АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8536/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шклярук Д. С. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 04 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
посилаючись на те, що 16 жовтня 1993 року
вони перебувають у зареєстрованому
шлюбі, але з часом їх сімейне життя
погіршилося, у них виникали численні
суперечки, він втратив до дружини
почуття любові та взаємної згоди, з
лютого 2013 року вони припинили сумісне
проживання, спільного бюджету не мають
і спільного господарства не ведуть,
їхній шлюб носить умовний характер та
їх сім'я розпалася остаточно.

ОСОБА_2 пред'явила зустрічну
позовну заяву про поділ майна подружжя,
в якій уточнивши свої позовні вимоги
просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її
користь 151146,39 грн. в рахунок
компенсації вартості 1/2 частки
придбаного за час їх шлюбу майна,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під
час шлюбу ними за сімейні кошти було
придбано у власність автомобіль TOYOTA
RAV-4, вартістю 123000 грн., який ОСОБА_3
незаконно зняв з реєстрації в органах
Державтоінспекції та здійснив без її
дозволу його відчуження на користь
іншої особи, а також за час шлюбу ними
було придбано м'які та корпусні меблі
загальною вартістю 98109,68 грн., вартість
яких на цей час складає 179292,78 грн. та які
були привласнені ОСОБА_3.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014
року розірваний між сторонами шлюб,
зареєстрований 16 жовтня 1993 року
Самарським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 561, та в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за 1/2 частину
автомобіля TOYOTA RAV-4 (номер двигуна
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2) в розмірі
52594 грн., вирішено питання про розподіл
між сторонами судових витрат, а в
задоволенні решти позовних вимог за
зустрічним позовом відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення про задоволення її позову
в повному обсязі, а в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення та
скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ст. ст. 110, 112 СК України позов
про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з 16 жовтня 1993
року сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі і неповнолітніх
дітей не мають, але їх сімейне життя не
склалося через відсутність
взаєморозуміння, конфлікти та свари у
сімейному житті, між сторонами
склалися неприязні стосунки, у зв'язку
з чим вони проживають окремо, не ведуть
спільного господарства та не мають
спільного сімейного бюджету.

Під час шлюбу сторонами було
придбано автомобіль TOYOTA RAV-4 (номер
двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2) і
органами Державтоінспекції
зареєстровано на ОСОБА_3, який 30 травня
2013 року його зняв з реєстрації для
реалізації, що підтверджується
повідомленням Центру надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування м. Дніпропетровська та
Дніпропетровського району
підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 10.02.2014
року.

Згідно довідки-рахунку від 30.05.2014 року
ОСОБА_3 вказаний автомобіль було
відчужено за 105188 грн. та за
повідомлення УДАІ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 25.03.2014
року за вих. № 14/Б-155 на підставі
договору з 30.05.2013 року було
перереєстровано на іншого власника.
При цьому, як встановлено в судовому
засіданні, своєї згоди на його
відчуження ОСОБА_2 не надавала.

Дійшовши висновку про те, що сім'я
сторін розпалася та існує формально,
подальше спільне життя їхнього
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б їхнім інтересам, та виходячи з того,
що безспірні докази в підтвердження
придбання сторонами за їх сумісні
кошти зазначеної в позові ОСОБА_2 м'якої
та корпусної меблі в матеріалах справи
відсутні, суд обґрунтовано на підставі
ч. 2 ст. 112 СК України розірвав шлюб між
сторонами, стягнув з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2
частину спірного автомобіля в розмірі
52594 грн. та відмовив в задоволенні іншої
частини заявлених вимог ОСОБА_2 на
підставі ст. ст. 60, 112 СК України.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про
залишення судом без уваги всіх
обставин справи неправомірного
відчуження ОСОБА_3 спірного автомобіля
без її згоди і наведених в її
зустрічному позові вимог правильність
висновків суду не спростовують, не
ґрунтуються на досліджених в судовому
засіданні матеріалах справи, фактично
зводяться до повторного обґрунтування
своїх позовних вимог і переоцінки тих
доказів, яким суд дав належну оцінку у
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України, а додані до апеляційної
скарги товарні чеки з оплати 98109,68 грн.
на придбання меблі у 2007-2011 роках не
можуть бути прийняти як докази по цій
справі в апеляційній інстанції за
відсутністю поважних причин
неможливості їх представлення у суді
першої інстанції, крім того, вони не
свідчать про сплату саме сторонами
зазначеної суми та про наявність у них
чи у третіх осіб придбаного за цими
чеками майна на час розгляду справи.

Доводів щодо можливості подальшого
спільного життя подружжя і збереження
шлюбу сторін, а відтак, незаконності
рішення суду в частині розірвання
шлюбу, в скарзі не наведено.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий:
С.П. Козлов

Судді:
Л.О. Каратаєва

М.Л. Прозорова