АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________Про
вадження № 22ц/790/6755/2014
Головуючий 1 інст. - Стригуненко
Справа № 610/2683/14ц
Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Балаклійського
районного суду Харківської області від
18 серпня 2014 року по справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до Профспілкового
комітету первинної профспілкової
організації філії Управління
«Укргазтехзв'язок» Профспілки
працівників нафтової і газової
промисловості України, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання статусу на час
звільнення з роботи,-

в с т а н о в
и л а :

До Балаклійського районного суду
Харківської області ОСОБА_3 звернувся з
позовною заявою в якій просив визнати,
що на момент звільнення з роботи 26.03.2014
р. він мав правовий статус профгрупорга
Щебелинського цеху технологічного
зв'язку, тобто мав права і обов'язки
профгрупорга цього цеху.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що в період роботи на
підприємстві він був обраний
профгрупоргом профспілкової
організації. Пізніше його було
звільнено з роботи, а судом поновлено
на роботі. До поновлення його на роботі
в профспілковій організації було
обрано іншу особу - ОСОБА_4 Профспілкова
організація визнала збори з питання
обрання на цю посаду ОСОБА_4 замість
заявника такими, що не відбулися
внаслідок відсутності кворуму. Тому
позивач вважає, що зберіг за собою
посаду у профспілковій організації. Не
визнає законним рішення про обрання
новим профгрупоргом ОСОБА_4.

Вказує, що на час проведення цих зборів
профспілкової організації зберіг
повноваження профгрупорга, тому
законних підстав для дострокового
обрання нового не було.

Рішенням про обрання нового
профгрупорга порушено Статут
профспілки.

26.03.2014 р. його повторно було звільнено з
роботи. Звільнення оспорює в суді.

Між профспілковою організацією,
підприємством і ним існує спір про
право. Профспілкова організація
оспорює ту обставину, що на час
звільнення 26.03.2014 р. він був
профгрупоргом.

Вважає, що згідно зі ст. 41 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності» він як
профгрупорг не міг бути звільнений з
роботи за скороченням штату
працівників.

Рішенням Балаклійського
районного суду Харківської області від
18 серпня 2014 року в позові ОСОБА_3 до
Профспілкового комітету первинної
профспілкової організації філії
«Управління «Укргазтехзв'язок»
Профспілки працівників нафтової і
газової промисловості України, третя
особа: ОСОБА_4 про визнання статусу на
час звільнення з роботи відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Балаклійського районного суду
Харківської області від 18 серпня 2014
року і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_3 повністю, а
саме визнати, що на момент звільнення з
роботи з посади водія автотранспортних
засобів 1 класу Червонодонецького
вузла зв'язку Щебелинського цеху
технологічного зв'язку Харківського
регіонального центру «Газтехзв'язок»
Управління «Укргазтехзв'язок» ПАТ
«Укртрансгаз», що відбулося 26 березня
2014 р., ОСОБА_3 мав правовий статус
профгрупорга Щебелинського цеху
технологічного зв'язку первинної
профспілкової організації філії
«Управління «Укргазтехзв'язок»
Професійної спілки працівників
нафтової і газової промисловості
України, тобто мав права і обов'язки
профгрупорга цього цеху.

Зокрема, в своїй апеляційній скарзі
зазначає, що при постановленні рішення
суд порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції
взагалі не дав будь-якої оцінки
обставинам, зазначеним позивачем в
позовній заяві і якими він обґрунтовує
свої вимоги.

Єдиним аргументом, на якому
ґрунтується відмова в позові, є те, що,
на думку суду, позовну вимогу про
визнання щодо позивача правового
статусу профгрупорга цеху, яку суд в
рішенні некоректно визначає (дослівно)
як «обставину в прохальній частині
позову», необхідно доказувати виключно
у трудовому спорі. Також суд зазначає в
рішенні, що сама по собі ця обставина,
тобто встановлення, що ОСОБА_3 мав
правовий статус профгрупорга цеху,
юридичного значення, окрім як у
трудовому спорі, не має.

Суд помилково визначив предмет спору в
позовному провадженні. Предметом
розгляду за позовом ОСОБА_3 є не
встановлення певної обставини (факту,
що має юридичне значення) в порядку
окремого провадження, а визнання
правового статусу позивача в порядку
позовного провадження.

Посилання в рішенні на те, що в окремому
позовному провадженні розглядається
трудовий спір ОСОБА_3 про поновлення на
роботі не є законною підставою для
відмови в позові по даній справі. Таку
підставу в судовому рішенні можна
зазначити лише з посиланням на певну
правову норму з зазначенням назви,
статті, її частини, абзацу, пункту,
підпункту закону, що це підтверджує.

Усі тези оскаржуваного рішення про те,
що позивачу недоцільно було звертатись
до суду з цим позовом, що цей позов не є
належним способом судового захисту, що
позовна вимога про визнання правового
статусу - це не предмет позову, а одна з
обставин для доказування в іншому
провадженні, що сама по собі ця позовна
вимога, яку суд в рішенні називає не
позовною вимогою, а виключно
обставиною, з точки зору вимог
процесуального закону не мають ніякого
відношення до правової оцінки доказів
по справі і встановлення наявності або
відсутності фактів, якими
обґрунтовується позовна вимога ОСОБА_3,
що зобов'язаний був здійснити суд на
виконання вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК.

Обставини, якими обґрунтовувалися
позовні вимоги ОСОБА_3 залишилися поза
увагою суду, а сам позов - фактично без
розгляду.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з'явилися,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та, дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що
пред'явлення цього позову не є належним
способом захисту, оскільки наявність у
ОСОБА_3 цього статусу - це не предмет
позову, а одна з обставин, що має
значення для справи та підлягає
доказуванню за позовом про поновлення
на роботі.

З таким висновком суду, судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання. Порушення цивільного
права є результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею

61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції повно і всебічно
з'ясував обставини по справі, на які
посилалися сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень, оцінив
докази, які були досліджені в судовому
засіданні.

Матеріали справи не містять доказів
які б свідчили , що внаслідок дій
відповідача законні права позивача
зазнали зменшення або ліквідації, що
позбавило його можливості здійснити,
реалізувати ці права повністю або
частково.

Судами першої і другої інстанції було
створено рівні умови для сторін щодо
надання доказів своїх вимог і
заперечень.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.
Апелянт будь яких доказів, які б
спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду
Харківської області від 18 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -