Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого суддів Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Боймиструка
С.В.

Секретар судових засідань Пиляй
І.С.

З участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рівненського міського суду від 10 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Національного університету водного
господарства та природокористування
про визнання права власності на
квартиру,

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся
до суду із вказаним позовом.

Рішенням Рівненського міського суду
від 10 липня 2014 року його вимоги
задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з Національного
університету водного господарства та
природокористування на користь ОСОБА_3
понесені позивачем судові витрати по
справі в розмірі 3132,08гривні.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
вважає рішення суду незаконним, через
те, що судом неповно з"ясовано
обставини, що мають значення для
справи. Судом порушено та неправильно
застосовано норми процесуального
права.

Доводив, що суд своїм рішенням не
залучивши його до участі у справі
вирішив питання про його права та права
його неповнолітньої

Справа №22ц/787/2089/2014
Головуючий у 1-й інстанції Бердій М.А.

Суддя-доповідач Собіна І.М.

дитини. Зокрема у спірну квартиру
АДРЕСА_1, на яку оскаржуваним рішенням
суду визнано за ОСОБА_3 право власності,
він та його донька ОСОБА_6 вселились на
підставі ордера, в ній зареєстровані та
проживають з 2007 року.

Визнавши ОСОБА_3 власником спірної
квартири, суд фактично змінив правовий
статус даного помешкання, перевівши
його з державного житлового фонду без
згоди Рівненського міськвиконкому, чим
позбавив його та неповнолітню доньку
права проживання, в даному раніше
державному помешканні та його
приватизації.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 19 травня 2011
року було встановлено, що його разом з
його ж неповнолітньою дитиною було
включено ОСОБА_3 до членів сім"ї для
отримання квартири більшої площі. Суд
також встановив, що наступними
рішеннями по приватизації даної
квартири не було враховано їхні права
на приватизацію.

Рішенням Рівненського міського
суду від 23 жовтня 2013 року, яке є чинним,
було встановлено, що ОСОБА_3
перебуваючи на квартирному обліку за
місцем роботи для отримання житла в
порядку покращення житлових умов
включив їх до складу своєї сім"ї.

Спільним рішенням адміністрації
університету та профспілкового
комітету від 15 березня 2007 року №3 та на
підставі рішення виконкому
Рівненської міської ради від 10 квітня
2007 року, ОСОБА_3 25 квітня 2007 року було
видано ордер №6727 на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 до якого був
включений і він з донькою.

Як на час видачі ордера позивачу,
так і на час винесення оскаржуваного
рішення судом, спірна квартира
відносилась до державного житлового
фонду.

Вважає, посилання суду в рішенні на
норми ч. 2 ст. 12 Закону України „Про
власність" та ст. 392 ЦК України
неправомірним.

По наведених підставах просив
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_3 у задоволенні його позовних
вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з"явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про її
задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
10 квітня 2003 року між Українським
державним університетом водного
господарства та природокористування, з
однієї сторони та ОСОБА_3, з другої
сторони укладено договір №10 згідно
умов якого Університет зобов"язався
провести реконструкцію гуртожитку
АДРЕСА_1 під житловий будинок (1-а черга)
з використанням коштів Університету та
коштів Забудовника та вирішити всі
організаційні питання по видачі ордера
на отримання квартири після закінчення
реконструкції першої черги і прийняття
Державною комісією її до експлуатації,
а забудовник зобов"язався поетапно
фінансувати проведення реконструкції
в сумі, передбаченій
проектно-кошторисною документацією
(а.с.11-15).

25 квітня 2007 року ОСОБА_3 видано
ордер на житлове приміщення №6727, на
склад сім"ї із 8 - чоловік (в тому числі і
ОСОБА_2 та його доньку ОСОБА_6.) на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16).

Матеріалами справи також
встановлено, що спірна квартира була
надана ОСОБА_3 в користування у порядку
покращення його житлових умов, на всіх
членів сім"ї на підставі спільного
рішення керівництва та профкому
Університету, протокол №3 від 15 березня
2007 року.

Відповідно до п. 2.8 договору
Університет брав на себе зобов"язання
передати Забудовнику реконструйовану
квартиру на підставі ордера у
користування, а не у власність.

У зв"язку з цим правовідносини, що
виникли між Університетом та позивачем
носять характер житлових, а не
цивільно-правових і спрямований був на
забезпечення позивача та членів його
сім"ї реконструйованою квартирою
більшої площі наданою у користування.

Згідно п. 3 ст. 2 Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду" приватизація квартир у будинках,
включених до плану реконструкції
поточного року, здійснюється після її
проведення власником (володільцем)
будинку. Наймачі, які проживали у
квартирах до початку реконструкції,
після проведення реконструкції мають
пріоритетне право на приватизацію цих
квартир.

На час ухвалення рішення судом
першої інстанції спірна квартира
наказом начальника Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Рівненської
міської ради №44/01 від 07 лютого 2013 року
була передана у комунальну власність
міста Рівне, проте суд, вирішуючи спір
не залучив його до участі у справі.

За таких обставин, визнання права
власності на спірну квартиру за
позивачем порушує права інших членів
його сім"ї на приватизацію квартири.

Виходячи з наведеного та керуючись
п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
від 10 липня 2014 року скасувати і в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено сторонами в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання ним законної сили.

Головуючи І.М.Собіна

Судді:
О.В.Оніпко

С.В.Боймиструк