АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 606/502/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ромазан Л.С. Провадження №
22-ц/789/1120/14 Доповідач - Бершадська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Шевчук Г. М., Міщій О. Я.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - представника ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Теребовлянського районного
суду від 20 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації і
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що у письмовій заяві від 14 жовтня 2013
року, з якою ОСОБА_4 звернувся до
департаменту освіти і науки
Тернопільської обласної державної
адміністрації з приводу заподіяння нею
ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні
Золотниківської загальноосвітньої
школи І-ПІ ст. Теребовлянського району
тілесних ушкоджень його малолітньому
синові ОСОБА_5, про неї було поширено
недостовірну інформацію, що порочить
її честь, гідність та ділову репутацію.

Рішенням Теребовлянського районного
суду від 20 серпня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким задоволити
її позовні вимоги, посилаючись на
незаконність, необгрунтованість
рішення, порушення норм матеріального
та процесуального права.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу,
зіслалась на обставини, викладені в
ній. Крім цього додатково пояснила, що в
провадженні суду перебуває
кримінальна справа з обвинувальним
актом про кримінальне правопорушення
за ст. 126 КК України відносно ОСОБА_3 за
подіями ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав та
вказав, що метою його звернення була
перевірка можливої подальшої роботи
вчителя ОСОБА_3 з дітьми після того, що
вона вчинила з його сином. Йому було
відомо, що 3 березня директор школи
святкував 60-річчя в барі "Діамант", а
пізніше, побачивши фотографії в
інтернеті, вважав, що вони саме із
святкування цього ювілею і долучив їх
до свого звернення.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що жовтня 2013
року ОСОБА_4 звернувся із письмовою
заявою до директора департаменту
освіти і науки Тернопільської обласної
державної адміністрації ОСОБА_6 про
неправомірні дії вчителя
Золотниківської загальноосвітньої
школи І-ІІІ ст. Теребовлянського району
ОСОБА_3, які полягали у тому, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні
Золотниківської ЗОШ IПІ ст.
Теребовлянського району остання
спричинила травму голови його синові
ОСОБА_7, взявши останнього та учня
ОСОБА_8 за вуха і зіткнувши їх одне до
однoro головами. Крім того, у цій заяві
ОСОБА_4 зазначено такі відомості, а
саме: "не виликає сумніву і те, що
хвороба її надумана, оскільки 3 березня,
а це рівно через 5 днів вона, хвopa
сердечниця, п"є в директора на 60-річчю,
не в лікарні, а в Золотниківському барі
"Діамант" замість лікарства від серця і
від тиску- "лікарство до серця", але не
таблетками і крапильницями - цілими
стаканами і на бродершафт з директором,
не пропустивши при цьому жодного танцю.
Надумані стреси і апатії вчительки, це
все "заслуга" директора школи, який
всіма способами, різного роду фальші,
брехні, непорядності-хоче "свою любиму
і найдорожчу" не так вчительку, як
подругу-прикрити, спасти від
неприємностей, за які потрібно нести
відповідальність, не увідомлюючи того,
скільки людей вони ставлять під удар.
Створивши умови стаціонарного
лікування вчительці, вона з допомогою
директора і деяких лікарів
"залагоджувала" справи по тих
істанціях, які вели розслідування і
куди направляли мене з дитиною поперед
нас". Також до цієї заяви було долучено
п"ять фотографій, на яких було
зображено ОСОБА_3 в оточенні директора,
інших працівників Золотниківської ЗОШ
IПІ ст. Теребовлянського району.

13 листопада 2013 року ОСОБА_4 директором
департаменту освіти і науки
Тернопільської обласної державної
адміністрації надіслано письмову
відповідь про наслідки перевірки його
звернення від 14 жовтня 2013 року.

Судом також встановлено, що з
березня по 14 березня 2013 року ОСОБА_3
перебувала на лікуванні у
Теребовлянській центральній
комунальній районній лікарні із
діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст.
важкості, прогресуючий перебіг,
гіпертонічний криз, СН І ІІФКЛ.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
інформація, викладена у зверненні до
відповідного органу, який вправі
проводити перевірку дій позивача не є
поширенням недостовірної інформації з
метою принизити честь, гідність та
ділову репутацію позивача, а була
виразом емоцій відповідача та його
суб"єктивним судженням.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 40 Конституції
України та з урахуванням висновків,
викладених у Рішенні Конституційного
Суду України від 10 квітня 2003 року
№8-рп/2003 усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо
цей орган компетентний перевірити
таку інформацію та надати відповідь,
проте в ході перевірки інформація не
знайшла свого підтвердження, вказана
бставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки у такому випадку мала місце
реалізація особою конституційного
права, а не поширення недостовірної
інформації.

Разом з тим наявність у такому
зверненні завідомо неправдивих
відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи,
лист-звернення, що був адресований
ОСОБА_2 Департаменту освіти і науки
Тернопільської обласної державної
адміністрації, який має пряме
відношення до навчальних
загальноосвітніх закладів області, і
метою такого звернення було довести до
відома про випадок з його сином, який
мав місце ІНФОРМАЦІЯ_1 та
поведінку-вчинок вчителя
Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ст. ОСОБА_3 по
відношенню до малолітніх учнів (ОСОБА_5
та ОСОБА_8).

Отже, мало місце звернення відповідача,
як батька малолітнього учня, з приводу
неправомірної поведінки вчителя по
відношенню до його сина, тобто
реалізація особою конституційного
права, передбаченого ст. 40 Конституції
України, а не поширення недостовірної
інформації.

У зверненні заявник просив перевірити -
"розібратись" і надати належну оцінку
тому що сталося та запитував про те, чи
має право на подальшу працю вчитель
ОСОБА_3 серед дітей після того, що вона
вичнила з його сином.

Вказане свідчить про те, що метою
такого звернення було не приниження
честі, гідності та ділової репутації
особи, а перевірка можливої подальшої
роботи позивачки на посаді вчителя
школи. У відповідача були підстави для
такого звернення і це було викликано
наміром захистити свої права, як батька
учня.

У зв"язку з наведеним, висновок суду про
те, що відповідач звернувся до органу,
який законом уповноважений на
перевірку даного звернення є вірним, а
доказів того, що метою звернення було
приниження честі, гідності та ділової
репутації позивача у справі немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 ЗУ "Про
інформацію"оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що
не можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію,
на відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду
(п.19 постанови пленуму ВСУ від 27 лютого
2009 року №1 "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи").

Враховуючи зміст та стиль викладеної
інформації, яку просить спростувати
позивач, такі висловлювання є
оціночними судженнями з огляду на
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій.

Форма вираження оціночних суджень
відповідача у зверненні не є
брутальною, принизливою чи
непристойною, а тому на відповідача не
може бути покладено обов"язок
відшкодувати моральну шкоду.

Як встановлено в судовому засіданні, що
фотографії, які були долучені до
звернення, відповідач видрукував з
інтернету, відображені на них події
мали місце, однак в інший період часу, а
тому вони не є носієм недостовірної
інформації.

Та обставина, що звернення мало місце
через 8 місяців після випадку
ІНФОРМАЦІЯ_1 не свідчить про
відсутність у відповідача емоційного
стану, оскільки як зазначає він у
своєму зверненні, що у його сина, після
цього випадку, часто болить голова, він
боїться залишатись наодинці, вночі
буває зривається і кричить.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Теребовлянського
районного суду від 20 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська