Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/4228/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 04 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, що
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи
Шевченківський РВ у м. Запоріжжя УДМВС
України в Запорізькій області, орган
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району про
визнання особи такою, що втратили право
користування жилим приміщенням за
зустрічним позовом ОСОБА_4 яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа -
служба у справах дітей Запорізької
міської ради по Шевченківському району
про вселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначав, що у відповідності до рішення
виконавчого комітету Запорізької
міської Ради від 23.02.2012 р. № 71 «Про зміну
статусу гуртожитку для малих сімей -
житлового будинку по АДРЕСА_2 та
присвоєння статусу житлового будинку»
будинок АДРЕСА_2 належить до
комунальної власності міста.

Він є наймачем комунальної квартири
АДРЕСА_2 про що свідчить ордер № 187,
виданий виконавчим комітетом
Запорізької міської Ради від 03.05.2012 р. №
«М». До ордеру вписані його колишня
дружина - ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5

У 2012 р. за рішенням Шевченківського
районного суду М.Запоріжжя шлюб між ним
та ОСОБА_4 було розірвано. Шлюбні
відносини з відповідачем були
припинені ще з квітня 2011 р. Спільні
відносини були відсутні, вони
проживали окремо. Тобто, саме з квітня
2011 р. ОСОБА_4 разом з їх донькою не
проживають за адресою: АДРЕСА_2, що
підтверджено чисельними актами.

Посилаючись на зазначені обставини
просив суд, визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, а саме
комунальною квартирою АДРЕСА_2.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом в якому
зазначала, що 22.12.2006 р. між нею та ОСОБА_3
був укладений шлюб. Від шлюбу вони
мають неповнолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Подружні відносини між нею та
відповідачем припинені у вересні 2011 р.
Після

припинення подружніх відносин, вони
продовжували прожинати в одній
квартирі, спільного господарства не
вели.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21.03.2012 р. з ОСОБА_3
на її користь стягнуті аліменти на
утримання неповнолітньої дитини.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 25.05.2012 р. шлюб між
нею та ОСОБА_3 був розірваний.

10.02.2009 р. ОСОБА_3 на сім»ю з трьох чоловік
- її, відповідача та доньки була надана
кімната № 72 в гуртожитку для малих
сімей - житлового будинку по АДРЕСА_2 де
вони проживали разом до 07.02.2012 р.

07.02.2012 р. у зв'язку з тим, що у
відповідача склалися неприязні
стосунки з сусідами квартири № 76
гуртожитку, їм дозволили обміняти
кімнату АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету
Запорізької міської Ради від 23.02.2012 р. №
71 «Про зміну статусу гуртожитку для
малих сімей - житлового будинку по
АДРЕСА_2 та присвоєння статусу
житлового будинку, будинок АДРЕСА_2
належить до комунальної власності
міста.

03.05.2012 р. відповідачу на їх сім»ю
Запорізькою міською Радою був виданий
ордер № 187.

Після отримання ордеру на спірну
однокімнатну квартиру, ОСОБА_4 став
створювати нестерпні умови для її
проживання та проживання дитини в цій
квартирі. Відповідач став зносити
сміття з сміттєвих ящиків, яке
розташовував по всій кімнаті, на її
ліжку, ліжку дитини.

З метою створення належних умов для
життя і розвитку їх дитини, вона була
вимушена звернутись до своїх батьків з
проханням тимчасово (до вирішення
питання про обмін спірної квартири)
надати можливість проживати їй та
дитині разом з батьками в належній їм
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Вона неодноразово зверталась до
відповідача з пропозицією
приватизувати квартиру, обміняти її чи
продати.

У квітні 2014 р. ОСОБА_3 змінив замки на
вхідних дверях квартири. В квартирі
залишилось належне їй та відповідачу
набуте у шлюбі майно.

Посилаючись на зазначені обставини
просила суд, вселити її та неповнолітню
ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Шевченківського районного
суду Запорізької області від 4 вересня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 та неповнолітню ОСОБА_5
в квартиру АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та постановити нове, яким
його позовні вимоги задовольнити,
зустрічний позов ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було
встановлено, що сторони перебували у
шлюбі з 22.12.2006 р. по 25.05.2012 р. від шлюбу
мають неповнолітню доньку.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про
оспорювання права на житло колишньої
дружини та доньки, позивач зазначає, що
вони тривалий час не проживають у
спірному житлі з квітня 2011 року.
Натомість він не оспорював її право на
житло, у 2012 році рішенням виконавчого
комітету Запорізької міської Ради від
23.02.2012 р. № 71 "Про зміну статусу
гуртожитку для малих сімей - житлового
будинку та присвоєння статусу
житлового будинку", будинок, у якому
знаходиться спірна квартира, був
переданий до комунальної власності
міста та на сім'ю з трьох осіб
Запорізькою міською Радою був виданий
ордер № 187 на вселення до квартири. На
цей час право відповідачки та дитини на
житло позивачем не оспорювало ся.

Суд першої інстанції врахував, що
відповідачка з дитиною у встановленому
порядку зареєстровані у спірному
житлі.

За змістом ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Позивач просив визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
спірним жилим приміщенням на підставі
ст.71, 72 ЖК України.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
"Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України"
передбачено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (стаття 71 ЖК України),
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Як пояснили сторони, спірне житло
складається з однієї кімнати у
комунальній квартирі, а тому
враховуючи, що сторони розірвали шлюб,
їх спільне проживання є утрудненим та
може зумовлювати тимчасову
відсутність у спірному житлі.

Суд першої інстанції надав належну
оцінку наданим сторонами доказам та
виходив з їх недостатності для
висновку про те, що відповідачка з
дитиною без поважних причин не
проживають у спірній кімнаті та
втратили інтерес до неї як до власного
житла.

Крім того, судом було враховано, що
іншого житла відповідачка з дитиною не
мають, тому малолітня дитина належить
до групи ризику щодо втрати житла або
права на його використання за Законом
"Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей",
відповідно до положень якого держава
гарантує особам, які належать до групи
ризику втрати житла, застосування
заходів, спрямованих на усунення
причин виникнення безпритульності та
бездомності.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2014 року
в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: