У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 4 грудня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» (далі -Банк)
звернулось до суду з указаним позовом,
просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 214 794,61 доларів США, що
становить 1 699 271 грн 13 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14
листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 200 000 доларів США до 14 листопада
2022 року зі сплатою плаваючої
процентної ставки за користування
грошовими коштами (5,99% + FIDR).

Того ж дня у забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором між Банком та ОСОБА_4
укладено договір поруки.

Відповідно до умов кредитного договору
Банк має право змінити строк виконання
боргового зобов'язання та вимагати
його дострокового виконання у випадку
невиконання боржником таабо
поручителем (майновим поручителем)
своїх зобов'язань.

23 березня 2010 року боржнику та
поручителю було направлено досудову
вимогу про повне дострокове погашення
заборгованості за кредитним договором
у зв'язку з невиконанням позичальником
умов кредитного договору.

На час звернення до суду з позовом
заборгованість у розмірі 214 794,61 доларів
США, що становить 1 699 271 грн 13 коп., не
погашена, що є підставою для стягнення
заборгованості з відповідачів, як із
солідарних боржників.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 20 грудня 2010
року позов задоволено. Стягнуто з
відповідачів солідарно залишок
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 1 577 909 грн 97 коп., проценти - 68 818
грн 03 коп., пеню - 52 018 грн 13 коп., штраф - 525
грн, а всього - 1 699 271 грн 13 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 4 грудня 2012 року заочне
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення заборгованості із
ОСОБА_4 скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові у цій
частині. В іншій частині заочне рішення
суду першої інстанції залишено без
змін. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 14 листопада 2007
року між Банком та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № CNL -502/043/2007,
відповідно до якого останній отримав 200
000 доларів США до 14 листопада 2022 року зі
сплатою плаваючої процентної ставки за
користування грошовими коштами (5,99% +
FIDR) (далі - Кредитний договір).

14 листопада 2007 року у забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитним
договором між Банком та ОСОБА_4
укладено договір поруки № SR 502/043/2007.

Станом на 2 липня 2010 року розмір
заборгованості за кредитним договором
становить 214 794,61 доларів США.

Відповідно до п. 1.9 Кредитного договору
не зважаючи на інші положення цього
договору, банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань в цілому або у визначеній
банком частині у випадку невиконання
позичальником таабо поручителем, таабо
майновим поручителем своїх боргових
тачи інших зобов'язань за цим договором
чи іншими укладеними з банком
договорами таабо умов документів
забезпечення. При цьому зобов'язання
позичальника щодо дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому настає з дати відправлення
банком на адресу позичальника
відповідної вимоги та повинно бути
проведено позичальником протягом 30
календарних днів з дати одержання
позичальником відповідної вимоги.

Згідно із п. 3.1 договору поруки у
випадку невиконання боржником
боргових зобов'язань перед кредитором
за кредитним договором, кредитор має
право звернутись до поручителя з
вимогою про виконання боргових
зобов'язань в повному обсязі чи в
частині.

Керуючись п. 1.9 Кредитного договору та
п. 3.1. договору поруки, Банк направив
боржнику та поручителю письмову вимогу
про дострокове погашення
заборгованості, внаслідок чого змінив
строк виконання зобов'язання.

Ухвалюючи нове рішення в частині вимог
до поручителя, апеляційний суд виходив
із того, що банк змінив строк
повернення кредиту та сплати
процентів, шляхом направлення
позичальнику і поручителю письмової
вимоги про погашення заборгованості за
кредитним договором, та пропустив
визначений ст. 559 ЦК України строк
звернення до поручителя із вимогою про
погашення заборгованості боржника за
кредитним договором. Такими чином,
порука припинилась, що є підставою для
відмови в позові до поручителя.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554
ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до п. 2 Кредитного договору
дата остаточного повернення кредиту - 14
листопада 2022 року.

Як убачається із п. 4.1. договору поруки,
цей договір набирає чинності з дати
його підписання сторонами (дата
договору) і діє до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Із матеріалів справи вбачається і
встановлено апеляційним судом, що 30
вересня 2009 року позичальнику ОСОБА_3
направлено письмову вимогу, в якій на
підставі п. 1.9 Кредитного договору
запропоновано достроково погасити
заборгованість протягом 30 днів із дня
отримання цієї вимоги (а.с. 16).

Того ж дня поручителю ОСОБА_4
направлено вимогу, у якій відповідно до
п. 3.1 Договору поруки запропоновано
достроково виконати боргові
зобов'язання позичальника за Кредитним
договором протягом 30 календарних днів
з дня отримання цієї вимоги (а.с. 16,
зворот).

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України, викладеного у
постанові від 23 травня 2012 року (справа
№ 6-33цс12), умови договору поруки про
його дію до повного припинення всіх
зобов'язань боржника не свідчать про
те, що договором установлено строк
припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4
ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Встановивши, що в договорі поруки не
визначено строк її припинення, а з
вимогою до поручителя Банк звернувся
до порушенням строків, визначених ч. 4
ст. 559 ЦК України, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про припинення поруки.

Не заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги ПАТ «ОТП Банк» про
те, що строк дії договору поруки
визначено у п. 2.1 цього договору.

Як убачається із п. 2.1. договору поруки,
порукою забезпечуються вимоги
кредитора, зокрема, щодо повернення
основної суми кредиту, наданого
боржнику. Боржник зобов'язаний
повернути кредитору повну суму
отриманих боржником кредитних коштів
не пізніше 14 листопада 2022 року. Сума
отриманого кредиту може скласти 200 000
доларів США (а.с. 18).

Таким чином, п. 2.1. договору поруки не
визначає строк дії поруки, а описує
боргові зобов'язання, які нею
забезпечено.

Висновки апеляційного суду
узгоджуються із нормами матеріального
та процесуального права, а доводи
касаційної скарги ПАТ «ОТП Банк» є
необґрунтованими та спростовуються
встановленими судами обставинами
справи.

З огляду на викладене, рішення
апеляційного суду необхідно залишити
без змін відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 4 грудня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.І.
Євтушенко

Судді:
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

А.С. Олійник