АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ апеляційного
провадження:22-ц/796/11922/14Справа №
02/2о-152/2012Головуючий у суді першої
інстанції: Коренюк А.М. Доповідач у
суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

15 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 8 червня 2012
року у справі за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4
про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 8 червня 2014 року заяву ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про розірвання шлюбу
задоволено.

Шлюб, зареєстрований 29 грудня 2006 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Печерського районного
управління юстиції у м. Києві, актовий
запис № 899, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розірвано.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні заяви, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
хоча був повідомлений про час та місце
розгляду справи належним чином.
Відповідно до ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
слухати справу у відсутність особи, яка
не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у березні 2014 року
заявники звернулися до суду із заявою
про розірвання шлюбу у порядку
окремого провадження, посилаючись на
свої вимоги на те, що 29 грудня 2006 року
між сторонами зареєстровано шлюб, що
підтверджується копією Свідоцтва про
шлюб серія НОМЕР_1, виданого Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження від 7 жовтня 2009 року.
Зазначив, що з червня 2011 року сторони
перестали жити як сім'я, припинили
ведення спільного господарства. У
зв'язку із викладеним просили суд
розірвати шлюб.

Як вбачається з матеріалів справи, 29
грудня 2006 року між сторонами
зареєстровано шлюб, що підтверджується
копією Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1,
виданого Відділом реєстрації актів
цивільного стану Печерського
районного управління юстиції у м.
Києві.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 7 жовтня
2009 року.

20 березня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
через представника ОСОБА_6 укладено
договір між батьками про сплату
аліментів на утримання та участь у
вихованні дитини, відповідно до умов
якого сторони дійшли згоди щодо суми
аліментів, а саме 1 200 грн. щомісяця та
додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб
розривається, якщо судом буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя та збереження шлюбу
суперечить інтересам одного із них.

За положенням ст. 234 ЦПК України, у
порядку окремого провадження
розглядаються також справи про надання
права на шлюб, про розірвання шлюбу за
заявою подружжя. Яке має дітей, за
заявою будь-кого з подружжя, якщо один з
нього засуджений до позбавлення волі,
про встановлення режиму окремого
проживання за заявою подружжя та інші
справи у випадках, встановлених
законом.

Задовольняючи заяву про розірвання
шлюбу, суд першої інстанції виходив з
того, що подальше спільне життя сторін
неможливе, збереження шлюбу є
недоцільним та суперечить їх
інтересам.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апелянта про те, що судом
першої інстанції не враховано, що
договір про визначення розміру
аліментів повинен вчинятися особисто,
а не представником, оскільки як
вбачається зі змісту довіреності
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_6, останнього
уповноважено узгоджувати умови та
підписувати від його імені договір про
те, що донька ОСОБА_5 буде проживати з
матір'ю, про те, яку участь у
забезпеченні умов життя доньки братиме
заявник, а також про умови здійснення
права на особисте виховання доньки,
укладати договір про розмір аліментів,
причому повірений може підписувати
вказані договори як окремі правочини
так і закріплювати вказані в них умови
в єдиному правочині під назвою -
договір між батьками про сплату
аліментів на утримання та участь у
вихованні дитини, який він також має
право підписувати на термін та на
умовах відомих представнику.

Крім того, з вказаної вище довіреності
вбачається, що заявник уповноважив
представника складати, підписувати і
подавати заяву подружжя, яке має дитину
про розірвання шлюбу. Таким чином
представник ОСОБА_6 діяв в межах своїх
повноважень та в інтересах ОСОБА_3

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що судом першої інстанції не
враховано роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», що сімейне
законодавство не передбачає
можливості розірвання шлюбу
представником одного з подружжя або їх
обох за довіреністю останніх, а правила
ЦК про представництво, довіреність і
доручення на ці правовідносини не
поширюються, оскільки, відповідно до ч.
4 ст. 235 ЦПК України, справа про
розірвання шлюбу за заявою особи,
засудженої до позбавлення волі, може
бути розглянута судом за участю
представника такої особи. Частину
четверту статті 235 доповнено абзацом
другим згідно із Законом № 2398-VI від 1
липня 2010 року.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують
та не дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 8 червня 2012 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді