Провадження № 2/755/5213/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Шилохвості А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м.
Києві, про звільнення майна з-під
арешту, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві про зняття арешту з квартири
АДРЕСА_1, накладений постановою
державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві від 12.09.2005
року, мотивуючи свої вимоги тим, що
постанова державного виконавця
винесена при примусовому виконанні
виконавчого листа № 2-1203, виданого
02.05.2004 року Дніпровським районним судом
м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ВАТ „Укртелеком" боргу у
розмірі 1 292,24 грн. та судовий збір в сумі
51,00 грн. В подальшому постанова
державного виконавця від 12.09.2005 року
надіслана до Десятої Київської
державної нотаріальної контори для
виконання. Разом з тим, позивачем 19.06.2014
року був сплачений борг перед ПАТ
„Укртелеком" у розмірі 1 292,24 грн., чим
було виконане рішення Дніпровського
районного суду м. Києва. На звернення
позивача Відділом державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
10.07.2014 року повідомлено про
неможливість зняття арешту,
накладеного за постановою державного
виконавця від 12.09.2005 року, у зв'язку із
винесення державним виконавцем
постанови від 29.06.2011 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу. Таким чином, позивач вважає,
що наявний факт порушення його права
власності на належне йому нерухоме
майно, що знаходиться під обтяженням
без наявності для того правових
підстав.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином, однак надав суду заяву,
у якій просить розглянути справу за
його відсутності, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, причини
неявки суд не повідомив, однак надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного процесуального кодексу
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України, право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини
першої ст. 3 Цивільного кодексу України
визначено, що загальними засадами
цивільного законодавства є
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321
Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 02.04.2004 року по
цивільній справі № 2-1203/04 рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ВАТ „Укртелеком" в особі
Центральної міжнародної та міжміської
телефонно-телеграфної станції - 1 292,24
грн. суму боргу та 51,00 грн. судових
витрат. (а.с. 6)

12.09.2005 року у зв'язку із примусовим
виконанням виконавчого листа № 2-1204/04,
виданого Дніпровським районним судом
м. Києва від 02.05.2004 року про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ВАТ „Укртелеком"
боргу у розмірі 1 343,24 грн., державним
виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві постановою № 860090 накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1, що належить
позивачу на праві власності відповідно
до Договору купівлі-продажу квартири
від 19.06.2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого за реєстровим № 6411.
(а.с. 7, 8)

Відповідно до квитанції від 19.06.2014 року
ОСОБА_1 сплачено на користь ПАТ
„Укртелеком" грошову суму у розмірі 1
292,34 грн. (а.с. 13)

Відповідно до квитанції від 01.09.2014 року
ОСОБА_1 сплачено на користь ПАТ
„Укртелеком" грошову суму у розмірі 51,00
грн. (а.с. 31-32)

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону
України „Про виконавче провадження", у
разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, закінчення
виконавчого провадження за рішенням
суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків не стягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. У разі якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем
накладено арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі),
який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття
арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно листа Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
від 10.07.2014 року № 21466, 29.06.2011 року
державним виконавцем відповідно до
вимог ч. 1 ст. 47 Закону України „Про
виконавче провадження" винесена
постанова про повернення виконавчого
листа Дніпровського районного суду м.
Києва № 2-1203 від 02.05.2004 року стягувачу,
тому зняти арешт відповідно до
постанови державного виконавця від
12.09.2005 року не виявляється можливим.
(а.с. 12)

Таким чином, на день судового розгляду
справи відсутня можливість для
встановлення обставин винесення
постанови державним виконавцем про
закінчення виконавчого провадження по
накладенню арешту на все майно, що
належить на праві власності ОСОБА_1,
оскільки державним виконавцем
відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 Закону
України „Про виконавче провадження"
винесена постанова про повернення
виконавчого листа Дніпровського
районного суду м. Києва № 2-1203 від 02.05.2004
року стягувачу.

Відповідно до пункту другого частини
першої ст. 3 Цивільного кодексу України
визначено, що загальними засадами
цивільного законодавства є
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321
Цивільного кодексу України).

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. (ч.1 ст.64 Цивільного
процесуального кодексу України)

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд вважає доведеними
обставини, наведені позивачем, які
свідчать про факт відсутності підстав
для подальшого обтяження нерухомого
майна, що належить позивачу на праві
власності.

Враховуючи те, що арешт накладено на
нерухоме майно, що належить на праві
власності позивачу, останній як
власник майна відповідно до ст. 391
Цивільного кодексу України, може
вимагати усунення будь-яких порушень в
здійсненні ним права користування і
розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України
„Про виконавче провадження", особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Оскільки Відділом державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві було накладено арешт на належну
позивачу на праві власності квартиру
АДРЕСА_1, що на праві власності належить
ОСОБА_1, то судом вирішується питання
щодо зняття арешту з належної позивачу
на праві власності квартири АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, про звільнення майна
з-під арешту підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41
Конституції України, ст.ст. 50, 60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
п.п. 9.8 Наказу Міністерства юстиції
України про порядок роботи з
документами в органах Державної
виконавчої служби, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 321, 391
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57,
58, 60, 61, 64, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
про звільнення майна з-під арешту -
задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, накладений постановою
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві від 12.09.2005 року № 860090.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :