Справа № 697/405/14-ц
№ пров. 2/697/182/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року

Канівський міськрайонний суд
Черкаської області в складі :

головуючого судді Хорошун О.В.

за участю секретаря Кізко Л.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Канів, Черкаської
області справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права на
частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Канівського
міськрайонного суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права на
частку у спільному майн. Свій позов
мотивує тим, що позивач та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають дочку -
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно свідоцтва
про право власності на житло №4382 від
27.02.2002 року сторонам належить на праві
спільної часткової власності по 1/3
частині за кожним квартира АДРЕСА_1.
Оскільки між співвласниками квартири
АДРЕСА_1 виникали суперечки щодо
порядку користування нею, то в травні
2012 року позивач звернувся в Канівський
міськрайонний суд до ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визначення порядку користування
квартирою, в свою чергу ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 подали зустрічний позовом до
ОСОБА_3 про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності на всю квартиру. 28.01.2013р.
Канівський міськрайонний суд
Черкаської області задовольнив позов
ОСОБА_3 11 березня 2013 року Апеляційний
суд Черкаської області, за результатом
розгляду апеляційної скарги
відповідачів, своєю ухвалою залишив
рішення першої інстанції без змін.
17.07.2013р. Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ касаційну скаргу
представника ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнив, рішення Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 11 березня 2013 року у частині
задоволення позову ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
квартирою та у частині стягнення
судових витрат скасував, ухвалив у цій
частині нове рішення, яким відмовив у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визначення порядку
користування квартирою. Квартира
АДРЕСА_1 складається із двох жилих
кімнат площами 16, 1 кв.м. та 11, 8 кв. м.,
тобто, на кожного із власник припадає 9,3
кв.м. жилої площі. Таким чином, порядок
користування, який позивач просить
встановити, про виділення йому кімнати
площею 11,8 кв.м. не відповідає його
частці у власності на спірну квартиру,
а тому не може бути встановлений судом,
оскільки ОСОБА_3 просить виділити йому
у користування житлову площу більше,
ніж площа, якої відповідає його 1/3
частці. Встановлення запропонованого
позивачем порядку користування
квартирою значно обмежить право
користування відповідачів як
власників 2/3 частин квартири. В зв'язку
з даною позицією Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ,
позивач ОСОБА_3 змушений звернутися до
суду з позовом про припинення права на
частку у спільному майні.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності в
присутності його представника ОСОБА_1
(а.с.147).

У судовому засіданні представник
позивача надав письмову заяву про
уточнення позовних вимог (а.с.148-150), яку
в подальшому підтримала посилаючись на
обставини, викладені у позові та у
заяві, і просить суд припинити право
власності ОСОБА_4 на 1,25 кв.м. житлової
площі, що складає 5/186 частки, у квартирі
АДРЕСА_1. Припинити право власності
ОСОБА_5 на 1,25 кв.м. житлової площі, що
складає 5/186 частки, у квартирі АДРЕСА_1.
Сплатити на користь ОСОБА_4 грошову
компенсацію за 5/186 частки квартири
АДРЕСА_1 у розмірі 6487,71 грн., які внесено
ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду
згідно з квитанцією №3777 від 29.05.2014р.
Сплатити на користь ОСОБА_5 грошову
компенсацію за 5/186 частки квартири
АДРЕСА_1 у розмірі 6487,71 грн., які внесено
ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду
згідно з квитанцією №3777 від 29.05.2014р.
Визнати право власності ОСОБА_3 на 2,5
кв.м. житлової площі, що складає 10/186
частки, у квартирі АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1,25 кв.м., що
складає 5/186 частки кожній, на підставі
Свідоцтва про право власності на житло
№4382 від 27.02.2002р. Визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
наступним чином: виділити в
користування - ОСОБА_3 житлову кімнату
№3 на плані технічного паспорта площею
11,8 кв.м.; виділити в користування ОСОБА_4
та ОСОБА_5 житлову кімнату №2 на плані
технічного паспорта площею 16,1 кв.м. та
лоджію 2,5 кв.м. У спільному користуванні
залишити: кухню №4 на плані технічного
паспорта площею8,2 кв.м., коридор №1 на
плані технічного паспорта площею 1,3
кв.м., ванну кімнату №5 на плані
технічного паспорта площею 2,6 кв.м.
Стягнути з відповідачів на користь
ОСОБА_3 судові витрати: судовий збір -
243,60 грн., та витрати на проведення
експертизи - 1800грн.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, надали суду
заяву про розгляд справи за їх
відсутності в присутності їх
представника ОСОБА_2 (а.с.114, 157)

Представник відповідачів ОСОБА_2,
діючий на підставі довіреностей в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив про що надав суду
письмові заперечення (а.с.159-160) в
задоволенні позову просить відмовити
повністю в зв'язку з тим, що позов не
відповідає можливим засобам захисту.

Суд, заслухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до слідуючого.

В ст.47 Конституції України закріплено,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду.

Ст.1 Протоколу до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод із
змінами, внесеними Протоколом N 11 ( 994_536 )
передбачає, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України,
майно, що є у власності двох і більше
осіб (співвласників) належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва
про право власності на житло №4382 від
27.02.2002 року вбачається, що сторонам:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 належить на
праві спільної часткової власності по
1/3 частині кожному квартира АДРЕСА_1.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що квартира АДРЕСА_1 сторонам
належить на праві спільної часткової
власності.

Як вбачається з плану спірної квартири,
вона є двокімнатною і складається із
двох кімнат житловою площею 27,9 кв.м. у
тому числі: 1 -а кімната № 2 площею 16,1
кв.м., 2-а кімната № 3 площею 11,8 кв.м,
кухні № 4 площею 8,2 кв.м., коридору № 1
площею 11,2 кв.м., вбиральні № 6 площею 1,3
кв.м., ванної кімнати № 5 площею 2,6 кв.м.,
крім того квартира обладнана лоджією 2,5
кв.м.

Відповідно до ст.358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Згідно висновку експерта за
результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи № 08-14
від 26.05.2014 (а.с.119-136) виділ в натурі 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_3 на час проведення експертизи
неможливо. Встановити порядок
користування квартирою квартири
АДРЕСА_1 трьома співвласниками на час
проведення експертизи не можливо.

При вирішенні спору суд виходить з
того, що правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших. Відповідно до ст.358 ЦК
України у разі неможливості виділу в
натурі частини спільного майна
співвласнику надається право вимагати
від інших співвласників, які володіють
та користуються спільним майном,
відповідної компенсації.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. При
цьому позов може бути пред'явлено з
підстав п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за
умови, що це не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї (п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд
постановляє рішення при припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК
України).

Правовий аналіз цієї норми свідчить
про те, що законодавець визначив чотири
самостійні підстави, кожна з яких
окремо може слугувати приводом для
припинення права власності на частку в
спільному майні.

Судом встановлено, що кожен із
співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
володіє 1/3 частиною спірної квартири, а
тому їх частки є рівними. Жодна із
сторін по справі не бажає щоб було
припинено її право власності.

В матеріалах справи відсутні дані про
те, що сторони перешкоджали одна одній
користуватися своєю частиною
власності. Не надали сторони і доказів
того, що вони не мають можливості
спільно володіти і користуватися
майном.

Аналізуючи вказані обставини виниклих
правовідносин і вимоги норм
матеріального права суд приходить до
висновку, що оскільки власник має право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном і на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна, суд приходить
до висновку про те, що позов ОСОБА_3 в
частині припинення права власності
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на кожної на 5/186 частин
квартири не підлягає до задоволення,
оскільки останні мають у праві
власності не по 5/186 частин квартири, а
на рівні з позивачем по 1/3 частині
квартири, яка не є незначною хоча і не
може бути виділена в натурі, крім того
припиненням права власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на 10/186 частин спірної квартири
будуть порушені їх права на
забезпечення житлом та завдадуть їм
істотної шкоди, в той час як позивач
ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає,
і йому на праві власності належить
кімната АДРЕСА_2.

Згідно до ч.2 ст. 365 ЦК України, суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
депозитний рахунок суду (а.с.151) внесено
компенсацію вартості 10/186 частин
спірної квартири в розмірі 12975,42 грн.,
які в зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог про припинення права
власності необхідно повернути
позивачу.

Зважаючи на те, що в позовних вимогах
ОСОБА_3 про припинення права на частку у
спільному майні відмовлено, суд не
знаходить підстав для задоволення і
решти позовних вимог в частині
визнання права власності за ОСОБА_3 на
10/186 частин спірної квартири та
визначення запропонованого ним
порядку користування спірною
квартирою.

З огляду на викладене суд вважає, що
вимоги позивача про відшкодування за
рахунок відповідачів на його користь
судових витрат, пов'язаних з
проведенням судово-будівельної
експертизи в сумі 1800 грн., сплату
судового збору 243,60 грн. не підлягають
до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60,61, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про припинення права на частку у
спільному майні - відмовити повністю за
безпідставністю.

Повернути ОСОБА_3 кошти внесені ним на
депозитний рахунок суду згідно
квитанції № 3777 від 29.05.2014р. в розмірі
12975,42 грн. (Дванадцять тисяч дев'ятсот
сімдесят п'ять гривень 42 коп.)

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий
О . В . Хорошун