АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/8291/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Миколаєць І.Ю. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
у х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді
Білич І.М.

суддів
Заришняк Г.М., Поліщук Н.В.

при секретарі
Гречка Т.В.

за участю: позивача
ОСОБА_3

представника позивача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7,
ОСОБА_6 про вселення та усунення
перешкод у користуванні квартирою.

в с т а н о
в и л а :

У лютому 2014 року позивач звертаючись
до суду з вищевказаним позовом ставив
питання щодо усунення йому перешкод у
користуванні спільною частковою
власністю шляхом вселення його до
квартири АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що він та відповідачі по
справі є співвласниками квартири. З
моменту отримання свідоцтва він
спірною квартирою не користувався, так
як фактично проживав за іншою адресою.
Однак, внаслідок обставин які склалися
він не має іншого житла на даний час
ніж спірна квартира. На його звернення,
відповідачі у добровільному порядку
відмовилися надати йому можливість
користуватися житлом, ключів від
квартири він також не має. А відтак
звертаючись до суду з позовом просив
суд його задовольнити.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні
спільною частковою власністю шляхом
вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, де ставила питання щодо його
скасування та постановлення нового, за
яким позивачу слід відмовити у
задоволенні заявлених вимог. Вказуючи
при цьому на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, а
саме суд повинен був врахувати той
факт, що у квартирі вже мешкають три
особи, при цьому позивач та відповідач
є особами різної статі та не є
подружжям у зв'язку з чим вселення
ОСОБА_3 до жилого приміщення можливе
лише за умови надання для проживання
йому окремої кімнати у зазначеній
квартирі, що у свою чергу виключно
пов'язано із виділенням у натурі частки
із спільного майна. А тому позивачу
задля вселення у наведене житло
необхідно було звернутися до
співвласників квартири із пропозицією
домовитись про порядок володіння і
користування спільним майном, а також
із пропозицією виділити йому частку у
натурі та надати йому таку частку у
користування, або сплатити компенсацію
за цю частку. За відсутності також
доказів на підтвердження свого наміру
використовувати спільну квартиру для
власного проживання, на думку апелянта
рішення суду не можна визнати законним
та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, вислухавши пояснення осіб
які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що подана апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи заявлені позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що у відповідності до положення
ст. 391 ЦК Україні власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Згідно
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом ОСОБА_3 є власником
1/6 частини квартири АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками є ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які
перешкоджають позивачу користуватися
спірною квартирою не надаючи доступу
до неї. А так як у відповідності до ст.
321 ЦК України право власності є
непорушним і ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, то суд
вважав вимоги позивача доведеними та
такими що підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції при
постановленні судового рішення були
порушені норми матеріального права,
які б призвели до постановлення
судового рішення що підлягало
скасуванню.

При цьому слід також зазначити, що у
відповідності до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом,
позивач не ставив вимоги щодо
встановлення порядку користування
спірним житлом або виділу частки
власності в натурі.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: