АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3203/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шавула В. С. Доповідач -
Григорченко Е.І.Категорія 5
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Кочкової Н.О., Повєткіна В.В.

при секретарі -Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

Дніпропетровської міської ради

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 березня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради,
гаражного кооперативу «Комунар», третя
особа: друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту належності гаражу, визнання
права власності на гараж в порядку
спадкування за законом, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
відповідачів, і, просить суд встановити
факт належності ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, гаражу НОМЕР_1 в
гаражному кооперативі «Комунар»,
розташованого за адресою: м.
Дніпропетровськ, пров.
Червоноармійський, 49-А, та визнати за
ним права власності на зазначений
гараж в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилається на те, що з 1984 року гараж
НОМЕР_1 в гаражному кооперативі
«Комунар» належав батькові позивача
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
який належав йому на підставі рішення
виконкому Ленінської районної ради
№500/5 від 14 вересня 1984 року, але належним
чином право власності на гараж батьком
позивача оформлено не було. Після
смерті ОСОБА_4, рішенням виконкому
Ленінської районної ради №514/10 від 13
листопада 1987 року гараж було
переоформлено на матір позивача
-ОСОБА_3, яка також не оформила належним
чином право власності на вищевказаний
гараж. Після смерті матері позивач
вчасно звернувся із заявою про
прийняття спадщини та про видачу
свідоцтва про право власності і
порядку спадкування на даний гараж, але
йому було відмовлено у зв'язку із
відсутністю реєстрації права
власності на гараж. КП «ДМБТІ»
проведено поточну інвентаризацію
гаражу НОМЕР_1 в гаражному кооператив
«Комунар», та видано технічний паспорт
від 08 червня 2012 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково, визнано за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після смерті
матер ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
року, право власності на гараж НОМЕР_1,
що розташований в гаражному
кооперативі «Комунар», за адресою: м.
Дніпропетровськ, пров.
Червоноармійський, 49-А. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Дніпропетровська міська рада
звернулася з апеляційною скаргою на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2013 року,
де ставить питання про його скасування
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду скасуванню в частині задоволення
позовних вимог, згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення в
цій частині з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач народився у батьків ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 (а.с.9,10-12).

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної Ради народних
депутатів № 500/5 від 14 вересня 1984 року
ОСОБА_4 дозволено будівництво гаражу
НОМЕР_1 в гаражному кооперативі
«Комунар» по пров. Червоноармійський у
м. Дніпропетровську (а.с.17).

Згідно довідки ГК «Комунар», ОСОБА_4,
будучи членом кооперативу, сплатив
вступний внесок у розмірі 500 рублів
(а.с.83).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер (а.с.7,107).

Відповідно до п.6 розділу 5 статуту ГК
«Комунар», гараж померлого члена
кооперативу переходить його
спадкоємцям у встановленому законом
порядку (а.с.84-91).

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної Ради народних
депутатів №514/10 від 13 листопада 1987 року
переоформлено гараж НОМЕР_1 по пров.
Червоноармійський у м.
Дніпропетровську з ОСОБА_4 на ОСОБА_3
(а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_3,
єдиним спадкоємцем після смерті якої є
її син позивач ОСОБА_2 (а.с. 8,13).

23 грудня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, що відкрилась
після смерті ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.97).

Державним нотаріусом Олехнович Л.Ю.
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на майно, щ складається з
грошових внесків з належними
відсотками та компенсаційними
виплатами (з.а.с. 102).

Згідно довідки ЖКП «Парус» ОСОБА_2
проживає за адресою: АДРЕСА_1, склад
родини: мати - ОСОБА_3, яка виписана
21.03.1996 року у зв'язку зі смертю (з.а.с.98).

Таким чином, суд, оцінивши в сукупності
наявні у справі докази, прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині визнання права власності на
гараж в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_3, є обґрунтованими,
доведеними, тому за позивачем визнав
право власності на гараж НОМЕР_1, що
розташований в гаражному кооперативі
«Комунар».

З такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.19-1 Закону
України «Про кооперацію» член
житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу має право
володіння, користування, а за згодою
кооперативу - і розпоряджання
квартирою, дачею, гаражем, іншою
будівлею, спорудою або приміщенням
кооперативу, якщо він не викупив це
майно; у разі викупу квартири, дачі,
гаража, іншої будівлі, споруди або
приміщення член житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного кооперативу чи
іншого відповідного кооперативу стає
власником цього майна.

Відповідно до п.4 Постанови Верховної
Ради України від 26 березня 1991 року №
885-ХІІ «Про введення в дію Закону
Української РСР «Про власність», ст.7
Закону СРСР від 06 березня 1990 року № 1305-І
«Про власність в СРСР» та п.4 Постанови
Верховної Ради СРСР 06 березня 1990 року №
1305-І «Про введення в дію Закону СРСР
«Про власність в СРСР» при повному
внесенні пайового внеску станом на 01
липня 1990 року право власності на
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення набуває член кооперативу
(особа, яка була його членом на
зазначену дату), а не його спадкоємці;
останні в цьому разі успадковують не
пай, а згадане майно, якщо на час
відкриття спадщини і на 01 липня 1990 року
вони продовжували користуватися ним і
у зв'язку з цим за змістом ст.4 ЦК
України 1963 року у них виникли права та
обов'язки його власників.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в
п.11 , у випадках смерті до 01 липня 1990
року члена житлово-будівельного,
дачно-будівельного або
гаражно-будівельного коо-перативу,
члена садівницького товариства
спадщина відкривається не на квартиру,
дачу, гараж, садовий будиночок,
насадження, а на пай спадкодавця та
інші суми, які підлягають поверненню у
таких випадках.

Отже, спадщина відкривається не на
пай, а на гараж, якщо член ГБК, який
повністю сплатив пайові внески, помер
після 30 червня 1990 року.

Батько позивача ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про власність», діючого на час
виникнення спірних правовідносин, член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Відповідно до змісту розд. VII ЦК
Української РСР 1963 року, який був
чинним на час смерті спадкодавця
ОСОБА_3, до складу спадщини входять лише
ті права та обов'язки, носієм яких за
життя був сам спадкодавець і які
належали йому на законних підставах.

Аналіз цивільного законодавства в
контексті права на спадкування
свідчить, що успадковуються виключно
ті права і обов'язки, які виникли та
належали спадкодавцеві ще за життя, та
які не припинилися внаслідок смерті
спадкодавця.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57 - 60 ЦПК України.

Проте будь-які докази, які б
підтверджували, що спадкодавці ОСОБА_4
або ОСОБА_3 повністю внесли пайовий
внесок за спірний гараж та набули права
власності на нього, суду не надано.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що спірний гараж
входить до складу спадкового майна,
тому рішення суду підлягає скасуванню
в частині визнання права власності на
гараж за позивачем, з ухвалення нового
про відмову у позові в цій частині.

За таких обставин колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати в зазначеній частині та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на гараж за
ОСОБА_2. В іншій частині рішення не
оскаржено, тому не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2013 року
скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: