Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2226/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Кавун Т. В.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів:
Чорнобривець О.С., Кодрула М.А.

за участю
секретаря: Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська» на рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 03.07.2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська» про розірвання
договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська» про розірвання
договору оренди землі. На
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що є власником земельної
ділянки площею 6,30 га., яка знаходиться
на території Нововознесенської
сільської ради Маловисківського
району Кіровоградської області
відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю.

Позивач зазначив, що право власності на
земельну ділянку набув 7.10.2009 року на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
діда ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Позивач зазначив, що 01.03.2007 року його
дід уклав з відповідачем договір
оренди землі строком на 15 років.
Договір зареєстровано в
Маловисківському відділі» Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України» про - що у
державному реєстрі земель 21 .08.2007 року
вчинено запис №199.

Позивач зазначив, що 08.08.2013 року
звернувся до відповідача з письмовою
заявою та проханням припинити
договірні відносини по оренді землі
однак до цього часу відповідач
відповіді на заяву не надав.

Позивач просив суд розірвати договір
оренди землі від 01.03.2007 року, укладений
між ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та
СТОВ «Агрофірмою Нововознесенською»,
зареєстрований 21.08.2007 року та
зобов'язати відповідача повернути
земельну ділянку.

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від
03.07.2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції встановив, що 01.03.2007 року між
ОСОБА_3 і СТОВ «Агрофірма
Нововознесенська» укладено договір
оренди землі № 344, який зареєстровано у
Маловисківському відділі «Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України». Договір укладено
на 15 років.

Суд першої інстанції зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, після
його смерті спадкову земельну ділянку
в спадок отримав ОСОБА_2

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі», перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи, а також
реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору, якщо інше
не передбачено договором оренди землі.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до п. 40 договору укладе6ного
між ОСОБА_3 і СТОВ «Агрофірма
Нововознесенська», перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи, а також
реорганізація юридичної особи -
орендаря є підставою для зміни умов або
розірвання договору.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Суд першої інстанції зазначив, що
у позивача з отриманням у спадок
земельної ділянки після смерті його
діда, виникло право власності на
земельну ділянку, а в силу ст.. 316, 317 ЦК
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб,
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивач має право самостійно, на
власний розсуд, за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб, укладати
договори, при наявності його вільного
волевиявлення.

В апеляційній скарзі зазначається, що
судом першої інстанції при винесені
рішення були порушені норми
матеріального та процесуального права,
зокрема зазначається , що позивач
звертаючись до суду з позовом порушив
порядок розірвання договору оренди
землі який визначений в самому
договорі. Крім того суд першої
інстанції необґрунтовано визначив
суму , яка підлягає стягненню з
відповідача , на відшкодування витрат
понесених позивачем у зв'язку з
розглядом справи, зокрема отриманням
правової допомоги .

Колегія суддів перевірила зазначені
доводи і дійшла висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі знайшли
своє підтвердження частково.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом судового розгляду є
розірвання договору оренди земельної
ділянки.

Відповідно до ст..213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст..215 ЦПК України в
рішенні суду повинно бути вказано на
підставі яких доказів та з яких
мотивів суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених вимог
та на підставі наданих доказів.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції розглянув справу в
межах заявлених позовних вимог , та
наданих сторонами доказів.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню, а
спірний договір оренди підлягає
розірванню з чим погодилась і колегія
судів апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції правильно
встановив дійсні обставини по справі
і обґрунтовано послався на норми
матеріального права які регулюють
спірні правовідносини.

Колегія суддів дійшла висновку , що
доводи викладені в апеляційній скарзі
не спростовують, як доводів
зазначених в позовній заяві в частині
розірвання договору оренди відповідно
до п.40 спірного договору, так і
висновків суду першої інстанції .

В апеляційній скарзі зазначається, що
підстави для розірвання спірних
договорів оренди землі відсутні, при
цьому відповідач посилається на
статтю 651 ЦК України, частину 2 статті 652
ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 32 Закону України
" Про оренду землі " перехід права
власності на орендовану
земельну ділянку до іншої особи, а
також реорганізація юридичної особи -
орендаря не є підставою для
зміни умов або розірвання
договору, якщо інше не передбачено
договором оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що в
спірному договорі оренди п.40
визначено підстави для розірвання
зазначеного договору оренди землі.

В пункті 40 спірного договору оренди
зазначено , що перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи, а також
реорганізація юридичної особи -
орендаря є підставою для зміни умов або
розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що до
позивача перейшло право власності на
спірну земельну ділянку на підставі
спадкування.

Вбачається, що позивач, 08.08.2013 року,
свою письмовою заявою повідомив
відповідача про те, що він бажає
самостійно працювати на спірній
земельній ділянці №352 , яка є його
власністю і просив відповідача після
збирання врожаю в 2013 році більш не
обробляти дану земельну ділянку.
Відповідь на зазначену заяву позивач
не отримав, а тому звернувся у суд з
даним позовом.

Відповідно до статті 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку
встановленого цим Кодексом звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

Статтею 16 ЦК України визначено
способи захисту цивільних прав та
інтересів осіб які мають право
звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Колегія суддів вважає, що позивач в
межах діючого законодавства звернувся
до суду з позовом про захист своїх
порушених прав.

Посилання відповідача на обставини ,
що позивач порушив порядок розірвання
договору оренди землі, оскільки не
звертався до орендаря із заявою про
розірвання договору оренди є
необґрунтованими, оскільки заява
направлена на адресу відповідача
позивачем 08.08.2013 року містить у собі
інформацію відносно припинення
договірних відносин визначених
договором оренди.

Крім того, вибраний позивачем спосіб
захисту свого порушеного права ніяким
чином не порушую права відповідача по
справі.

Приймаючи до уваги встановлені
обставини колегія суддів дійшла
висновку, що доводи позивача викладені
в позовній заяві в частині розірвання
договорів оренди є обґрунтованими.

Суд першої інстанції розглянув справу
в межах доводів позовної заяви та
наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
оскільки не підтверджуються належними
доказами, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції по суті
позовних вимог відсутні.

Однак колегія суддів не погодилась з
висновками суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача понесених по справі
витрат в розмірі 1500 грн. за отриману
правовому допомогу. Суд першої
інстанції в цій частині рішення не дав
мотивованого висновку.

Колегія суддів перевірила зазначені
обставини.

З матеріалів справи вбачається , що
позивач користувався правовою
допомогою адвоката під час судового
розгляду ( а.с 2, 5,6)

Приймаючи до уваги обставини, зокрема
час витрачений адвокатом на правову
допомогу надану позивачу у суді( а.с.
23,24,36,37) , складання процесуальних
документів , керуючись Законом України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» колегія
судів дійшла висновку про зменшення
витрат понесених позивачем по справі
до 500 грн.

Колегія суддів дійшла висновку,
змінити рішення в частині судових
витрат в іншій частині рішення суду
залишається без змін.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська» - задовольнити
частково.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від
03.07.2014 року - змінити в частині розміру
стягнення витрат на правову допомогу .

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Нововознесенська» на користь ОСОБА_2
500 (п'ятсот ) грн.. понесених витрат на
правову допомогу.

В іншому рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 03.07.2014 року залишити без
змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: