У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Управління міграційної
служби України у Полтавській області,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення зі зняттям з
реєстраційного обліку, за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Управління
міграційної служби України у
Полтавській області, про визнання
недійсною додаткової угоди за
договором про іпотечний кредит, інших
документів та зобов'язання вчинити
певні дії та за позовом третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору, ОСОБА_5 в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Орган опіки
та піклування Оржицької районної
державної адміністрації, про визнання
недійсним договору іпотеки, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Оржицького районного суду Полтавської
області від 15 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, в якому просило в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 14 січня 2008 року
№ РLО0GI, укладеним між банком та
ОСОБА_4, звернути стягнення на житловий
будинок та земельну ділянку розміром
0,25 га, які розташовані по АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки (на підставі договору іпотеки
від 14 січня 2008 року № РLО0GI) ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав
власності, з отриманням кадастрового
номера земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухоме майно у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Також позивач просив виселити
відповідача ОСОБА_4 та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
житловому будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку в Оржицькому РВ
УМВС України у Полтавській області, до
повноважень якого входять питання
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житлового будинку, а також
стягнути з відповідача судові витрати.

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк»,
який уточнила у квітні 2014 року, та
остаточно просила визнати недійсними
оформлені від її імені з 26 серпня 2008
року: додаткову угоду до договору про
іпотечний кредит від 14 січня 2008 року №
РLО0GI, заяву про зміну валюти
кредиту від 26 серпня 2008 року та заяву
про продаж іноземної валюти від 26
серпня 2008 року № 1, а також зобов'язати
ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити
перерахунок заборгованості за
кредитом на умовах договору про
іпотечний кредит від 14 січня 2008 року №
РLО0GI у національній валюті -
гривні починаючи з 26 серпня 2008 року з
урахуванням фактично сплачених сум з
повернення кредиту та стягнути з банку
понесені судові витрати.

У січні 2013 року ОСОБА_5 в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7
звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 та просив
визнати недійсним з 14 січня 2008 року
іпотечний договір від 14
січня 2008 року № РLО0GI та стягнути з
відповідачів судові витрати.

Рішенням Оржицького районного суду
Полтавської області від 15 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 28 травня 2014 року, у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсними: додаткову угоду до
договору про іпотечний кредит від 14
січня 2008 року № РLО0GI (датовану 26
серпня 2008 року), заяву про зміну валюти
кредиту за договором до договору про
іпотечний кредит від 14 січня 2008
року № РLО0GI (датовану 26 серпня 2008
року) та заяву № 1 про продаж іноземної
валюти від 26 серпня 2008 року.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
здійснити перерахунок заборгованості
за кредитом з урахуванням умов
договору про іпотечний кредит
від 14 січня 2008 року № РLО0GI
у національній валюті - гривні
починаючи з 26 серпня 2008 року із
зарахуванням фактично виплачених сум з
повернення кредиту.

У задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
в частині відмови у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» та в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4,
справу в цій частині направити на новий
судовий розгляд.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, та, відповідно, в
касаційному порядку не переглядається.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 14 січня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був
укладений договір про іпотечний кредит
№ РLО0GI, згідно з умовами якого
ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 75 тис.
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 14 січня 2018 року.

Згідно з п. 1.5 договору погашення
платежів здійснюється виключно у
національній валюті України - гривні.

Відповідно до п. 2.4 умов вказаного
договору погашення заборгованості
повинно здійснюватися щомісячно в
період сплати ануїтентними платежами в
сумі не менше 1 219 грн 60 коп., які
складаються з заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інших витрат.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 14 січня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки № РLО0GI,
згідно з умовами якого ОСОБА_3 передала
в іпотеку банку нерухоме майно, а саме:
житловий будинок загальною площею 72,2
кв. м та земельну ділянку площею 0,25 га,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Вказане майно належить відповідачу
ОСОБА_3 на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності та
державного акта про право власності на
земельну ділянку. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмета іпотеки
становить 111 тис. грн.

26 серпня 2008 року ОСОБА_4 звернулась до
ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну валюти
кредиту за договором від 14 січня 2008
року № РLО0GI на долари США та
перерахунок суми залишку за кредитом у
розмірі 73 653 грн 79 коп.

Згідно з заявою про продаж іноземної
валюти від 26 серпня 2008 року № 1 ОСОБА_4
просила здійснити перерахунок
вищезазначеної суми на долари США, що
становить 15 942,38 дол. США.

26 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» була укладена додаткова
угода до договору про іпотечний кредит
від 14 січня 2008 року № РLО0GI, за
умовами якої зобов'язання позичальника
були переведені в іноземну валюту та в
еквіваленті становили 15 942,38 дол. США.

Згідно з висновком
судово-почеркознавчої експертизи від 31
січня 2014 року № 10043, складеним
Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз ім. засл.
проф. М. С. Бокаріуса, підписи від імені
ОСОБА_4 у додатковій угоді до договору
про іпотечний кредит від 26 серпня 2008
року, розташовані: в графі «9.2
Позичальник», рядка «Підпис ОСОБА_4»; в
рядку «Один з оригіналів даного
договору мною отримано особисто ____
(підпис) ОСОБА_4»; у заяві про продаж
іноземної валюти від 26 серпня 2008 року №
1, розташований в рядку «_________ ОСОБА_4»; у
заяві від 26 серпня 2008 року на ім'я
керівника бізнесу «Ипотечное
кредитование» Дем'яненко С.Г.,
розташований ліворуч від запису
«ОСОБА_4», виконано не ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» та задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, взяв за
основу висновок судово-почеркознавчої
експертизи та факт зміни банком
зобов'язання за кредитним договором
без згоди позичальника.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів з огляду на
наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6,
203, 626, 627 визначає, зокрема, поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642, 643 ЦК України.

За змістом ст. 212 ЦПК України жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 з 20 вересня 2008 року по 18
лютого 2009 року здійснювала платежі у
дол. США, отже, погашала заборгованість
за умовами додаткової угоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, у порушення
статей 213, 214 ЦПК України на вказане
уваги не звернув, у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин, не врахував поведінку
ОСОБА_4 у контексті положень цивільного
законодавства про укладення та зміну
договору, враховуючи ч. ч. 2, 3 ст. 205,
ч. 2 ст. 642 ЦК України, оскільки такі
фактичні дії можуть вказувати на
наявність волевиявлення на виконання
умов додаткової угоди.

За таких обставин судові рішення в
частині вирішення позовних вимог ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційної
інстанції в частині вирішення позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду
Полтавської області від 15 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 28 травня 2014
року в частині вирішення позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - Управління міграційної служби
України у Полтавській області, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення зі зняттям з
реєстраційного обліку та в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Управління
міграційної служби України у
Полтавській області, про визнання
недійсною додаткової угоди за
договором про іпотечний кредит, інших
документів та зобов'язання вчинити
певні дії скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Оржицького
районного суду Полтавської області від
15 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 28
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.М. Мазур

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана