АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Барановської Л.В.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 19 червня 2014р. по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3

про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення,

встановила:

у квітні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 25 111,21 доларів США, що
еквівалентно 200 638,58грн., шляхом продажу
ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно. Також позивач
просив виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 19 червня 2007р. уклав
з ОСОБА_1 кредитний договір, відповідно
до якого вона отримала 30 000 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном погашення 19 червня
2017р.

Позивач стверджував, що
відповідач не виконувала взятих на
себе зобов'язань, у зв'язку із чим
виникла заборгованість, яка станом на 15
березня 2013р. становить 25 111,21 доларів
США, з яких 23 355,90 доларів США
заборгованість за кредитом, 455,60
доларів США заборгованість за
процентами, 60 доларів США
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 14,14 доларів США -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, та штраф 31,29
доларів США і 1194,28 доларів США.

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
позивачем та відповідачем був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1, тому позивач
просить звернути стягнення на предмет
іпотеки і виселити з квартири осіб, які
там проживають.

Рішенням суду від 19 червня 2014р.
позов задоволено частково. У рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 19 червня 2007р. у сумі 200
638,58грн. звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, шляхом

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/9913/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Борденюк В.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.продажу з прилюдних торгів з
початковою ціною, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності на стадії
виконавчого провадження. Проведено
розподіл судових витрат. В іншій
частині

- 2 -

позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 простить рішення
суду в частині задоволення позовних
вимог скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Апелянт посилається на
безпідставне неврахування судом тієї
обставини, що позивач зловживає своїми
процесуальними правами, що фактично
призвело до подвійного стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором. Апелянт
стверджував, що рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
9 лютого 2012р. з ОСОБА_1 стягнута
заборгованість за кредитним договором
від 19 червня 2007р. у сумі 269 570грн. 90коп., а
даним рішенням звернуто стягнення на
предмет іпотеки у погашення
заборгованості, що на думку апелянта, є
подвійним стягненням.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог не
оскаржується, тому не є предметом
апеляційної перевірки відповідно до ч.
1 ст. 303 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, представника позивача, яка
просила залишити рішення суду без змін,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що 19 червня
2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1
укладено кредитний договір № KID0GA00000002,
на підставі якого позичальник отримала
30 000 доларів США строком до 19 червня 2017р.
та зобов'язалася сплачувати 11,04% річних
за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 19 червня
2007р. укладено договір іпотеки №
KID0GA00000002, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним
виконанням позичальником умов
кредитного договору, утворилася
заборгованість, яка на 15 березня 2013р.
становить 25 111,21 доларів США.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 9 лютого
2012р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» стягнута заборгованість
за кредитним договором № KID0GA00000002 від 19
червня 2007р. станом на 13 грудня 2010р. у
сумі 269 570грн. 90коп.

Задовольняючи позовні вимоги у
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції виходив з
того, що позичальник свого обов'язку по
сплаті заборгованості за кредитним
договором не виконала.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 598 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 9 лютого
2012р. встановлено, що ОСОБА_1 належним
чином не виконувала своїх зобов'язань
за кредитним договором, у зв'язку із чим
виникла заборгованість та право банку
вимагати дострокового повернення
кредитної заборгованості у повному
обсязі. Цим же рішенням суду був
визначений розмір заборгованості
станом на 13 грудня 2010р.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, банк повторно
не зобов'язаний доводи наявність
заборгованості у позичальника за
кредитним договором, а також її розмір.

При цьому відповідачем ОСОБА_1
суду не було надано доказів, що на
виконання

рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська нею була сплачена
визначена

- 3 -

судом заборгованість або будь-яка її
частина.

Доводи апелянта про те, що
позивачем невірно визначена
заборгованість за кредитним договором,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки розмір заборгованості був
визначений рішенням суду і при
пред'явленні даного позову не був
збільшений банком.

Статтею 33 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про
стягнення з боржника на користь
кредитора заборгованості за кредитним
договором не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення стягнення на передане
боржником в іпотеку нерухоме майно
(правова позиція Верховного Суду
України у справі 6-73цс13).

Оскільки позичальник не виконала свого
обов'язку по погашенню заборгованості
за кредитним договором, а також не
виконала рішення суду про стягнення з
неї цієї заборгованості, кредитор
(іпотекодержатель) має право звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Вказана правова позиція спростовує
твердження апелянта про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та
Конституції України і застосування
подвійного стягнення з відповідача.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права, відповідно до ст.
39 Закону України "Про іпотеку" у
резолютивній частині рішення
зазначена загальна сума
заборгованості, опис нерухомого майна,
спосіб реалізації предмета іпотеки,
початкова ціна предмета іпотеки для
його реалізації, не допущено порушень
норм процесуального права, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 19 червня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: