У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2014 року
Ленінський районний суд міста
Харкова

під головуванням судді
Бородіної О.В.

при секретарі
Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк» на дії та постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції міста Харківської області
Перепелиця Л.В., -

В С Т А Н О В И В:

На примусовому виконанні ВДВС
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області перебував
виконавчий лист № 2024/141/11, виданий 22.01.2014
року Ленінським районним судом м.
Харкова про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
в сумі 407356,20 грн.

ПАТ «Укрсиббанк» звернулись до суду і
просять визнати незаконною постанову
про повернення виконавчого документу
стягувачеві від 27.06.2014року, яку вони
отримали 05.08.2014 року, посилаючись на те,
що державним виконавцем ВДВС було
неповно вчинено виконавчі дії,
проведено не в повному обсязі і не всі
дії розшуку майна боржника, а саме: не
направлено запитів до реєструючих
органів, які можуть мати інформацію
щодо наявності/відсутності відомостей
про майно чи доходи боржника, та не
враховано при посиланні на Закон
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", що боржниця має іншу адресу
реєстрації місця проживання ніж адреса
предмету іпотеки, а також чи
використовується предмет іпотеки нею
як місце для постійного проживання.

Представник ПАТ «Укрсиббанк» в
судовому засіданні підтримав скаргу з
викладених обставин, зазначених в ній,
просив задовольнити в повному обсязі.

Представник ВДВС Дергачівського
районного управління юстиції міста
Харківської області Мєрємєря В.П. в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення скарги, пояснювала, що всі
дії державного виконавця відповідали
Закону України «Про виконавче
провадження».

В судовому засіданні представник
боржниці ОСОБА_4 пояснив, що на даний
час зареєстрованого майна за ОСОБА_5 як
за власником відсутнє, розрахункових
рахунків не має. Також зазначив, що
місце реєстрації не є постійним місцем
проживання боржниці, та вказав, що
ОСОБА_5 не мала можливості
зареєструватися за адресою предмету
іпотеки, оскільки право власності на
предмет іпотеки за боржницею не
зареєстровано, а у договорі іпотеки є
обмеження щодо реєстрації. Крім того,
просив врахувати, що Банком пропущено
строк на оскарження постанови
державного виконавця.

Суд, заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
дослідивши матеріали виконавчого
провадження, приходить до слідуючого.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до провадження
виконавчих дій, мають право звернутись
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання рішення,
ухваленого відповідно до цього
Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Постановою державного виконавця від
13.03.2014 року було відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа виданого 22.01.2014 року Ленінським
районним судом м. Харкова щодо
стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ
«Укрсиббанк» коштів в розмірі 406465 грн.
95 коп., та судові витрати.

В ході примусового виконання
виконавчого провадження про стягнення
заборгованості з ОСОБА_5 , 20.03.2014 року
державним виконавцем винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошено заборону на його відчуження.

18.03.2014 року отримана відповідь від ДПС
України про відсутність джерел
отримання доходу боржника, та про
відсутність розрахункових рахунків
боржника.

25.03.2014 року від боржника отримано
письмові пояснення щодо сплати боргу,
та додана довідка про зареєстровану
малолітню дитину ОСОБА_9.

17.06.2014 року сформована інформаційна
довідка з реєстру прав власності на
нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об"єктів нерухомого майна в
порядку доступу державних виконавців,
згідно якої право власності на
нерухоме майно боржника ОСОБА_5
відомості відсутні, маються відомості
про іпотеку - договір іпотеки № 766 від
24.04.2008 року.

27.06.2014р. була винесена постанова
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Дергачівського районного управління
юстиції міста Харківської області
Перепелиця Л.В про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
згідно Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» та керуючись п.9 ч.1
ст.ст. 47, 50 Закону України «Про
виконавче провадження».

Суд, оцінивши встановлені обставини
вважає, що підстав не виносити
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві у державного
виконавця не було і дії державного
виконавця відповідали ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно якої виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до
виконання за яким стягнення не
провадилося або було проведено
частково, повертається стягувачеві:
якщо у боржника відсутнє майно, на яке
може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи
щодо розшуку такого майна виявилися
безрезультатними, оскільки відповідно
до дослідженого виконавчого
провадження в судовому засіданні,
судом встановлено, що державним
виконавцем були відправлені запити
про надання інформації щодо наявності
майна, займання ОСОБА_5 підприємницькою
діяльністю та щодо наявності у неї
поточних рахунків. Тож постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві була винесена згідно
отриманих даних з відповідних органів
України та згідно Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» протягом
дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобовязань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є обєктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(обєкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

З аналізу положень статті 1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» слідує, що мораторій на
стягнення розповсюджується не тільки
на нерухоме майно позичальника, який
отримав кредит в іноземній валюті, а
також і на інші види майна.

За таких обставин, суд не бере до уваги
твердження представника заявника, що
державним виконавцем не прийняти міри
щодо пошуку іншого майна боржника.

Як вже було зазначено, відповідно до п. 9
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги,
що законом встановлена пряма заборона
на примусове стягнення з майна
позичальника, якому кредит був наданий
кредитною установою - резидентом
України в іноземній валюті, а кредит
отриманий в ПАТ «Укрсиббанк» в
іноземній валюті, то суд приходить до
висновку, що оскаржувана постанова
державного виконавця від 27.06.2014 року
про повернення виконавчого
документу була винесена відповідно до
чинного законодавства.

За таких обставин, суд, дослідивши
докази по справі у їх сукупності,
вважає, що у задоволенні скарги слід
відмовити за безпідставністю та
необґрунтованістю.

Крім того, суд зазначає, що
виконавчий документ може бути повторно
пред'явлений для виконання.

Посилання представника Банку, що
боржниця має інше місце реєстрації ніж
адреса предмету іпотеки та це свідчить
про те, що вона не використовує його як
постійне місце проживання
безпідставні та не грунтуються на
законі.

Щодо посилань представника
боржниці, що Банком пропущено строк на
оскарження постанови державного
виконавця, то судом вони не
приймаються, оскільки в матеріалах
справи міститься копія супровідного
листа із штампом вхідної
кореспонденції до Банку від 05.08.2014 року.
Матеріали виконавчого провадження не
містять будь-яких даних щодо отримання
Банком постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві.
Тому суд виходить з того що постанова
Банком отримана 05.08.2014 року, за
відсутністю інших даних.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 383-389 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Укрисиббанк» на на дії та
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дергачівського
районного управління юстиції міста
Харківської області Перепелиця Л.В. -
залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Харкова через
Ленінський районний суд міста Харкова
протягом п'яти днів після її
проголошення.

Суддя
Бородіна О.В.