Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: -
Рожина Ю.М.,

суддів - Ковальчук
Н.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання
- Ковальчук Л.В.,

з участю

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ
„Комерційний банк „Надра" Філончук
Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
подану її представником - ОСОБА_5 на
рішення Острозького районного суду від
17 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства „Комерційний банк „Надра",
ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
приватний нотаріус Острозького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
служба у справах дітей виконавчого
комітету Острозької міської ради, про
визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Острозького районного суду
від 17 липня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
оскаржила його через свого
представника в апеляційному порядку. В
поданій апеляційній скарзі зазначає
про незаконність рішення суду першої
інстанції через порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Доводить, що суд не
врахував вимог ст.177 СК України, ч.3 ст.17
Закону України „Про охорону дитинства"
та вимог ст.12 Закону України „Про
основу соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних громадян". В
порушення вказаних норм місцевим судом
не взято до уваги, що на момент
укладення договору іпотеки позивач
була неповнолітньою, проживала з
матір'ю, а спірна квартира була єдиним
місцем її проживання, тому
користувалась даним житлом, у зв'язку
із чим для укладення договору іпотеки
обов'язкова була потрібна згода органу
опіки та піклування. Вважає, що суд
безпідставно надав перевагу довідкам
Острозького КП „Водоканал" та прийшов
до помилкового висновку про те, що за
адресою місцезнаходження предмету
іпотеки, як зазначено в довідці, на
момент укладення договору малолітніх
та неповнолітніх дітей зареєстровано
не було. Покликаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
суд першої інстанції виходив з того, що
на момент укладення договору іпотеки,
позивачка, будучи неповнолітньою, не
була зареєстрована в квартирі, що стала
предметом іпотеки, а тому відсутність
згоди органу опіки та піклування не
може бути підставою для визнання
іпотечного договору недійсним.

При цьому місцевий суд виходив з
відомостей, наявних у довідці №3462 від 8
серпня 2007 року та довідки №3525 від 16
серпня 2007 року, що видані Острозьким
комунальним підприємством
„Водоканал", згідно з якими за адресою
місцезнаходження предмету іпотеки
ОСОБА_6 проживала одна.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Як вбачається з матеріалів справи, 17
серпня 2007 року між ПАТ КБ „Надра" та
ОСОБА_6 укладено кредитний договір
№7/1708/07-1, згідно з яким банк надав
ОСОБА_6 кредит на споживчі цілі в
розмірі 19 800 дол. США строком до 17 серпня
2017 року, в якості забезпечення
виконання зобов'язань щодо погашення
кредиту, ОСОБА_6 уклала з банком договір
іпотеки, у відповідності до якого
передала банку в іпотеку нерухоме
майно - двохкімнатну квартиру, що
належить їй на праві власності,
розташовану в АДРЕСА_1.

Згідно довідок №3462 від 8 серпня 2007 року,
№3525 від 16 серпня 2007 року, видані
Острозьким комунальним підприємством
„Водоканал", за адресою
місцезнаходження предмету іпотеки
ОСОБА_6 проживала одна.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог,
встановлених ч.ч.1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ст.ст.17,18 Закону України „Про
охорону дитинства" встановлено , що
діти - члени сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користування займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють
майнових житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла. Батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки та піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
та / або державній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати поділ,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У відповідності до ст.12 Закону України
„Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей"
держава охороняє і захищає права та
інтерес дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності і яке
або право користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

На ці обставини звертає увагу
постанова Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року, за п.44
якого зазначено, що згідно зі статтею 32
ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III
„Про охорону дитинства" батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди
повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Положення статті 12 Закону України від 2
червня 2005 року № 2623-IV „Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей", яка
вимагає попередньої згоди органу опіки
і піклування для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право користування якими мають
безпритульні діти, діє з 1 січня 2006 року
і на договори, укладені до цієї дати, не
поширюються (стаття 58 Конституції
України).

З матеріалів справи, а саме з копії
будинкової книги видно, що на момент
укладення спірного договору іпотеки
позивач була зареєстрована за адресою
місцезнаходження іпотечного майна -
АДРЕСА_1 (а.с.13).

За наведених обставин, покликання
місцевим судом на довідки КП
„Водоканал", як на підставу відмови у
позові, не заслуговують на увагу,
оскільки суперечать вимогам закону
щодо оцінки доказів.

Поряд з цим КП „Водоканал" не є тим
органом, який може надавати довідки
щодо реєстрації або місця проживання
особи. Право на видачу таких довідок є
повноваженням органів які проводять
реєстрацію громадян або органів
місцевого самоврядування за наявності
документів про реєстрацію громадян.

За викладених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу, а тому
наявні підстави для застосування
положень ст.307 ЦПК України щодо
скасування рішення суду першої
інстанції, яке прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог, як таких,
що є обґрунтованими та доведеними.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст.215,405 ЦК України, керуючись
ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК України
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її
представником ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Острозького районного суду
від 17 липня 2014 року скасувати на
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Надра", ОСОБА_6, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: приватний нотаріус
Острозького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, служба у справах дітей
виконавчого комітету Острозької
міської ради, про визнання договору
іпотеки недійсним задовольнити.

Договір іпотеки №7/1708/07-1-Р, укладений 17
серпня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк „Надра" та ОСОБА_6, посвідчений
приватним нотаріусом Острозького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
за реєстраційним №795, відповідно до
якого ОСОБА_6 передала в іпотеку
квартиру за адресою АДРЕСА_1 визнати
недійсним.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня ним
законної сили.

Головуючий суддя
Рожин Ю.М.

Судді:
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.