Справа № 214/7372/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 вересня 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, у м. Кривому
Розі, цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визначення часток в праві спільної
сумісної власності та визнання права
власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просить
встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя, на підставі
Свідоцтва про право власності на житло
№С-1110 від 01.08.1997 року, належала 1/4
частина квартири АДРЕСА_1 в м. Кривому
Розі, визначити частку кожного із
співвласників - його та ОСОБА_4, у
спільній сумісній власності у вигляді
вказаної квартири, рівною та як 1/2
частку та визнати за ним право
власності на 1/2 частку вказаної
квартири, в порядку спадкування за
законом після смерті його дружини
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що він з 05.11.1967 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Згідно
Свідоцтва про право власності на житло
№С-1110 від 01.08.1997 року, йому, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, прізвище якої було
помилково вказане як «ОСОБА_4», на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі.
Згідно Договору купівлі-продажу
частини квартири від 25.09.1999 року, ОСОБА_2
та ОСОБА_5 продали йому 1/2 частину
вказаної квартири, про що у Свідоцтві
про право власності на житло №С-1110 від
01.08.1997 року було зроблено відповідний
запис. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла.
Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді належної їй частки вказаної
квартири. З метою прийняття цієї
спадщини він звернувся до Сьомої
криворізької державної нотаріальної
контори, але йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
у зв'язку з тим, що частки співвласників
квартири не визначені та виявлено
розбіжність у написанні прізвища
померлої у правовстановлюючому
документі на квартиру та для вирішення
цього питання йому було рекомендовано
звернутись до суду.

Позивач у судове засідання не з'явився,
але надав письмову заяву, в якій
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд розглянути справу
за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання
також не з'явились, але, кожен окремо,
надали письмові заяви, в яких
пред'явлені позовні вимоги визнали у
повному обсязі та просили суд
розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Так, позивач та ОСОБА_4 з 05.11.1967 року
перебували в зареєстрованому шлюбі
(а.с.6).

Згідно Свідоцтва про право власності
на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, позивачу,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі
(а.с.7).

Згідно Договору купівлі-продажу
частини квартири від 25.09.1999 року, ОСОБА_2
та ОСОБА_5 продали позивачу 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі, про
що у Свідоцтві про право власності на
житло №С-1110 від 01.08.1997 року було
зроблено відповідний запис (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (а.с.5).

Після її смерті відкрилась спадщина, з
метою прийняття якої позивач звернувся
до Сьомої криворізької державної
нотаріальної контори за отриманням
Свідоцтва про право на спадщину, однак
отримав відмову у зв'язку з тим, що
частки співвласників квартири не
визначені та виявлено розбіжність у
написанні прізвища померлої у
правовстановлюючому документі на
квартиру та для вирішення цього
питання йому було рекомендовано
звернутись до суду (а.с.10).

Отже, розглядаючи вимоги про
встановлення факту, що ОСОБА_4, за життя,
на підставі Свідоцтва про право
власності на житло №С-1110 від 01.08.1997
року, належала 1/4 частина квартири
АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі, суд приходить
до наступного.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті. А згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК
України у судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Так, факт належності ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя, на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, 1/4
частини квартири АДРЕСА_1 в м. Кривому
Розі підтверджується свідоцтвом про
одруження позивача та ОСОБА_4, яка після
укладення шлюбу прийняла прізвище
«ОСОБА_4» та свідоцтвом про смерть
ОСОБА_4 (а.с.5, 6), що дає суду підстави для
встановлення даного факту та
задоволення цієї частини позовних
вимог.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
визначення часток у праві спільної
сумісної власності, суд зазначає
наступне.

Виходячи з положень статей 22 та 28
Кодексу про шлюб та сім'ю України, який
діяв на час придбання квартири, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. У разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними. В окремих
випадках суд може відступити від
начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК
України, у разі виділу частки із майна,
що є у спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду. Виділ частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється у порядку,
встановленому статтею 364 ЦК України.

Отже, судом установлено, що вказана
квартира була придбана за час шлюбу
позивача та ОСОБА_4, що є підставою для
визнання її спільною сумісною
власністю.

Разом з тим, судом не встановлено
ніякої домовленості між позивачем та
ОСОБА_4 або наявності між ними шлюбного
договору про інший розмір часток у
спільній сумісній власності у вигляді
вказаної квартири, або інших обставин,
що мають істотне значення, на підставі
яких суд має відступити від рівності
часток, тому суд приходить до висновку,
що частка кожного у цій квартирі є
рівною та складається із 1/2 його частки.

Відтак, суд уважає, що ця частина
позовних вимог є обґрунтованою та
також підлягає задоволенню.

Стосовно частини позовних вимог щодо
визнання за позивачем права власності
на 1/2 частину вказаної квартири в
порядку спадкування, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_4 є її чоловік -
позивач у справі ОСОБА_1 та їх діти -
відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_8
(а.с.6).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК
України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Отже, суд уважає, що позивач
будучи спадкоємцем першої черги після
смерті ОСОБА_4, є таким, що прийняв
зазначену спадщину, так як на день
відкриття спадщини постійно проживав
із спадкодавцем (а.с.9) і у встановлений
ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не заявив про
відмову від неї.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Оскільки відповідачі визнали
пред'явлені позовні вимоги та з
матеріалів справи не вбачається, що
визнання відповідачами позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, та
зважаючи на вище викладене, суд уважає,
що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.22, 28 КпШС України, ст.ст.
364, 368, 370, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
15, 174, 209, 256-258, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити той факт, що ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя, на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, належала
1/4 частина квартири АДРЕСА_1 в м. Кривому
Розі.

Визначити частку кожного із
співвласників - ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_1, в
приватній спільній сумісній власності
у вигляді квартири АДРЕСА_1 в м. Кривому
Розі, рівною та як 1/2 частку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в м.
Кривому Розі, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Попов.