Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2320/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Савельєва О.В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

08.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів:
Чорнобривець О.С., Кодрула М.А.

за участю
секретаря: Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 25.06.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики. На обґрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що
30.12.2012 року між нею та ОСОБА_2 укладений
договір позики шляхом підписання
розписки, за умовами якої відповідачу
були передані грошові кошти в розмірі
25000грн., а остання зобов'язувалась
повернути їй таку ж суму грошових
коштів в строк до 10.01.2013 року, однак на
даний час ОСОБА_2 не повернула гроші
позивачу. Позивач зазначив, що
неодноразово зверталась до боржниці із
проханням повернути борг, але
відповідач не виходить на контакти та
не здійснює жодних виплат боргової
суми. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на
свою користь суму основного боргу в
розмірі 25000грн., суму нарахованої пені у
розмірі 3% від суми прострочення
платежу у розмірі 382 грн. та суму витрат
на правову допомогу у розмірі 1000грн.

Рішенням Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від
25.06.2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції встановив, що згідно з
розпискою, яка міститься в матеріалах
справи (а.с.48), 30.12.2012 р. відповідач
ОСОБА_2, у присутності двох свідків,
взяла в борг 25000 грн у ОСОБА_3., які
зобов'язалася повернути до 10.01.2013.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку саму суму коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей
того самого роду і такої самої якості.
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу
України, договір позики укладається у
письмовій формі. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно зі ст.1051 Цивільного кодексу
України, позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані в меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відповідачем не надано
належних доказів на підтвердження
доводів щодо недостачі грошових коштів
в магазині та написання розписки саме з
цієї причини.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідач ОСОБА_2 не виконала взяті
на себе зобов'язання та не повернула
суму позики у строк, визначений
розпискою.

В апеляційній скарзі зазначається, що
судом першої інстанції при винесені
рішення були порушені норми
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені
доводи і дійшла висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих доказів.

Колегія судів дійшла висновку , що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді
першої інстанції не надала належних
доказів на спростування позовних
вимог зокрема , що відповідач не
отримували кошти за зазначеною
розпискою, а розписка підписана не нею.
Відповідач по справі мав право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним, але
зазначеним правом відповідач не
скористався.

З матеріалів справи вбачається, що по
справі за клопотанням відповідача
була призначена почеркознавча
експертиза, однак в подальшому
відповідач відмовився від її
проведення.

Під час розгляду апеляційної скарги
відповідач підтвердила, що розписка
про отримання грошей підписана нею
особисто однак зазначила, що підписала
розписку під тиском позивача, оскільки
була виявлена недостача . Гроші за
розпискою вона не отримувала.

Колегія суддів перевірила зазначені
обставини і дійшла висновку, що
відповідач не підтвердила доводи
зазначені в апеляційній скарзі
належними доказами зокрема, що гроші не
отримувала від позивача, що на неї
здійснювався тиск під час написання
розписки і що 25000 грн. це недостача яка
виникла у зв'язку з трудовими
відносинами.

Приймаючи до уваги встановлені
обставини колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
розглянув справу в межах доводів
позовної заяви та наданих сторонами
доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не
спростовують, оскільки не
підтверджуються належними доказами,
суперечать фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від
25.06.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: