Очаківський міськрайонний суд
Миколаївської області
Справа № 483/2233/14-ц
Провадження 2/483/684/2014
Очаківський міськрайонний суд
Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Головко Л.І.
при секретарі Гречці С.Є.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
17 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 25 грудня 2013 року між ним та
відповідачем було укладено письмовий
договір позики, відповідно до якого він
надав відповідачеві у борг грошові
кошти в сумі 660 доларів США, а останній
зобов'язався повернути їх до 30 травня
2014 року. Посилаючись на те, що до
теперішнього часу відповідачем взяті
на себе зобов'язання не виконано,
просив стягнути з останнього на свою
користь 9 411 грн 97 коп. в рахунок
заборгованості за договором позики, що
складається з суми боргу в розмірі 8 547
грн та процентів в сумі 864 грн 97 коп.
Позивач в судовому засіданні заявлені
вимоги підтримав та не заперечував
проти заочного розгляду справи.
Відповідач будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст.
74 ЦПК України, до суду не з'явився, про
причини своєї неявки не повідомив.
Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України,
враховуючи згоду позивача і наявність
достатніх даних для вирішення спору,
вважає можливим ухвалити заочне
рішення.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази, суд дійшов
наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Як встановлено у судовому засіданні,
між позивачем та відповідачем 25 грудня
2013 року було укладено договір позики,
що підтверджується представленою суду
розпискою відповідача, згідно якої
останній зобов'язався повернути
позивачеві борг в сумі 660 доларів США до
30 травня 2014 року (а. с. 7). Доказів
протилежного відповідачем суду не
представлено, і вказана розписка у
будь-якому разі свідчить про визнання
відповідачем боргу перед позивачем у
вказаній сумі.

Згідно положень ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що в порушення вимог
ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач
взяті на себе зобов'язання не виконав,
вчасно суму боргу позивачеві не
повернув, на день розгляду справи судом
борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 660
доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Разом із тим частина 2 цієї
статті допускає, що сторони можуть
визначити в зобов'язанні грошовий
еквівалент в іноземній валюті. У такому
разі сума, що підлягає сплаті за
зобов'язанням, визначається в гривні за
офіційним курсом Національного банку
України.

Аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що
незалежно від валюти боргу, валютою
платежу, тобто засобом погашення
грошового зобов'язання і фактичного
його виконання є національна валюта
України - гривня. Відтак, у національній
валюті України підлягають стягненню й
інші складові грошового зобов'язання.

Вирішуючи питання щодо розміру суми за
користування позикою, яка підлягає
стягненню з відповідача, суд виходить з
положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має
диспозитивний характер і якою
установлена презумпція оплатності
позики. Вказане правило спрямоване на
захист інтересів позикодавця у разі,
якщо договором позики розмір процентів
не визначений.

Так, у відповідності до вказаної норми
закону, якщо договором не встановлений
розмір процентів, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки
Національного банку України. У разі
відсутності іншої домовленості сторін
проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики. Аналогічна правова
позиція закріплена рішенням
Верховного Суду України від 02 липня 2014
року (справа № 6-6-36цс14).

Враховуючи вищевикладене, суд приймає
до уваги письмові розрахунки, що
містяться в позовній заяві, однак не
погоджується з порядком обрахування
процентів за користування позикою,
оскільки позикодавець згідно вимог
ст.ст. 625, 1048 ЦК України, має право на
одержання процентів від суми позики
лише протягом строку дії договорів, а
після їх закінчення, у разі
прострочення виконання грошового
зобов'язання, застосовуються положення
ст. 625 ЦК України, відповідно до яких
боржник зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Згідно з положеннями п. 14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
в цивільній справі», у разі
пред'явлення позову про стягнення
грошової суми в іноземній валюті, суду
слід у мотивувальній частині рішення
навести розрахунки з переведенням
іноземної валюти в українську за
курсом, встановленим Національним
Банком України на день ухвалення
рішення. Станом на 13 жовтня 2014 року НБУ
встановлено офіційний курс гривні до
долара США на рівні 12,95, що
підтверджується відповідною
роздруківкою, долученою до матеріалів
справи (а. с.22).

Відтак, суму, що підлягає стягненню,
слід обрахувати наступним чином:
основний борг: 660 доларів США, що
становить 8 547 грн; проценти за
користування позикою з урахуванням
облікової ставки НБУ: в період з 25
грудня 2013 року по 14 квітня 2014 року - 110
днів, облікова ставка НБУ становила 6,5 %
річних - 12,93 доларів США, що становить 167
грн 44 коп.; в період з 15 квітня 2014 року по
30 травня 2014 року - 45 днів, облікова
ставка становила 9,5 % річних - 7,73 доларів
США, що становить 100 грн 10 коп., а усього
8814 грн 54 коп..

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим
та таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Позивачем сплачено в рахунок судового
збору за звернення до суду із цим
позовом 243 грн 60 коп., що
підтверджується відповідним платіжним
дорученням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 209, 212-215, 226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 8814
(вісім тисяч вісімсот чотирнадцять)
гривень 54 копійки в рахунок
заборгованості за договором позики від
25 грудня 2013 року, а також 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок в рахунок
відшкодування судових витрат.

У задоволенні іншої частини вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення є заочним та може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
ним копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення, воно
може бути оскаржене відповідачем в
загальному порядку. У цьому разі строк
на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Згідно загального порядку оскарження,
рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Очаківський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подання протягом десяти
днів з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми під час проголошення
рішення, - у той же строк з дня отримання
ними його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: