Провадження № 2/161/4114/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

18 вересня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого-судді Пахолюка А.М.

при секретарі - Шандерик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
та надання дозволу та виготовлення
проїзного документа дитини без згоди
батька,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
та надання дозволу та виготовлення
проїзного документа дитини без згоди
батька.

Свій позов мотивує тим, що перебувала з
відповідачем в зареєстрованому шлюбі,
від якого у них народилась дитина -
дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що вона матеріально утримує та
належним чином піклується про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Відповідач дитині
належного піклування не надає.

Зазначає, що у її дитина займається у
молодіжному модельному клубі «Марина»,
періодично приймає участь у
відповідних займаннях, для чого
необхідно періодично виїзджати за
кордон. Однак, відповідач з
незрозумілих причин дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за кордон не
дає.

З врахуванням наведеного, позивач
просить суд надати дозвіл на
тимчасовий виїзд ОСОБА_3 до досягнення
нею повноліття без згоди батька ОСОБА_2
за межі України та надати дозвіл на
виготовлення проїзного документа
дитини для виїзду за кордон без згоди
батька.

Позивач в судове засідання не
з?явилася, подала суду заяву про
розгляд справи у її відсутності, не
заперечувала щодо постановлення
заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не
з?явився з невідомих суду причин, хоча
завчасно і належним чином був
повідомлений про місце і час розгляду
справи через оголошення в пресі.

Суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутності сторін по наявним
у справі доказам.

Дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підставний та підлягає до
часткового задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який розірваний 26.06.2001 року, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1 від 29.07.2014 року (а.с. 6).

Від даного шлюбу у них народився дочка
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час
проживає із позивачем (а.с.5).

Судом встановлено, що в добровільному
порядку відповідач згоди на виїзд
неповнолітньої дитини ОСОБА_3 за кордон
не дає.

Право кожного, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свободо
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом
Конституцією України (ст. 33).

Пунктом 2 ст. 10 Конвенції про права
дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної
Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачає, що
Держави-учасниці поважають право
дитини та її батьків залишати будь-яку
країну, включаючи власну, і повертатися
в свою країну, щодо права залишати
будь-яку країну діють лише такі
обмеження, які встановлені законом і
необхідні для охорони державної
безпеки, громадського порядку (order public),
здоров'я чи моралі населення або прав і
свобод інших осіб і сумісні з визнаними
в цій Конвенції іншими правами.

Аналогічні норми викладені у ст. 313 ЦК
України, відповідно до яких фізична
особа, фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними (ч. 3); фізична
особа може бути обмежена у здійсненні
права на пересування лише у випадках,
встановлених законом (ч. 4).

Згідно п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою КМ
України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі одного з
батьків або інших осіб, уповноважених
одним з батьків, здійснюється без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків у разі пред'явлення певних
документів або їх нотаріально
засвідчених копій, зокрема, рішення
суду про надання дозволу на виїзд з
України громадянину, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

За змістом ст.ст. 150, 155 СК України,
здійснюючи свої права та виконуючи
обов'язки, батьки повинні передусім
дбати про інтереси дитини, батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

В даному випадку, тимчасові виїзди
дитини за межі України (екскурсії,
відпочинок) зумовлені потребою
нормального фізичного, духовного і
морального розвитку дитини. Зокрема,
ОСОБА_3 навчається у молодіжному
модельному клубі «Марина» міста
Луцька, що зумовлює необхідність її
виїзду за кордон (а.с. 6).

Обставин, які обмежують право
неповнолітньої ОСОБА_3 на виїзд за межі
України суд не вбачає, виїзд за кордон
не суперечить інтересам дитини, а тому
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову частково в цій
частині. Зокрема, на думку суду,
неповнолітній дитині слід надати
дозвіл на виїзд за кордон щорічно три
рази на рік тривалістю кожної поїздки
не більше 90 діб.

Щодо позовних вимог про надання
дозволу на виготовлення (оформлення)
проїзного документу неповнолітньої
дитини для виїзду за кордон, то позов в
цій частині слід задовольнити
повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226
ЦПК України, на підставі ст. 150, 155
Сімейного кодексу України, ст. 16, 313 ЦК
України, ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в?їзду в
Україну» суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
повноліття без згоди батька дитини
ОСОБА_2 за межі України щорічно три рази
на рік з тривалістю кожної поїздки не
більше 90 (дев?яносто) діб.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення
(оформлення) проїзних документів для
виїзду за кордон неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
повноліття без згоди батька дитини
ОСОБА_2.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк