Справа № 544/695/14-ц
№ пров. 2/544/231/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської
області у складі:

головуючої судді - Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря - Тютюнник А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Пирятин
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

02.04.2014 до суду звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на нерухоме
майно. У позові вказав, що 12.09.2013 між ним
та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
та земельної ділянки для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого підсобного
господарства загальною площею 0,4155 га.,
розташовані у АДРЕСА_1. Вказане
домоволодіння належить відповідачу на
підставі договору купівлі-продажу від
22.06.2001. На підтвердження укладення
договору відповідач зареєстрував
позивача у будинку та передав ключі,
власноручно написав розписку про
отримання коштів у сумі 30300 грн. за
вказане домоволодіння. Нотаріально
договір купівлі-продажу не складався і
угода ніде не реєструвалася, оскільки у
відповідача були відсутні документи, а
саме Витягу з реєстру прав власності,
що відповідач зобов'язувався
виготовити та надати нотаріусу для
оформлення договору купівлі-продажу.
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з проханням посвідчити
купівлі-продажу нотаріально, але
відповідач постійно відкладав
оформлення вказуючи різні обставини. У
зв'язку з чим ОСОБА_1 не має можливості
здійснити реєстрацію свого права
власності на домоволодіння, що набув на
підставі договору купівлі-продажу. Так,
вирішив звернутися до суду та просити:
визнати договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та земельних
ділянок для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого господарства
загальною площею 0,4155 га., що
розташовані у АДРЕСА_1, між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 виконаним та дійсним; визнати за
ОСОБА_1 право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1; визнати право
власності на земельну ділянку для
будівництва, обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
підсобного господарства загальною
площею 0,4155 га., розташованої по АДРЕСА_1

У судовому засідання позивач вимоги
викладені у позові підтримав,
додатково пояснив. В лютому 2013 року
відповідачем було написано позивачу
розписку про отримання від останнього
кошти у сумі 30300 грн. за проданий ОСОБА_1
житловий будинок. При написанні
розписки свідків не було. У ОСОБА_1 була
домовленість з відповідачем
нотаріально посвідчити договір
купівлі-продажу, однак коли вони пішли
до нотаріальної контори їх вразила
черга та те, що необхідно було збирати
велику кількість документів для
посвідчення договору, у зв'язку з чим
вирішили посвідчити договір купівлі
продажу через суд. Крім того, ні позивач
ні відповідач на оформлення договору
не мають коштів. Також, при оформленні
договору чинила перешкоди дружина
відповідача, яка не погоджувалася з
продажем будинку. Позивач купував
вказаний будинок для того щоб у
подальшому подарувати його рідній
дочці відповідача. Уважав, що головною
обставиною, що заважала належним чином
їм оформити договір купівлі-продажу - є
меркантильне ставлення людей до життя.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
не заперечував проти задоволення
позову та визнання за ОСОБА_1 права
власності на житловий будинок та
земельні ділянки належні йому на праві
власності та продані на підставі
розписки за 30300 грн. укладеної 12.09.2012.
ОСОБА_2 підтвердив той факт, що між ним
та ОСОБА_1 було укладено таку розписку,
оскільки останній обіцяв відповідачу у
майбутньому подарувати цей будинок
його рідній дочці від першого шлюбу.
Нотаріально не мав змоги оформити
договір дарування чи заповіт на ім'я
доньки оскільки у нього були відсутні
кошти, в позивач дав обіцянку. Вказав,
що на даний час він має роботу, працюючи
теслею у ПАТ «Каплинківське».
Відповідач не заперечував проти
посвідчення договору купівлі-продажу
нотаріально, однак зазначав у він не
має коштів та часу оскільки працює.

Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України), кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши всі зібрані по справі
докази у їх сукупності, приходить до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог повинно бути відмовлено з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
12.09.2013 було укладено ОСОБА_2 розписку
про те, що останній одержав гроші в сумі
30300 грн. за проданий йому житловий
будинок, який належить ОСОБА_2 на праві
власності і знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Однак, дана розписка складена
відповідачем, невідомо кому
адресована, а також відсутні відомості
про те, від кого останній отримав кошти
у сумі 30300 грн.

Житловий будинок АДРЕСА_1, належить на
праві власності ОСОБА_2, що
підтверджується договором
купівлі-продажу складеним між останнім
та ОСОБА_3 від 22.06.2001, серія АЕА № 1974368,
посвідчений державним нотаріусом
Пирятинської державної нотаріальної
контори Полтавської області,
зареєстрований в реєстрі за № 521 (а.с. 8).

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серія І-ПЛ
№ 037777 від 29.08.2001, ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
22.06.2001 було передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,4155
га. для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, ведення особистого
підсобного господарства (а.с. 9).

За нормами Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) підставами
виникнення права власності є різні
правопороджуючі юридичні факти, або
правовідносини.

За загальним правилом право власності
у набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом (ч. 1
ст. 334 ЦК України)

Частиною 3 ст. 334 ЦК України встановлено,
що право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

ЦК України не встановлює
загальнообов'язковості нотаріального
посвідчення (нотаріальної форми)
правочинів. Нотаріальне посвідчення
правочину вчиненого у письмовій формі,
необхідне лише тоді, коли це прямо
встановлено законом або передбачено
домовленістю сторін.

Випадки нотаріального посвідчення
правочинів передбачені як ЦК України,
так і окремими законами. Так,
обов'язкове нотаріальне посвідчення
правочинів встановлено для: договору
застави нерухомого майна (ст. 577);
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна (ст. 657 ЦК)

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції
Закону від 11.02.2010 № 1878-VІ «про внесення
змін до Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та інших
законодавчих актів України»; далі -
Закон № 1878-VІ) права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації,
виникають з дати такої реєстрації
відповідно до Закону. Державна ж
реєстрація правочинів щодо
нерухомості з 01.01.2013 зазначеним Законом
скасована.

У разі недодержання сторонами вимог
Закону про нотаріальне посвідчення
договору, такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджуються письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухиляється
від нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним (ст.
220 ЦК України).

Суд ставиться критично до пояснень
відповідача, що у нього немає коштів та
часу на нотаріальне посвідчення
договору купівлі-продажу, так як ОСОБА_2
сам вказав у судовому засіданні, що має
постійне місце роботи. Крім того,
відповідач мав час з'являтися у судові
засідання на розгляд справи, що
підтверджується звукозаписом та
наданими поясненнями і тому міг би
знайти час на оформлення договору.

Позивачем у судовому засіданні не
надано доказів того, що відповідач
ухилилася від нотаріального
посвідчення такого договору. Крім того,
самим відповідачем підтверджено те, що
він не заперечує проти нотаріального
посвідчення договору.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз'яснено, наданих
Верховним Судом України в постанові
Пленуму від 06.11.2009 № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» (далі -
постанова Пленуму ВС України від 06.11.2009
№ 9), вирішуючи спір про визнання
правочину, який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст. 210
та 640 ЦК України пов'язуються з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав і
обов'язків для сторін (п. 13).

Чинною редакцією ст. 120 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
передбачено, що з 01.01.2010 до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника.

Враховуючи вищевикладене, суд рахує що
розписка складена ОСОБА_2 є нікчемною і
тому договір купівлі-продажу не є
укладеним.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України,
ст.ст. 210, 220, 334, 577, 640, 657 ЦК України, ст. 120
ЗК України, постанова Пленуму ВС
України від 06.11.2009 № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», с у д -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Пирятинський районний суд
Полтавської області протягом десяти
днів дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя -