Справа №489/2160/14-ц 07.08.2014 07.08.2014 07.08.2014
Провадження №22-ц/784/2271/14
інстанції-Спінчевська Н.А.
Категорія 54
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.

суддів - Шолох З.Л..
Коломієць В.В.,

при секретарі - Горенко Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2, його
представника- ОСОБА_3

представника відповідача -
Козирєва А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_2 та

публічного акціонерного товариствапо
газопостачанню та газифікації
«Миколаївгаз»

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 7 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
«Миколаївгаз» (далі - ПАТ
ГГ«Миколаївгаз»)

про визнання незаконними та скасування
наказів,

поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ПАТ ГГ «Миколаївгаз» про
захист трудових прав.

Позивач зазначав, що з 2012 року працював
на посаді начальника сервісного центру
з повірки лічильників та інших
приладів управління контролю та
організації обліку газу ПАТ ГГ
«Миколаївгаз». Наказами № 82- ОС від 24
лютого 2014 року та № 89-ОС від 25 лютого 2014
року його притягнуто до дисциплінарної
відповідальності за неналежне
виконання трудових обов'язків, а
наказом № 112-ОС від 6 березня 2014 року
звільнено з роботи за систематичне
порушення трудових обов'язків за
пунктом 3 статті 40 КЗпП.

Посилаючись на відсутність підстав для
притягнення до дисциплінарної
відповідальності та подальшого
звільнення з роботи, ОСОБА_2 просив
визнати незаконними та скасувати
накази про дисциплінарні стягнення та
звільнення, поновити на роботі та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Представник ПАТ ГГ «Миколаївгаз» позов
не визнав, вважаючи дотриманими вимоги
трудового законодавства як під час
притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності, так і при звільненні
з роботи.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 7 липня 2014 року позов
задоволено частково. Накази № 89-ОС від
25 лютого 2014 року та № 112 - ОС від 6
березня 2014 року скасовано, ОСОБА_2
поновлено на роботі та стягнуто 17 550
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Сторони не погодились з судовим
рішенням та його оскаржили.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просив рішення суду змінити, визнати
незаконним та скасувати наказ № 82 -ОС
від 24 лютого 2014 року, посилаючись на
неналежну оцінку судом підстав
притягнення до відповідальності та
помилковість висновків суду про його
відповідність нормам трудового
законодавства.

В апеляційній скарзі ПАТ ГГ
«Миколаївгаз» просив рішення
скасувати та відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на помилковість
висновків суду про відсутність підстав
для притягнення до дисциплінарної
відповідальності, звільнення ОСОБА_2 з
роботи, а також невірний розрахунок
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає, а апеляційна скарга ПАТ ГГ
«Миколаївгаз» підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 147 КЗпП підставою
для притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності є
порушення ним трудової дисципліни, в
тому числі невиконання чи неналежне
виконання покладених на нього трудових
обов'язків. Трудові обов'язки
конкретного працівника передбачені, в
тому числі, посадовою інструкцією.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП
трудовий договір може бути розірваний
власником підприємства (установи,
організації) або уповноваженим ним
органом у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до цього працівника
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Виходячи зі змісту цієї норми
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, після
застосування до нього дисциплінарного
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку
(пункт 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 6 листопада
1992 року з наступними змінами).

При цьому адміністрація повинна
навести конкретні факти невиконання
обов'язків, зазначити, коли вони мали
місце, коли і які проступки вчинив
працівник після застосування до нього
стягнень.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 працював у ПАТ ГГ «Миколаївгаз»
з 2011 року, а з серпня 2013 року займав
посаду начальника сервісного центру з
повірки лічильників та інших приладів
управління контролю та організації
обліку газу (а.с. 64, 65, том 3).

Наказом №82-ОС від 24 лютого 2014 року
ОСОБА_2 оголошено догану за неналежне
виконання обов'язків, передбачених
посадовою інструкцією, недостатній
рівень організації та відсутність
контролю за виконанням робіт
працівниками сервісного центру з
повірки лічильників та інших приладів,
в результаті чого спричинено шкоду
репутації та економічним інтересам
товариства (а.с. 83-85, том 1).

Підставою притягнення ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності став
висновок службового розслідування від
7 лютого 2014 року за фактом порушень
слюсарями сервісного центру порядку
проведення робіт по демонтажу,
складання актів та передачі газових
лічильників споживачів на повірку, що
мав місце 17 січня 2014 року, та
недостатній рівень організації та
відсутність контролю з боку його
очільника, яким є позивач ( а.с.89-93 том 1).

Посадовими обов'язками начальника
сервісного центру з повірки
лічильників та інших приладів
управління контролю та організації
обліку газу ПАТ ГГ «Миколаївгаз»
передбачено забезпечення дотримання
підлеглими посадових та виробничих
інструкцій (пункт 1.6), організація та
контроль за виконанням робіт
працівниками сервісного центру
(пункт2.2) (а.с.168, том 1).

Встановивши як факт порушень слюсарями
сервісного центру порядку проведення
робіт з передачі на повірку газового
лічильника споживача ОСОБА_5, що мав
місце 17 січня 2014 року, так і підстави
відповідальності за дії підлеглих
начальника підрозділу - ОСОБА_2, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відповідність наказу №
82-ОС від 24 лютого 2014 року вимогам
трудового законодавства.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на інший розвиток подій 17 січня 2014 року
та поведінку її учасників, ніж
зазначено в акті розслідування від 7
лютого 2014 року, не спростовує основний
висновок про те, що саме така
організація роботи та контроль з боку
начальника сервісного центру призвело
до порушення як прав споживача ОСОБА_5,
так і прав підприємства на
відшкодування збитків.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення в частині відмови в позові про
визнання незаконним та скасування
наказу №82-ОС від 24 лютого 201року.

Наказом №89-ОС від 25 лютого 2014 року
ОСОБА_2 оголошено догану з позбавленням
премії за неналежне виконання
посадових обов'язків та неналежний
контроль (а.с. 193-194 том 1).

Підставою притягнення до
дисциплінарної відповідальності
зазначено той факт, що один з
автомобілів, закріплених за сервісним
центром, не ремонтується у зв'язку з
відсутністю водія, якого мав визначити
ОСОБА_6 зі штату слюсарів з
експлуатації та ремонту газового
обладнання, що мають посвідчення водія
( а.с.195-197 том 1).

За наслідком ретельного дослідження
цих обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
організація проведення ремонтних
робіт автотранспорту, в тому числі
закріплення слюсарів сервісного
центру як водіїв автомобілів для
проведення таких робіт, виходить за
межі повноважень начальника
сервісного центру.

Загальні претензії щодо необхідності
вдосконалення роботи центру, в тому
числі і створення додаткових виїзних
бригад слюсарів, не можуть бути
достатньою підставою для притягнення
керівника підрозділу до
дисциплінарної відповідальності.

Отже, підстав для скасування рішення
суду в частині визнання незаконним та
скасування наказу №89-ОС від 25 лютого 2014
року колегія суддів не вбачає.

Наказом № 112-ОС від 6 березня 2014 року
ОСОБА_2 звільнено з роботи за
систематичне невиконання обов'язків
без поважних причин, покладених на
нього трудовим договором (а.с. 198 том 1).

Підставою для звільнення стали акт
комплексної перевірки діяльності
сервісного центру за 2013 рік від 5
березня 2014 року, якою виявлені численні
недоліки в роботі цього підрозділу, за
організацію якої відповідає ОСОБА_2
(а.с. 199-207 том 1).

Отже, підставою звільнення ОСОБА_2 з
роботи стали порушення трудових
обов'язків, що мали місце протягом 2013
року, тобто до застосування до нього
дисциплінарного стягнення наказами №
82 -ОС від 24 лютого 2014 року та № 89-ОС від 25
лютого 2014 року, а не після накладення
інших дисциплінарних стягнень, як то
передбачено пунктом 3 статті 40 КЗпП.

Таким чином, порушення ОСОБА_2
посадових обов'язків протягом 2013 року,
навіть при його доведеності, не може
вважатись систематичним невиконанням
трудових обов'язків за змістом пунктом
3 статті 40 КЗпП та бути підставою для
звільнення з роботи.

Отже, основний висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
поновлення ОСОБА_2 на роботі відповідає
обставинам справи та вимогам статті 235
КЗпП.

Доводи апелянта про законність
звільнення таких висновків не
спростовують.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
судового рішення в частині поновлення
ОСОБА_2 на роботі.

Разом з тим, визначаючи розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд першої інстанції
припустився помилки у визначенні
середнього заробітку.

Відповідно до пункту 2 Порядку
обчислення середнього заробітку
середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні два календарних місяця з
виключенням з розрахункового періоду
часу, протягом якого працівник не
працював з поважних причин.

У січні 2014 року ОСОБА_2 працював 20
робочих днів, нараховано 4000 грн.
заробітної плати, у лютому - 5 робочих
днів, нараховано 952, 38 грн. заробітної
плати (3 931, 20 - допомога у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю).
Середньоденна заробітна плата складає
198,1 грн. Середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 7 березня по 7
липня 2014 року (80 робочих днів) складає
15848 грн.

Отже, судове рішення в цій частині
підлягає зміні.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Миколаївгаз» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 7 липня 2014 року в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу змінити, зменшити
стягнення з публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Миколаївгаз» на користь
ОСОБА_2 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 17 550 грн. 49 коп. до
15 848 грн. (п'ятнадцяти тисяч восьмисот
сорока восьми) грн. з подальшим
утриманням обов'язкових податків та
платежів.

В іншій частині судове рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді