Справа № 1304/423/2012
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2621/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2,
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, Бурбило
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_6, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 10 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Львівської
митниці, за участю третьої особи
старшого інспектора Львівської
митниці Бурбило Оксани Михайлівни про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовом, уточнивши який просять
стягнути в свою користь з Львівської
митниці 5000 грн. моральної шкоди, 5000 грн.
матеріальної шкоди, витрати пов'язані з
явкою до суду та суму судового збору.

Рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 10 лютого 2014 рокуу
задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_2 до
Львівської митниці, за участю третьої
особи старшого інспектора Львівської
митниці Бурбило Оксани Михайлівни про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржив
представник ОСОБА_6, ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, оскільки воно
не ґрунтується на нормах матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті. Крім того,
вважає, що суд повинен притягнути як
відповідача у справі відповідний орган
Державного Казначейства України. Щодо
відшкодування моральної шкоди,
пояснює, що його моральні страждання
полягали у тому, що він отримав
приниження від державних органів
України в присутності дружини та
неповнолітніх дітей і сильно переживав
за цей інцидент.

Просить скасувати рішення Галицького
районного суду м. Львова від 10 лютого 2014
року та ухвалити нове, яким позовні
вимоги задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Бурбило О.М., перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що громадянин
України ОСОБА_2 разом з дружиною -
громадянкою Чеської Республіки ОСОБА_6
та трьома неповнолітніми дітьми,
23.04.2011 року, прямуючи у приватну поїздку
з Чеської Республіки в Україну через
пункт пропуску «Шегині» митного поста
«Мостиська» Львівської митниці
автомобілем марки «Skoda», моделі « 135
Favorite», реєстраційний номер НОМЕР_1,
подав до митного контролю іноземне
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 та паспорт
громадянина України, в якому міститься
відтиск штампу посольства України в
Чеській Республіці про прийняття на
тимчасовий консульський облік в
Чеській Республіці, якому було надано
зобов'язання про зворотне вивезення
транспортного засобу з митної
території України в термін до 29.04.2011
року.

Матеріалами справи встановлено,
що 30.04.2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся
із заявою до Львівської митниці, в якій
просив продовжити термін зворотного
вивезення транспортного засобу у
зв'язку його поломкою. У відповідь на
заяву ОСОБА_2, Львівська митниця листом
від 05.05.2011 року вих. №6/80-6502 повідомила,
що для вирішення даного питання
необхідно забезпечити доставку
автомобіля у пункт пропуску через
державний кордон України та надати
наявні документи, що підтверджують
обставини, у зв'язку з якими
транспортний засіб не міг бути
своєчасно доставлений у митницю.

14.05.2011 року старшим інспектором
Львівської митниці Бурбило О.М.
відносно ОСОБА_2 складено протокол про
порушення митних правил за ст.. 348 МК
України а вилучено автомобіль, який був
предметом порушення митних правил та
іноземне свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2.

Згідно наказу начальника Львівської
митниці №568-к від 12.07.2011 року, за
вчинення дисциплінарного
правопорушення, що полягало в
порушенні вимог ст.ст. 321, 360, 363, 375
Митного кодексу України, ст.ст. 245, 247
КУпАП , п.п. 1.4., 1.9. Методичних
рекомендацій щодо провадження у
справах про порушення митних правил,
затверджених наказом Держмитслужби
України від 30.12.2004 року №936, в.о.
старшого інспектора ВМО №2 м/п
«Мостиська» Львівської митниці
Бурбило О.М. притягнуто до
дисциплінарної відповідальності та
оголошено усне зауваження (а.с. 165).

Відповідно до ст.1174 ЦК
України, обов'язок відшкодувати
завдану шкоду перед потерпілим
покладається не на посадову або
службову особу, незаконними рішеннями,
діями або бездіяльністю якої завдано
шкоди, а на органи державної влади або
органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України містить
перелік підстав відшкодування
моральної шкоди, завданої фізичній або
юридичній особі, незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної
особи або юридичної особи, яка її
завдала. Зокрема, якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Однак, колегією суддів
встановлено, що позивачі не були
притягнуті до адміністративної
відповідальності, адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт на них не накладено.

Відмовляючи в позові районний суд
дійшов до правильного висновку, що
вимоги позивачів про відшкодування
матеріальної шкоди не підлягають
задоволенню, оскільки позивачами не
зазначено в розумінні наявності як
такої, в чому вона полягає, якими
конкретними, неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно, який
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача та третьої особи та
відповідними майновим негативними
наслідками.

Окрім того, витрати пов'язані з
процесом розгляду адміністративної
справи не підтверджують матеріальну
шкоду завдану відповідачами позивачам.

Окрім того, колегія суддів вважає
за потрібне зазначити, що порядок
відшкодування шкоди з органу державної
влади передбачено шляхом стягнення
коштів за рахунок Державного бюджету
України, оскільки чинним
законодавством України передбачено
спеціальний порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові органом
державної влади.

Оскільки Львівська митниця
Державної митної служби України є
державним органом, тому позивачі
повинні були залучити в якості
відповідача Державне казначейство
України, яке є органом, який здійснює
розпорядження коштами державного
бюджету.

Отже, стягнення шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів державної влади провадиться з
Державного казначейства України за
рахунок Державного бюджету України,
шляхом списання коштів з єдиного
казначейського рахунку.

Окрім того, в силу вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів погоджується із
висновком районного суду, що
позивачами належних доказів того, що у
сім'ї позивачів в результаті дій
відповідача - Львівської митниці та
третьої особи - старшого інспектора
Львівської митниці Бурбило О.М., при
виконанні службових обов'язків,
змінився (погіршився) стан здоров'я,
відбулися зміни у життєвих і
виробничих стосунках, які б були
пов'язані безпосередньо з їх діями не
надано, як і не надано доказів в
підтвердження причинно - наслідкового
зв'язку між діями відповідача -
Львівської митниці та третьої особи -
старшого інспектора Львівської
митниці Бурбило О.М. та відповідними
наслідками, та вірно зазначив, що
вимоги про відшкодування моральної
шкоди до задоволення не підлягають.

Враховуючи наведене колегія суддів
погоджується із висновком районного
суду, оскільки судом правильно
встановлено фактичні обставини, вірно
застосовано матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
скасування рішення Галицького
районного суду м. Львова від 10 лютого 2014
року колегія суддів не вбачає, оскільки
таке ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6,
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного
суду м. Львова від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська