Провадження №22ц/784/2645/14
провадження № 22ц/784/2645/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній
інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання
Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача
Міхова Г.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідача - ОСОБА_4

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 10 січня
2013 року

за позовом

товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» звернулось з позовом до
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості.

Позивач зазначав, що 19 березня 2007 року
між ОСОБА_7 та ЗАТ «ОТП Банк» (згодом
перейменовано у ПАТ) було укладено
кредитний договір, за яким банк надав
ОСОБА_7 82000 дол. США кредиту строком до 19
березня 2015 року зі сплатою 13,99 % річних.
При цьому, по даному кредитному
договору було укладено договір поруки
з ОСОБА_6

Додатковими угодами від 5 червня 2009
року та 28 липня 2011 року вносились зміни
до процентної ставки на певний період
та змінювався графік погашення боргу.
Відповідні зміни внесено також до
договору поруки.

27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір про відступлення
права вимоги, за яким відступлення
банком права грошової вимоги за
вказаним кредитним договором та
договором поруки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 порушує
кредитні зобов'язання та має станом на
24 квітня 2012 року заборгованість по тілу
кредиту в розмірі 69387,07 дол. США, що
еквівалентно 554083 грн. 35 коп. та по
процентам в розмірі 17532,74 дол. США, що
еквівалентно 140046 грн. 27 коп., позивач
просив стягнути солідарно з
відповідачів вказану заборгованість
та пеню у розмірі 84284 грн. 5 коп., а всього
778573 грн. 42 коп. боргу.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 10 січня
2013 року позов задоволено. Також суд
розподілив судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
невірне застосування судом норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просив
рішення суду в частині позовних вимог
до нього скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні таких
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, дослідивши докази по справі в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 19 березня 2007
року між ОСОБА_7 та ЗАТ «ОТП Банк»
(згодом перейменовано у ПАТ) було
укладено кредитний договір, за яким
банк надав позичальнику 82000 дол. США
кредиту строком до 19 березня 2015 року зі
сплатою 13,99 % річних.

Того ж дня для забезпечення виконання
кредитного договору банк уклав з
ОСОБА_6 договір поруки. При цьому,
сторони визначили, що цей договір діє
до повного виконання грошового
зобов'язання за кредитним договором
(а.с. 14)

Додатковими угодами до кредитного
договору від 5 червня 2009 року та 28 липня
2011 року вносились зміни щодо
процентної ставки на певний період та
змінювався графік погашення боргу.
Відповідні зміни внесено також до
договору поруки.

27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір про відступлення
права вимоги, за яким відбулося
відступлення банком права грошової
вимоги за вказаним кредитним
договором.

28 лютого 2012 року позивач надіслав
боржнику та поручителю письмову вимогу
про дострокове погашення боргу
протягом 30 днів з дати отримання цієї
вимоги (а.с. 30, 31).

Згідно зворотних повідомлень
відповідачі отримали вказані вимоги 2
березня 2012 року (а.с. 32).

3 вересня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» пред'явив позов про стягнення
солідарно з відповідачів
заборгованості станом на 24 квітня 2012
року по тілу кредиту в розмірі 69387,07 дол.
США, що еквівалентно 554083 грн. 35 коп., та
по процентам в розмірі 17532,74 дол. США, що
еквівалентно 140046 грн. 27 коп. Крім того,
позивачем нарахована пеня, передбачена
п. 4.1.1 кредитного договору, в розмірі 84284
грн. 5 коп.

Розмір стягнутого боргу відповідачка
ОСОБА_7 не оскаржувала, а тому колегія
суддів в цій частині рішення суду не
перевіряє.

За таких обставин та з урахуванням
положень статей 526, 527, 611, 1054 ЦК України,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що порушення ОСОБА_7
умов кредитного договору щодо
своєчасного погашення кредиту, є
підставою для стягнення з неї
зазначеного боргу по тілу кредиту та
процентам, а також нарахованої пені.

Разом з тим, визначаючи суму, яка
підлягає солідарному стягненню з
позичальника та поручителя, суд не в
повній мірі врахував положення частини
4 статті 559 ЦК України, якою визначено
підстави припинення поруки.

Так, зобов'язання виникають із підстав,
передбачених статтею 11 ЦК України,
зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (частина перша статті 553 ЦК
України).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (частини
перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема,
із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання,
і незалежно від того, встановлений
строк її дії договором чи законом, його
сплив припиняє суб'єктивне право
кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про
його дію до повного припинення
зобов'язань боржника не свідчать про
те, що цим договором установлено строк
припинення поруки в розумінні статті
251, частини четвертої статті 559 ЦК
України, тому в цьому випадку
підлягають застосуванню норми частини
четвертої статті 559 ЦК України про те,
що порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що
боржник ОСОБА_7 (а відтак і поручитель)
взяла на себе зобов'язання повернути
суму кредиту з відповідними процентами
до 19 березня 2015 року, сплачуючи її
частинами (щомісячними платежами)
згідно з графіком платежів (п. 1.5
Кредитного договору).

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання боржником кожного
щомісячного зобов'язання згідно з
частиною 3 статті 254 ЦК України спливає
у відповідне число останнього місяця
строку.

У зв'язку з порушенням боржником
графіка погашення платежів та
виникненням заборгованості за
кредитним договором сторони уклали 5
червня 2009 року додаткову угоду, якою
змінили процентну ставку та графік
платежів. Відповідні зміни внесено
також до договору поруки.

Разом з тим, позичальник з листопада 2009
року знову порушила графік платежів.

28 липня 2011 року сторони уклали ще одну
додаткову угоду про зміну процентної
ставки на 13,99 % та узгодили новий графік
погашення заборгованості по кредиту.
За цим графіком боржник в період з 28
липня 2011 року по 30 липня 2012 року мала
погашати щомісячно лише проценти по
кредиту в передбачені строки та
розмірі, а погашення тіла кредиту мало
здійснюватись з серпня 2012 року (а.с. 22).

Такі умови погашення кредиту
позичальником узгодженні також з
поручителем ОСОБА_6, який того ж дня
уклав з банком відповідну додаткову
угоду (а.с. 23-24).

Однак, позичальник умови останньої
додаткової угоди також не виконувала,
не сплативши жодного платежу.

Отже, заборгованість, з приводу якої
заявлений позов у справі, почала
виникати у боржника з листопада 2009 року
до 24 квітня 2012 року (межі заявленого
позову) у зв'язку з несплатою боржником
поточних щомісячних платежів із
погашення кредиту та процентів за
користування ним.

Якщо умовами договору кредиту
передбачені окремі самостійні
зобов'язання боржника про повернення
боргу щомісяця частинами та
встановлено самостійну
відповідальність боржника за
невиконання цього обов'язку, то у разі
неналежного виконання позичальником
цих зобов'язань позовна давність за
вимогами кредитора до нього про
повернення заборгованих коштів
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежу.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК
України поручитель відповідає перед
кредитором у тому самому обсязі, що й
боржник, то зазначені правила (з
урахуванням положень частини
четвертої статті 559 ЦК України) повинні
застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного
виконання боржником зобов'язань за
кредитним договором передбачений
частиною четвертою статті 559 ЦК України
строк пред'явлення кредитором вимог до
поручителя про повернення боргових
сум, погашення яких згідно з умовами
договору визначено періодичними
платежами, повинен обчислюватися з
моменту настання строку погашення
кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення
кредиту, чергові платежі боржник
повинен був здійснювати не пізніше 28-30
числа кожного місяця, тому з часу
несплати кожного з платежів відповідно
до статті 261 ЦК України починається
перебіг позовної давності для вимог до
боржника та обрахування встановленого
частиною четвертою статті 559 ЦК України
шестимісячного строку для пред'явлення
вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до
поручителя більше ніж через шість
місяців після настання строку для
виконання відповідної частини
основного зобов'язання в силу положень
частини четвертої статті 559 ЦК України
порука припиняється в частині певних
щомісячних зобов'язань щодо повернення
грошових коштів поза межами цього
строку.

Разом із тим правовідносини поруки за
договором не можна вважати припиненими
в іншій частині, яка стосується
відповідальності поручителя за
невиконання боржником окремих
зобов'язань за кредитним договором про
погашення кредиту до збігу
шестимісячного строку з моменту
виникнення права вимоги про виконання
відповідної частини зобов'язань, та в
частині вимог про дострокове погашення
кредитних коштів.

Закінчення строку, установленого
договором поруки, так само як сплив
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання або
одного року від дня укладення договору
поруки, якщо строк основного
зобов'язання не встановлений, припиняє
поруку за умови, що кредитор протягом
строку дії поруки не звернувся з
позовом до поручителя.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

Враховуючи викладене, оскільки банк
звернувся з даним позовом 3 вересня 2012
року, то порука за спірним договором є
припиненою в частині щомісячних
зобов'язань боржника щодо повернення
грошових коштів поза межами
шестимісячного строку, який передував
такому зверненню, тобто до 3 березня 2012
року.

Водночас, правовідносини поруки в
іншій частині вимог, яка стосується
відповідальності ОСОБА_6 за несплату
боржником щомісячних платежів до збігу
шестимісячного строку з моменту
виникнення права вимоги про виконання
відповідної частини зобов'язань, тобто
після 3 березня 2012 року, та в частині
вимог про дострокове погашення
кредитних коштів, не можна вважати
припиненими.

Як вбачається з графіку платежів,
узгодженого додатковою угодою від 28
липня 2011 року, в тому числі з
поручителем, в період з 3 березня по 24
квітня 2012 року (в межах позовних вимог)
ОСОБА_7 має невиконане зобов'язання по
сплаті процентів в розмірі 2679,19 дол.
США, які вона повинна була погасити 28
березня 2012 року, а також по
достроковому погашенню тіла кредиту в
розмірі 69387,07 дол. США.

Отже, ОСОБА_6 несе солідарну
відповідальність перед банком за
прострочення позичальником вказаної
заборгованості.

Крім того, на нього може бути покладено
обов'язок по сплаті пені за період з 28
березня по 24 квітня 2012 року, в розмірі
5778 грн. 15 коп., за простроченням
боржником щомісячного платежу по
процентам (2679,19*1%*27днів*7,9877).

Таким чином з відповідачів підлягає
стягненню в солідарному порядку борг в
розмірі 581262 грн. 07 коп., який
складається з боргу по тілу кредиту в
розмірі 69387,07 дол. США, що еквівалентно
554083 грн. 35 коп., по процентам в розмірі
2679,19 дол. США, що еквівалентно 21400 грн. 57
коп., та пені в розмірі 5778 грн. 15 коп.

Решта суми боргу по процентам та пені в
розмірі 197151 грн. 60 коп., який
складається з боргу по процентам в
розмірі 14853,55 дол. США (17532,74 -2679,19), що
еквівалентно 118645 грн. 70 коп., та пені в
розмірі 78505 грн. 90 коп. (778573,42-5778,15)
підлягає стягненню лише з
відповідачки.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
заборгованості підлягає зміні на
підставі пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК
України.

Рішення суду в частині розподілу
судових витрат підлягає залишенню без
зміни, оскільки стягнута з
відповідачів сума судового збору
відповідає пропорційності задоволених
вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 10 січня 2013 року в
частині стягнення заборгованості
змінити.

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити частково.

Стягнути на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» з ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
солідарному порядку борг по кредитному
договору № ML-400/057/2007 від 19 березня 2007
року в розмірі 581262 грн. 07 коп., який
складається з боргу по тілу кредиту в
розмірі 69387,07 дол. США, що еквівалентно
554083 грн. 35 коп., по процентам в розмірі
2679,19 дол. США, що еквівалентно 21400 грн. 57
коп., та пені в розмірі 5778 грн. 15 коп.

Стягнути на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» з ОСОБА_5 борг по
кредитному договору № ML-400/057/2007 від 19
березня 2007 року в розмірі 197151 грн. 60
коп., який складається з боргу по
процентам в розмірі 14853,55 дол. США, що
еквівалентно 118645 грн. 70 коп., та пені в
розмірі 78505 грн. 90 коп.

Рішення в частині розподілу судових
витрат залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: