АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
у 1-й інстанції: Винниченко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
приватного акціонерного товариства
«Нові технології» на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 14 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Нові технології» про
зобов'язання вчинити дії, стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та
компенсації за не видачу належно
оформленої трудової книжки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 рокупозивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
зобов'язати відповідача видати йому
належним чином оформлену трудову
книжку; стягнути з ПрАТ «Нові
технології» компенсацію за
невикористану відпустку у розмірі 13499,96
грн., компенсацію за не видачу належно
оформленої трудової книжки у розмірі 15
000,00 грн., загальну суму компенсації у
розмірі 15 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що під
час звільнення з роботи йому не було
виплачено компенсацію за
невикористану щорічну відпустку, не
надано виписки про всі нарахування і
утримання із заробітної плати та не
було надано належним чином оформлену
трудову книжку із записом про роботу в
ПрАТ «Нові технології».

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 14 липня 2014 року - позов
задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Нові технології» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
затримку виплати при звільненні
компенсації за невикористану
відпустку у розмірі 10 503,22 грн. Вирішено
питання судового збору.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення в частині стягнення
з ПрАТ «Нові технології» середнього
заробітку за затримку виплати при
звільненні компенсації за
невикористану відпустку та ухвалити в
цій частині нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив його з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що суд вийшов за межі
позовних вимог та стягнув з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за затримку виплати
при звільненні компенсації за
невикористану відпустку у розмірі 10503,22
грн., як за невикористану відпустку у
розмірі 13 499,96 гривень, яка на момент
розгляду справи була виплачена
відповідачем.

Крім того, судом безпідставно
відмовлено у залученні до матеріалів
справи копії табелю обліку робочого
часу за листопад 2013 року та пояснень
бухгалтера відповідача, які є
свідченням того, що позивач 29.11.2013 року
на робочому місці не знаходився та
після залишення заяви про своє
звільнення бухгалтеру відповідача,
покинув робоче місце і більше не
з'являвся.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що відповідач при
звільненні ОСОБА_1 не виплатив всіх сум,
що належать йому від підприємства в
день його звільнення.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України
передбачено, що за наявності спору про
розмір належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене у частині першій
відшкодування у тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника, а в
разі вирішення спору частково, розмір
відшкодування визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що всі суми (заробітна плата, вихідна
допомога, компенсація за невикористану
відпустку, оплата за час тимчасової
непрацездатності тощо), належні до
сплати працівникові, мають бути
виплачені у день звільнення цього
працівника. Закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок,
виплатити всі суми, що йому належать;
при невиконанні такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає відповідальність,
передбачена ст. 117 КЗпП України.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
суд, установивши при розгляді справи
про стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статтей 117, 237-1 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що Наказом ПрАТ
«Нові технології» № 105-к від 08.07.2013 року
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до
відповідача на посаду юриста з 08 липня
2013 року та відповідно до наказу ПрАТ
«Нові технології» № 108-к був звільнений
з роботи з 29.11.2013 р. за згодою сторін за
п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Платіжним дорученням № 67 від 15.04.2014
року відповідач сплатив позивачу
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 650,11 грн., тобто, майже
через 5 місяців після звільнення.

Таким чином, вірним є висновок суду про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за затримку виплати при
звільненні компенсації за
невикористану відпустку у розмірі 10
503,22 грн., оскільки з боку відповідача
мало місце порушення трудового
законодавства щодо виплати всіх
належних сум працівнику при
звільненні.

Твердження апелянта про те, що суд
вийшов за межі позовних вимог є
безпідставними, оскільки позивачем
ставилася вимога про компенсацію за
невикористану відпустку, яка була
виплачена лише 15.04.2014 року, тобто з
пропуском 94 робочих днів, що тягне за
собою часткове задоволення іншої
вимоги позивача - загальної суми
компенсації.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
приватного акціонерного товариства
«Нові технології» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 14 липня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді