовстановлюючі
документи (або їх дублікати), на
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) на
користь ПАТ «Дельта банк» (,
місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36,
корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001)
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 3654,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя
Прохоров П. А.