Справа №591/4764/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Міліціанов Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/1841/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 43
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Ільченко О. Ю.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 12 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Сумської міської
ради, ОСОБА_3, треті особи: Зарічний
районний відділ м.Суми управління
Державної міграційної служби України
в Сумській області, Комунальне
підприємство «Сумижитло» Сумської
міської ради, про визнання ордеру на
жиле приміщення недійсним,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 12 вересня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним ордер на житлове
приміщення №1609 від 27 червня 2013 року,
виданий згідно рішення виконавчого
комітету Сумської міської ради №287 від
18 червня 2013 року ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_3.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3.

В іншій частині у задоволенні позову -
відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з виконавчого комітету
Сумської міської ради на користь
ОСОБА_4 судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

При цьому доводить, що визнання
недійсним ордеру на житлове приміщення
та виселення його з квартири неможливе
без скасування рішення виконкому про
надання службового приміщення та
визнання недійсним договору найму на
користування службовим приміщенням,
оскільки на даний момент воно є чинним.

Крім того вказує, що на момент
прийняття рішення виконкому про
надання службового приміщення
відповідачу та видачі ордеру на жиле
приміщення спірна квартира ні за ким не
була зареєстрована, отже власник у
квартири був відсутній і вона була
вільною.

Особи, які брали участь у розгляді
справи, належним чином повідомлені про
час і місце судового засідання, проте
своїм процесуальним правом на участь у
ньому не скористалися, їх неявка не є
перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
видача ордеру виконавчим комітетом
Сумської міської ради ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_3 та передача права
користування на житло суперечить
вимогам закону і порушує права
спадкоємців померлого ОСОБА_5, а тому
ордер є недійсним, а ОСОБА_3 підлягає
виселенню з вказаного приміщення.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком
місцевого суду, оскільки суд дійшов цих
висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі подання управління обліку,
розподілу та приватизації житла
Сумської міської ради від 08 січня 2009
року №59 виконавчим комітетом Сумської
міської ради ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право власності на житло
від 09 січня 2009 року, а саме на квартиру
АДРЕСА_3.

Тобто, ОСОБА_5, як наймач цієї квартири
набув на неї право власності
правомірно у спосіб, передбачений
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та ст.345 ЦК
України.

Проте, 27 червня 2013 року виконавчим
комітетом Сумської міської ради ОСОБА_3
було видано ордер на житлове
приміщення - квартиру АДРЕСА_3 та
укладено договір найму на користування
службовим приміщенням, що не
відповідає положенням ст.ст.51, 58, 61 ЖК
України, оскільки виконавчий комітет
міг розпоряджатися лише своєю
власністю.

Крім того, згідно рішення
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 31 березня 2014 року за ОСОБА_4 визнано
право власності у порядку спадкування
за законом на квартиру АДРЕСА_3 та за
ОСОБА_4 було зареєстровано право
власності на вказану квартиру, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

На даний час в спірній квартирі
зареєстрований та проживає ОСОБА_3

Отже, за встановлених фактичних
обставин та вимог закону, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо порушення виконавчим
комітетом порядку видачі ОСОБА_3 ордеру
на квартиру, відтак і визнання його
недійсним та виселення відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для скасування рішення,
ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 12 вересня 2014 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -