У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в
інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення
Свалявського районного суду від 28
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Свалявської державної
нотаріальної контори про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини та внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину, -

в с т а н о в и л а :

Представник позивача ОСОБА_3 оскаржила
в апеляційному порядку рішення
Свалявського районного суду від 28
серпня 2014 року, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Свалявської державної
нотаріальної контори про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини та внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що позивач вступив в
управління та володіння спадковим
майном своїх батьків в АДРЕСА_1 та
прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК
УРСР.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
поважності пропуску строку для
прийняття спадщини.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів так як він ґрунтується
на матеріалах справи.

Зокрема, позивачем взагалі не
обґрунтовано в чому полягає поважність
пропуску ним строку для прийняття
спадщини, яка, як вбачається з його
позовної заяви, відкрилася 21.04.1990 року
(безпосередніх доказів про смерть
спадкодавців матеріали справи не
містять). Не містить такого
обґрунтування й апеляційна скарга, а
доводи скарги про вступ позивача в
фактичне володіння та управління
спадковим майном не заслуговують на
увагу, оскільки: дана обставина не
підтверджена жодними доказами;
позивачем обрано спосіб судового
захисту як визначення додаткового
строку для прийняття спадщини. Такий
позов пред'являється у разі
неприйняття спадкоємцем спадщини за
померлим в шестимісячний строк за
наявності поважних причин пропуску
такого строку. Таким чином
обґрунтування даного позову тим, що
насправді спадкоємець прийняв
спадщину взагалі не може братися до
уваги, оскільки прийняття спадщини
виключає можливість задоволення
такого позову.

Крім того, колегія суддів констатує, що
ЦК УРСР, який підлягає застосуванню до
даних правовідносин, не передбачено
можливості визначати додатковий строк
для прийняття спадщини (відповідна
норма наявна лише в новому ЦК України).
ст. 550 ЦК УРСР було передбачено
можливість продовжити строк для
прийняття спадщини, а не визначити
додатковий строк для прийняття
спадщини. Тобто, позивачем в даному
випадку також обрано неналежний спосіб
захисту, що є додатковою підставою для
відмови в задоволенні даної позовної
вимоги.

Також колегія суддів констатує, що
пред'являючи даний позов, ОСОБА_2 в
якості відповідача зазначив
Свалявську державну нотаріальну
контору. В процесі розгляду справи, в
порядку ст.33 ЦПК України, не
здійснювалася заміна відповідача чи
залучення до справи співвідповідача.

Однак нотаріус лише здійснює
нотаріальні дії щодо оформлення права
на спадкове майно, однак у спадкових
справах нотаріуси не є
заінтересованими особами і не повинні
залучатися до участі у справі, про що
вказано в п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування».

При цьому колегія суддів зауважує, що у
спорах про визнання права власності на
спадкове майно належними
відповідачами є спадкоємці, які
прийняли спадщину. При відсутності
інших спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

З листа Свалявської державної
нотаріальної контори вбачається, що
після смерті батька позивача іншому
спадкоємцю за законом ОСОБА_4 було
видано свідоцтво про право на спадщину,
а тому саме такий спадкоємець може бути
належним відповідачем по даній
цивільній справі.

Таким чином, позивачем також
пред'явлено позов до неналежного
відповідача, що є безумовною підставою
для відмови в його задоволенні.

Оскільки позовна вимога про внесення
змін до свідоцтва про право на спадщину
залежить від прийняття спадкоємцем
спадщини, що в даному разі не
встановлено, то така також задоволенню
не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України, підлягає відхиленню, а рішення
Свалявського районного суду від 28
серпня 2014 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду
від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді