Номер провадження: 22-ц/785/6446/14
Головуючий у першій інстанції Коблова
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Суворова В.О.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 13 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
договору дарування ? частини жилого
будинку недійсним та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до Малиновського районного суду м.
Одеси з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_7 про визнання договору дарування
удаваним, визнання добросовісним
набувачем та визнання права власності.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 28 січня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено
в повному обсязі, визнано договір
дарування ? частини житлового будинку,
житловою площею ? від 38,1 кв.м., з
відповідною частиною господарських і
побутових будівель та споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 27 травня 2009 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
зареєстрований в реєстрі за № 577
удаваним, а саме - договором
купівлі-продажу; визнано ОСОБА_3
добросовісним набувачем ? частини
жилого будинку житловою площею ? від 38,1
кв.м., з відповідною частиною
господарських і побутових будівель та
споруд, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, за договором купівлі-продажу
від 27.05.2009 року; визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частину жилого будинку
за адресою: АДРЕСА_1.

20 лютого 2014 року надійшла заява від
представника ОСОБА_2 про скасування
заочного рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 березня 2014 року заочне
рішення від 28 січня 2014 року скасовано
та призначено до нового розгляду.

10.04.2014 року від ОСОБА_3 надійшла
уточнена позовна заява, в якій вона
просила поновити строк позовної
давності при зверненні з позовом, а
саме з листопада 2013 року, з часу коли
ОСОБА_3 дізналася про своє порушене
право, визнати договір дарування ?
частини жилого будинку на підставі
укладеного правочину, розписки від 27
травня 2009 року складеної ОСОБА_4,
відповідно до якої ОСОБА_4 продав ?
частину будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за
20000,00 доларів США, посилаючись на те, що
23 травня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в
присутності директора АН «ОСОБА_6 +»
ОСОБА_6, було підписано угоду про
укладення договору купівлі-продажу, в
якій ОСОБА_4 виступав як продавець та
отримав від ОСОБА_3 як покупця аванс у
розмірі 15400,00 грн., що еквівалентно 2000,00
доларів США для забезпечення виконання
по договору купівлі-продажу частини
будинку у АДРЕСА_1.

У вищезазначеній угоді прописано всі
істотні дані, які були необхідні для
сторін по придбанню та по відчуженню
вищезгаданого об'єкту нерухомості.

27 травня 2009 року прибувши до приватного
нотаріуса ОСОБА_5 перед підписанням
договору купівлі-продажу, з боку ОСОБА_4
з підтримки ОСОБА_6 було зроблено
пропозицію до ОСОБА_3 за обставин, що
можуть здешевити витрати, які ОСОБА_3
повинна нести при підписанні договору
купівлі-продажу.

Пропозиція стосувалася підписання
договору дарування замість договору
купівлі-продажу.

В момент підписання договору
дарування, було складено розписку, що
ОСОБА_4 отримав кошти за частину
будинку.

ОСОБА_3 мала намір придбати у власність
? частину жилого будинку АДРЕСА_1, тому
складання розписки не викликало сумнів
у ОСОБА_3 про неправомірність укладеної
угоди.

Разом з тим ОСОБА_3 просила суд замінити
первісних відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_7
на належного відповідача ОСОБА_4

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 13 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
в повному обсязі, поновлено ОСОБА_3
строк позовної давності при зверненні
з позовом, а саме з листопада 2013 року;
визнано договір дарування ? частини
жилого будинку, житловою площею ? від 38,1
кв.м., з відповідною частиною
господарських і побутових будівель та
споруд, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 27 травня 2009 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
зареєстрований в реєстрі за № 577
недійсним; визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частину жилого будинку,
житловою площею ? від 38,1 кв.м. з
відповідною частиною господарських і
побутових будівель та споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі укладеного правочину
розписки від 27 травня 2009 року складеної
ОСОБА_4, відповідно до якої ОСОБА_4
продав ? частини будинку по АДРЕСА_1
ОСОБА_3 за 20000,00 доларів США.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати заочне рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 13 травня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд
помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 23 травня 2009 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в присутності
директора агентства нерухомості
«ОСОБА_6 +» ОСОБА_6 було підписано угоду
про укладення договору
купівлі-продажу, в якій ОСОБА_4 виступив
як продавець та отримав від ОСОБА_3 як
покупця аванс у розмірі 15400,00 грн., що
відповідало 2000,00 доларів США для
забезпечення виконання за договором
купівлі-продажу частини будинку в
АДРЕСА_1.

В зазначеній угоді визначені всі
істотні умови, які були необхідні для
сторні по придбанню та по відчуженню
вищезазначеного об'єкта нерухомості,
оскільки повна вартість об'єкту
відповідно до п. 2 угоди визначена в
розмірі 154000,00 грн., що еквівалентно 20000,00
доларів США, обов'язок передати решту
суми - 18000,00 доларів США відповідно до п.
3 угоди, строк кінцевого розрахунку
відповідно до п. 4 угоди.

Проте, 27 травня 2009 року сторони у
нотаріуса, перед підписанням договору
купівлі-продажу, з метою зменшення
витрат, пов'язаних з укладенням
договору домовилися про укладення
договору дарування, замість договору
купівлі-продажу, підтвердивши
розпискою своє волевиявлення, що
ОСОБА_4 отримав кошти за частину
будинку, що є підтвердженням, що ОСОБА_3
купила спірну нерухомість.

Волевиявлення ОСОБА_3 у зазначених
спірних правовідносинах направлено на
придбання у власність ? частини
спірного об'єкту нерухомості, а
розписка ОСОБА_4 підтверджує його волю
на продажу частини будинку та не
викликає жодних сумнівів у ОСОБА_3 про
неправомірність зазначеної угоди.

Даючи правову оцінку зазначеним
спірним правовідносинам суд дійшов
висновку, що ОСОБА_9 із корисних мотивів
ввів в оману ОСОБА_3, запропонувавши їй
замість укладення договору
купівлі-продажу, укласти договір
дарування спірної нерухомості,
оскільки дії сторін щодо передачі
грошових коштів ОСОБА_3 ОСОБА_10 та
розписка останнього про отримання ним
зазначених коштів від ОСОБА_3 за
продажу ? частини будинку по АДРЕСА_1 за
20000,00 доларів США, підтверджує про
волевиявлення сторін на укладення
договору купівлі-продажу. За
викладених обставин суд правильно
визначив, що природа правовідносин за
договором дарування суперечить
волевиявленню ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні безоплатно
майно у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Виходячи з викладених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
помилково дійшов висновку, що
оспорюваний договір дарування
вчинений під впливом обману та за цих
підстав повинен бути визнаний судом
недійсним. Досліджені судом обставини
укладення зазначеного спірного
договору на думку колегії дають
підстави вважати його удаваним.

Статтею 235 ЦК України визначено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Таким чином оспорюваний договір
дарування фактично містить ознаки
договору купівлі-продажу.

Оскільки судом визнано договір
дарування недійсним, суд помилково
вважав з цих підстав за необхідне
задовольнити вимоги позивача щодо
визнання права власності на спірний
об'єкт нерухомості. Законом не
передбачено набуття права власності за
таких підстав.

Статтею 328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону, або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що уточнений позов
заявлено про визнання договору
дарування недійсним та визнання права
власності на спірне майно, суд без
законних правових підстав визнав право
власності на спірний об'єкт.

Позивач не заявив вимоги про визнання
договору дарування удаваним, хоча він
має всі ознаки удаваного правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦК України у
разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.

Із матеріалів справи вбачається, що
апелянт є власником ? частини спірного
будинку № 34. Ухвалою від 10 квітня 2014
року суд виключив з числа відповідачів
ОСОБА_2 не визначивши її процесуального
статусу та своїм рішенням визначив
долю об'єкта нерухомості, який
перебуває у спільній частковій
власності, чим порушено процесуальні
права апелянта, що також є підставою
для скасування оскаржуваного рішення.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що судом неповно з'ясовано
викладені обставини, висновок суду не
відповідає викладеним обставинам що є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення суду та
ухваленням нового рішення по суті
позовних вимог.

За викладених обставин колегія суддів
вбачає законних підстав для
задоволення позову за відсутністю
належних доказів.

На підставі викладеного та керуючись
ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст.313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 13 травня 2014
року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов