Провадження №2/263/3125/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Жовтневий районний суд
міста Маріуполя Донецької області у
складі головуючого судді Турченка О.В.,
при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду у місті Маріуполі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що вона працювала з 30.05.1974 року по 31.12.2009
року в ПАТ «МК «Азовсталь». Під час
роботи їй не виплачувались суми
індексації заробітної плати. Згідно
рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Маріуполя від 08.08.2014 року з
відповідача на користь позивачки було
стягнуто індексацію заробітної плати
та компенсацію, всього на суму 105,88 грн.
Повний розрахунок за рішенням суду
відповідач не провів. Просила стягнути
з відповідача на її користь середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку з 01.01.2010 року по день
ухвалення рішення та компенсацію
моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Позивачка надала суду заяву з
проханням вирішити справу за її
відсутності, наполягала на задоволенні
заявлених позовних вимог у повному
обсязі.

Представник відповідача Бузивська Н.М.
надала суду заяву, в якій позов не
визнала за підставами наведеними в
запереченнях проти позову, просила суд
справу розглянути без її участі. В
наданих суду запереченнях зазначено,
що відповідачем не було порушено
трудових прав позивача, тож відсутній
факт несвоєчасної виплати заробітної
плати, то й відсутні передбачені ст.117
КЗпП України підстави для стягнення
середнього заробітку, відшкодування
моральної шкоди. Одночасно у
запереченнях відповідач зазначив, що
період розрахунку слід вважати з 16.01.2014
року (з дати звернення позивача до
відповідача). Крім того, слід
враховувати принцип розумності,
справедливості та співрозмірності,
враховуючи суму середнього заробітку
пропорційно до суми індексації,
стягнутої за рішенням суду.

Фіксація судового процесу технічними
засобами не велась у відповідності з ч.2
ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом
справи за відсутності осіб, які беруть
в ній участь.

Суд, дослідивши письмові докази,
вважає, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

При вирішенні спірних правових
відносин суд, перш за все, керується
вимогами ст.11 ЦПК України, за якими суд
розглядає цивільну справу не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

Позивачка з 30.05.1974 року по 31.12.2009 року
перебувала у трудових відносинах із
ПАТ «МК «Азовсталь», що
підтверджується копією трудової
книжки позивачки, яку звільнено з
роботи на підставі ст.38 КЗпП України.

Згідно рішенню Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від 08.08.2014
року позов ОСОБА_1 був задоволений
частково та з ПАТ «МК «Азовсталь» на її
користь стягнуто індексацію
заробітної плати та компенсацію на
суму 105,88 грн.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Визначаючи розмір відшкодування за час
затримки розрахунку при звільненні, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки, суд керується
наступним.

Верховний Суд України в п.20 постанови
Пленуму «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
від 24 грудня 1999 року №13 роз'яснив, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку з
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в
постановах Верховного Суду України від
24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21
листопада 2011 року у справі № 6-60цс11.

Позивачкою заявлено позовні вимоги про
стягнення з ПАТ «МК «Азовсталь»
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі
193490,64грн.

Згідно довідки №022-12104 від 11.09.2014 року,
наданої суду представником
відповідача, середньоденна заробітна
плата ОСОБА_1 за останні повні два
місяці роботи перед її звільненням
складала 192,60 гривень.

Судом встановлено, що у день звільнення
позивачка не працювала, оскільки
вказаний день припав на вихідний день
позивачки в графіку її роботи (згідно
довідки №05/280 від 12.09.2014 року, наданої
суду представником відповідача),
доказів звернення до відповідача з
вимогою про розрахунок при звільненні
не надано,

Згідно копії заяви ОСОБА_1 остання
звернулася до відповідача з вимогою
виплати індексації 16 січня 2014 року.

Виходячи з дати звернення до
відповідача 16.01.2014 року по день
ухвалення рішення 06 жовтня 2014 року
кількість робочих днів складає 179 днів.
Таким чином, розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, що формально припадає
до сплати позивачеві, складає 34475,40 грн.
(179 дня х 192,60 грн.).

Разом з тим, суд, виходячи з принципу
співмірності, бере до уваги
частковість задоволення позовних
вимог про стягнення індексації та
компенсації заробітної плати
вищезазначеним рішенням суду, враховує
розмір спірної суми, на яку мала право
позивачка, частку, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотність цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інші конкретні обставини
справи, серед яких тривалість часу,
протягом якого позивачка не
переймалася невиплатою належних їй при
звільненні сум, не зверталася до
відповідача чи до суду за їх
отриманням, що фактично штучно
завищило розмір суми середнього
заробітку, стягнення якого вимагає
позивачка.

За основу визначення середнього
заробітку за час затримки суд бере
надану відповідачем формулу, за якою
загальний розмір середнього заробітку
з 17.01.2014 року по 06.10.2014 року складає 34475,40
грн., від якого 0,29% складає стягнена за
рішенням суду несвоєчасно сплачена
індексація та компенсація.

З урахуванням наведеного та загальних
засад цивільного законодавства суд
вважає 99,98 грн. співрозмірним
відшкодуванням за час затримки
розрахунку при звільненні.

Оскільки згідно з положеннями
законодавства індексація заробітної
плати та компенсація входять до
структури заробітної плати, з якої має
проводитись відрахування податків та
обов'язкових платежів, що не зазначені
у наданому відповідачем розрахунку,
при виплаті відповідачем відповідних
сум належить утримати з них
передбачені законом податки і
обов'язкові платежі.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За змістом вказаного положення
законною підставою для відшкодування
моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП
України є факт порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин (п. 9).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконне
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності (п.
13).

Встановлено, що відповідач порушив
право позивачки на отримання повного
розрахунку, який до теперішнього часу
не проведений, чим спричинив їй
моральну шкоду. Тому суд вважає
необхідним з урахуванням наведеного
обґрунтування спричиненої шкоди,
розміру невиплаченої при розрахунку
грошової суми, та тривалого строку
невиплати, позовні вимоги в цій частині
з урахуванням принципу справедливості
та розумності, передбаченого ст.23 ЦК
України, задовольнити частково та
стягнути з відповідача на користь
позивача у відшкодування моральної
шкоди 100 грн.

Щодо стягнення витрат на правову
допомогу, суд зазначає, що позивачкою
для підтвердження вказаних витрат
надано квитанцію від 20.08.2014 року про
оплату правової допомоги, наданої
адвокатом ОСОБА_3 на підставі договору
від 20.08.2014 року. Проте самого договору
за вказаною датою, а також розрахунку
відповідних витрат, суду не надано, у
зв'язку з чим позовні вимоги щодо
стягнення витрат на правову допомогу
задоволенню не підлягають за
недоведеністю.

З урахуванням зазначеного та у зв'язку
із тим, що позивачка була звільнена від
сплати судового збору при подачі
позову, з ПАТ «МК «Азовсталь» підлягає
стягненню в дохід держави судовий збір
в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 10, 11, 88, 58-61, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку в розмірі 99 (дев'яносто
дев'ять) гривень 98 копійок з утриманням
з цієї суми передбачених законом
податків та обов'язкових платежів при
її виплаті та моральну шкоду в розмірі
100 (сто) гривень 00 копійок.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь» в дохід держави судовий
збір в розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя

О.В. Турченко