Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2607/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

07.10.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді - Суровицької
Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М.,
Кіселика С.А.

при секретарі: Крисановій Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 02 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою і виселення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись в суд з позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та виселення.

Зазначали, що їм на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1. Проте
проживати та користуватись вказаною
квартирою вони не мають можливості,
оскільки відповідачі, які самовільно,
без їх згоди вселились у квартиру,
відмовляються на їх вимогу звільнити
житло, не надають їм ключі від квартири.
Відповідачі довели квартиру до
занедбаного стану, перешкоджають
доступу комунальних служб до житла.

Просили суд усунути перешкоди в
користуванні належною їм на праві
власності квартирою, зобов'язати
відповідачів передати їм всі ключі від
вхідних дверей квартири та надати
книжки на оплату комунальних послуг та
виселити відповідачів з квартири без
надання їм іншого житла (а.с.2-3).

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 02 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
чинити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
надати їм ключі від вхідних дверей
квартири.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири
без надання іншого житла.

В решті позовних вимог відмовлено,
розподілено судові витрати (а.с.92-93).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову (а.с.107-108).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_3, який також
представляє інтереси ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_6 підтримали доводи
апеляційної скарги.

ОСОБА_4, її представник та ОСОБА_5, які
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не прибули.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх
неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає із наступних підстав.

Пункт 1 статті 8 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, гарантує кожній
особі, окрім інших прав, право на повагу
до її житла. Воно охоплює і право
займати житло, не бути виселеною чи
позбавленою свого житла.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 16 травня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 09 липня 2013
року встановлено, що спірну квартиру
позивачі отримали у власність в
порядку приватизації, оформили право
власності з дотриманням установленого
законом порядку.

Право власності позивачів на
квартиру АДРЕСА_1 підтверджується
Свідоцтвом про право власності на
житло від 26 січня 2000 року, виданим
міською радою м. Олександрії
Кіровоградської області,(а.с.4, 14).

Як свідчать матеріалами справи у
вказаній квартирі з 1996 року проживають
без реєстрації ОСОБА_2 та її
співмешканець ОСОБА_3.

В суді першої інстанції відповідачі,
заперечуючи проти позову, пояснили, що
вони вселились у спірну квартиру з
дозволу брата ОСОБА_7 - ОСОБА_8, який був
наймачем квартири.

Проте, вказані обставини
спростовуються матеріалами справи,
заочним рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 16 травня 2013 року та ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 09 липня 2013 року, які
свідчать про те, що ОСОБА_8, який помер в
грудні 1999 року (до приватизації
квартири), не проживав та не був
зареєстрований у спірній квартирі з 1993
року (а.с.12, 13).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_3 пояснив, що ні ОСОБА_2,
ні він, ніколи не були членами сім'ї
позивачів.

За таких обставин доводи відповідачів
про те, що вони вселились у квартиру з
дозволу квартиронаймача, є
безпідставними та необґрунтованими,
такими, що спростовуються матеріалами
справи.

За відомостями Олександрійського МВ
УДМС України в Кіровоградській області
від 19 травня 2014 року та довідкою КП
«Житлогосп» ОСОБА_2 була
зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 з 25
вересня 1992 року по 26 грудня 2002 року, а з
26 грудня 2002 року зареєстрована в
гуртожитку по АДРЕСА_4, але фактично
там не проживає, а ОСОБА_3
зареєстрований по АДРЕСА_3 , в будинку
його батьків (а.с.31,32, 68, 69).

Суд першої інстанції встановив, що
відповідачі до членів сім'ї колишнього
наймача - ОСОБА_4, а згодом власників -
ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ніколи не належали та
не належить, вселились в спірну
квартиру самовільно, проживають у
квартирі незаконно, без правових
підстав, чинять перешкоди позивачам у
користуванні квартирою, перешкоджають
їх вселенню, не надають ключі від
квартири.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За таких обставин суд прийшов до
правильного та обгрунтованого
висновку про порушення відповідачами
житлових прав позивачів та наявність
правових підстав для зобов'язання
відповідачів не чинити позивачам
перешкоди у користуванні квартирою,
шляхом зобов'язання їм надати ключі від
вхідних дверей та їх виселення із
спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не дав належної правової оцінки
заяві відповідачів про пропуск
позивачами строку позовної давності, є
безпідставними та не ґрунтуються на
законі.

Відповідно до ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як свідчать матеріали справи у 2012
році позивачі звернулись з письмовою
вимогою до відповідачів про усунення
перешкод в користуванні спірною
квартирою, яка була відповідачами
отримана 18 лютого 2012 року (а.с.9.10).

Проте, відповідачі у червні та липні
2012 року заперечили їх право власності
на квартиру і відмовились передати їм
ключі від квартири та виселитись, що
підтверджується постановами про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 03 липня 2012 року (а.с.18,19).

З позовом до суду про захист порушених
прав позивачі звернулись у травні 2014
року, тобто в межах передбаченого ст.257
ЦК України строку.

Про порушення свого права позивачі
довідались у червні 2012 року, коли
відповідачі на їх вимогу відмовились
виселитись із квартири.

Доводи відповідачів про те, що про
порушення права на житло позивачам
стало відомо у 2000 році, з часу отримання
права власності на квартиру, є
недоведеними, в матеріалах справи
відсутні докази звернення до них
позивачів про усунення перешкод в
користуванні власністю в період з 2000
року по лютий 2012 року.

За таких обставин суд прийшов до
правильного висновку про те, що строк
позовної давності позивачами не
пропущено.

Суд першої інстанції повно і всебічно
з'ясував обставини справи, дав їм
належну правову оцінку та прийшов до
висновків, які ґрунтуються на законі та
відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 02 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: