печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4245/14-ц
У Х В А Л А

05 серпня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Цокол Л.І. ,

при секретарі - Насурлаєва К.
Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Печерського районного суду м. Києва від
21 лютого 2012 року за нововиявленими
обставинами,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду знаходилась
цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ
майна, набутого під час шлюбу. Ухвалою
Печерського районного суду м. Києва від
18 вересня 2008 року було затверджено
мирову угоду, на наступних умовах :
сторони погодили те, що під час шлюбу
ними набуте майно, яке відповідно до
вимог закону вважається спільною
власністю подружжя та підлягає поділу:

- житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1 (реєстраційне посвідчення
№003172 від 11.04.2008р. ) вартістю 1 000 000 грн. ;

- земельна ділянка площею 0,0986 га,
що розташована за адресою : АДРЕСА_1
(державний акт на право власності на
земельну ділянку виданий Головним
управлінням земельних ресурсів КМДА 01
серпня 2008 року) вартістю 500 000 грн.;

- автомобіль Lexus LS 460 рік випуску -
2007, державний номерний знак НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_1, вартістю 250 000грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 18 вересня 2008 року шлюб ,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2-
розірвано.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 11 серпня 2011 року ухвала
Печерського районного суду м. Києва від
18 вересня 2008 року про визнання мирової
угоди по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2- скасована, справа призначена
до нового судового розгляду. Під час
розгляду справи відповідачем ОСОБА_2
було подано зустрічні вимоги до ОСОБА_1

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 21 лютого 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя були залишені без розгляду.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 21 лютого 2012 року були
задоволені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ майна подружжя, за яким визнано
за ОСОБА_2 в порядку поділу майна
подружжя право власності на 1/2 частину
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,
а за ОСОБА_1 право власності також на 1/2
частину цього ж житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу
майна подружжя право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,0986
га, кадастровий номер : 72: 368: 0001.
яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а
за ОСОБА_1 право власності також на 1/2
частину цієї ж земельної ділянки.

Також поділено спільне сумісне майно
подружжя, а саме: автомобіль «Lexus LS 460»
2007 року випуску, чорного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 250
000,00 грн., виділено в натурі ОСОБА_1 та
залишено за ним у власності автомобіль
«Lexus LS 460» 2007 року випуску, чорного
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за автомобіль в
розмірі 125 000,00 грн.

Вирішуючи вимоги суд виходив з
положень ст.ст. 60,70,71 Сімейного кодексу
України та доказів наданих сторонами
під час судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
14 серпня 2012 року рішення Печерського
районного суду м. Києва від 21 лютого 2012
року було залишено без змін. Суд
апеляційної інстанції залишаючи без
змін рішення зазначив про те, що
вартість спірного майна була визначена
позивачем ОСОБА_1 у первісній позовній
заяві, відповідач ОСОБА_2 погодилась з
ним. Судом також надано оцінку
поясненням представника ОСОБА_1 про те,
що спірний будинок не є спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
був придбаний за особисті кошти ОСОБА_1
отримані за договором від 03 березня 2008
року, та те, що автомобіль придбаний за
особисті кошти ОСОБА_1, що були отримані
ним з депозитного рахунку.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 21 лютого 2012 року та ухвала
Апеляційного суду м. Києва від 14 серпня
2012 року були предметом розгляду Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, про що постановлена відповідна
ухвала 31 жовтня 2012 року.

В зазначеній ухвалі зазначено про те,
що оскаржувані у справі судові рішення
відповідають вимогам ст.ст. 213,214,303,315
ЦПК України й доводи касаційної
інстанції не дають підстав для
висновку про порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

28 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із заявою і просить скасувати
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 21 лютого 2012 року, прийняти
рішення яким відмовити ОСОБА_3 у
задоволенні її вимог, та визнати за
ОСОБА_1 право власності на весь будинок,
земельну ділянку, що знаходяться в
АДРЕСА_1 та автомобіль «Lexus LS 460» 2007 року
випуску, здійснити поворот виконання
рішення суду шляхом стягнення з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 137 500,00грн., сплачених
в рахунок грошової компенсації за
автомобіль «Lexus LS 460» 2007 року випуску.
Заява обґрунтована тим, що після
розгляду справи йому стали відомі
обставини, які є істотними для справи ,
що не були і не могли бути йому відомі
на час судового розгляду. Зокрема
заявник зазначає, що з моменту
припинення шлюбу між сторонами та до
моменту постановлення судового
рішення спірний будинок знаходився у
приватній власності заявника, був
проведений капітальний ремонт,
добудований третій поверх, що свідчить
про те, що будинок збільшився у своїй
вартості, що не було враховано судом.
Крім того вказана будівля не була
введена в експлуатацію, а відтак не
була та не могла бути об'єктом права
власності. Заявник у поданій заяві та
його представник ОСОБА_4 під час
судового розгляду зазначають про те, що
вказане спірне майно: будинок, земельна
ділянка та автомобіль були придбані
виключно за власні кошти ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
заявника ОСОБА_4 підтримав заяву,
просив її задовольнити, посилаючись на
обставини в викладені у ній.

Представники позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 заперечували проти задоволення
заяви відповідача ОСОБА_1 зазначаючи
про те, що заявником не наведено
нововиявлених обставин, які б могли
стати підставою для скасування
судового рішення. Ті обставини на які
посилається заявник були предметом
судового дослідження та перевірки в
апеляційній та касаційній інстанціях.

Суд вислухавши пояснення
представників сторін ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази,
прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 361 ЦПК України рішення або
ухвала суду, якими закінчено розгляд
справи, що набрали законної сили, а
також судовий наказ можуть бути
переглянуті у зв'язку з нововиявленими
обставинами. Підставами для перегляду
рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв'язку з нововиявленими обставинами
є: 1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у постанові «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами» від 30
березня 2012 року №4 надав наступні
роз'яснення:

«Нововиявлені обставини - це юридичні
факти, які мають істотне значення для
розгляду справи та існували на час
розгляду справи, але не були і не могли
бути відомі заявнику, а також
обставини, які виникли після набрання
судовим рішенням законної сили та
віднесені законом до нововиявлених
обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених
обставин, визначених пунктами 1, 2
частини другої статті 361 ЦПК, є те, що
вони існували на час розгляду справи;
ці обставини не могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи; вони
входять до предмета доказування у
справі та можуть вплинути на висновки
суду про права та обов'язки осіб, які
беруть участь у справі.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або
заперечення сторін чи мають інше
істотне значення для правильного
вирішення справи, існували на час
ухвалення судового рішення, але
залишаються невідомими особам, які
беруть участь у справі, та стали
відомими тільки після ухвалення
судового рішення, є нововиявленими
обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи
(зокрема, неналежне повідомлення
заявника про час і місце розгляду
справи, неповне встановлення фактичних
обставин справи, порушення порядку
дослідження доказів) не вважаються
нововиявленими обставинами, проте
можуть бути підставою для перегляду
судового рішення в апеляційному або
касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка
брала участь у справі, у своїх
поясненнях, в апеляційній або
касаційній скарзі чи в заяві про
перегляд судового рішення Верховним
Судом України або які могли бути
встановлені при всебічному і повному
з'ясуванні судом обставин справи, тобто
при виконанні вимог частини четвертої
статті 10 ЦПК, не є нововиявленими
обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере
учать у справі, доказу, про який їй було
відомо та який підтверджує відповідні
обставини, а також відмова суду у
прийнятті доказів не є підставами для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Судове рішення не може переглядатись у
зв'язку з нововиявленими обставинами у
разі якщо обставини, передбачені
частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні,
а є підстави для перегляду судового
рішення в апеляційному чи касаційному
порядку або Верховним Судом України, а
також якщо обставини, визначені
частиною другою статті 361 ЦПК, були або
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи.»

Під час судового розгляду було
з'ясовано, що обставини придбання майна
за власні кошти, добудова будинку, не
прийняття нерухомого майна в
експлуатацію, інша вартість спірного
майна могли бути відомі заявнику, як
особі, якій належало вказане майна, та
яка звернулась із вимогами про поділ
цього майна, відносячи це майно до
спільного майна подружжя.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Отже заявник будучи стороною у справі
про поділ майна подружжя не
позбавлений був можливості
скористатись своїм правом подання
доказів. Отже в розумінні п1 ч2ст.361 ЦПК
України наведені заявником обставини
не є нововиявленими, оскільки вони були
або могли бути відомі заявнику .
Виходячи з цього суд зазначає про
відсутність обґрунтованих підстав для
перегляду судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 361- 363, 365 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Печерського районного суду м. Києва від
21 лютого 2012 року за нововиявленими
обставинами, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом п'яти діб з дня її
оголошення.

Суддя
Цокол Л.І.