Справа № 362/4744/13-ц Головуючий у І
інстанції Медведєва К.В.Провадження №
22-ц/780/3816/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із зазначеним позовом, в якому
посилалася на те, що у лютому 2013 року
вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_2
прийняли рішення купити квартиру
АДРЕСА_1, яка належить відповідачці,
разом із підвальним приміщенням, яке
розташоване під квартирою і належить
матері відповідачки ОСОБА_3, за ціною
815000 грн., що в еквіваленті становить 100000
доларів США. Оскільки власник квартири
відповідачка ОСОБА_4 проживала в
Туреччині, то всі питання, пов'язані з
купівлею-продажем в тому числі ціни
даної квартири вирішувалися між нею, її
чоловіком та матір»ю відповідачки
ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що в них у
наявності було тільки 285250 грн., а
домовились здійснити купівлю-продаж
даної квартири разом з підвальним
приміщенням під нею за 815000 грн., то поки
вирішувалось питання отримання ними
кредиту в банку, батьки відповідачки
запропонували їм робити ремонт в даній
квартирі, який вони здійснили за період
з 8 березня 2013 року до середини травня
2013 року загальною вартістю 154726,77 грн.
Угода купівлі-продажу квартири не
відбулася по вині відповідачки, яка в
односторонньому порядку збільшила
ціну на квартиру.

Відповідачка повернула їм тільки те, що
порахувала за потрібне, а саме: кухонні
меблі та вбудовану техніку, плінтус,
світильники, умивальник і змішувач,
мережевий фільтр, стільці. Решту
коштів, витрачених на ремонт, які
залишилися в сумі 119726,77 грн.,
відповідачка не повернула.

У зв'язку з чим позивачка звернулася в
суд з даним позовом, в якому просила
стягнути з відповідачки на її користь
вартість несплаченого ремонту в
квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 119726,77 грн. та
судові витрати. Позов заявила з
підстав, передбачених ст. ст. 1212-1213 ЦК
України.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 квітня 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 67722,63 грн. відшкодування
вартості безпідставно набутого майна
та 677,23 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з"ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, оскільки
власником квартири є відповідачка і
лише вона мала право вирішувати долю
квартири та допускати в квартиру осіб
для проведення ремонту. Вона не знала
про проведення ремонту в належній їй
квартирі та не погоджувала жодних
ремонтних робіт, не мали на це права і
батьки відповідачки, оскільки вона їх
не уповноважувала на вчинення таких
дій від її імені. Також не мала права
вчиняти такі дії і її довірена особа
ОСОБА_5

Крім того, в порушення ст. ст. 1212-1213 ЦК
України суд не звернув уваги на те, що
вартість проведеного позивачкою
ремонту в квартирі не є безпідставно
набутим відповідачкою майном, тому ці
послуги не можуть бути повернуті в
натурі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд повинен
вирішити, зокрема, такі питання: чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;
які правові норми підлягають
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним
вимогам не відповідає, оскільки суд
належним чином не встановив характер
правовідносин сторін, зміст позовних
вимог та правові норми, які підлягали
застосуванню до цих правовідносин.

Так, задовольняючи позов, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що
позивач відповідно до ст. 1213 ЦК України
має право на відшкодування вартості
майна, яке у відповідача не збереглось,
так як воно є невіддільною річчю від
квартири, а квартира разом з цим майном
відчужена на користь іншої особи. Крім
того, оскільки ремонт в квартирі
відповідачки розпочався позивачкою
8.03.2013 року і тривав до 31.05.2013 року, то
відшкодуванню підлягає підтверджена
вартість неповернутого майна саме за
цей період в сумі 67722,63 грн.

Однак, з такими висновками суду
повністю погодитись не можливо,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Тобто, предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Обов'язковими умовами для виникнення
зобов'язання з безпідставного
збагачення є: - набуття або збереження
майна; - набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (збільшення або
збереження майна у особи є наслідком
втрати або недоотримання цього майна
іншою особою); - відсутність правової
підстави для набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Відповідно до вимог ст. 190 ЦК України
майном як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки. Майнові права є неспоживною
річчю. Майнові права визнаються
речовими правами.

Судом встановлено, що згідно витягу про
державну реєстрацію прав від 02.07.2012
року відповідачці ОСОБА_4 належить на
праві власності трикімнатна квартира
АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_4 07.06.2012 року
уповноважила ОСОБА_5 продати від її
імені належну їй на праві власності
вищезазначену квартиру.

Також судом встановлено, що
відповідачка відчужила зазначену
квартиру за договором купівлі-продажу
від 09.01.2014 року.

Встановлено, що батьки відповідачки
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 допустили позивачку
та її чоловіка до здійснення ремонту
вказаної квартири, після проведення
якого сторони не дійшли остаточної
згоди щодо ціни даної квартири,
внаслідок чого правочин не було
укладено.

Позивачка в позові посилається на те,
що відповідачка безпідставно набула у
власність ремонт квартири, зроблений
за її рахунок, вартість якого в розмірі
119726,77 грн. підлягає стягненню з підстав,
передбачених ст. ст. 1212-1213 ЦК України.

На підтвердження таких доводів
позивачка надала письмові докази в
тому числі копію розписки про те, що
ОСОБА_6 одержав 03.05.2013 року аванс в сумі
10000 доларів США за квартиру, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
копії чеків про оплату будівельних
матеріалів

Разом з тим, позов задоволено в сумі
67722,63 грн., оскільки на підставі чеків,
накладних, акту приймання-передачі
виконаних робіт, підписаного свідком
ОСОБА_7, платіжного доручення на ремонт
суд дійшов висновку про доведеність
перед судом витрат на вказану суму,
здійснених за період з 8.03.2013 року до
31.05.2013 року.

Однак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, задовольняючи
частково позов, не звернув уваги на те,
що вартість несплаченого ремонту
квартири не є майном у розумінні ст. 190
ЦК України, яке відповідачка набула чи
зберегла у себе за рахунок позивачки
без достатньої правової підстави. Тому
дійшов безпідставного висновку про
задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 квітня 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді