АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №756/6828/14 № апеляційного
суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 8 липня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 8 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, на
користь Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк»
заборгованість у сумі 13213359,81 грн. та
судові витрати в розмірі 3219,00 грн., а
всього 13216578 (тринадцять мільйонів
двісті шістнадцять тисяч п'ятсот
сімдесят вісім) грн. 81 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове по суті позовних вимог,
вважаючи, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
не враховано всі обставини, що мають
значення для справи.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася,
хоча була повідомлена про час та місце
розгляду справи належним чином, про
причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
слухати справу у відсутність осіб, які
не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що у вересні 2012 року
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що між
ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 26 березня
2008 року було укладено кредитний
договір №77.2/СЖ-089.08.3, відповідно до
якого позивач надав відповідачу кредит
в розмірі 190000,00 доларів США терміном
користування до 26.03.11 року зі сплатою 16%
річних, а відповідач зобов'язався
повернути отриманий кредит у вказаний
термін. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки І №77.2/СЖ-089.08.3 від 26.03.08.
Позивач вимоги договору виконав.
Зазначив, що відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконав у зв'язку із чим
ОСОБА_4 станом на 17.05.12 має
заборгованість - 2159179. Просив стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача 17251846,35 грн., а також судовий
збір у розмірі 3219,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 26
березня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк»
та ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір №77.2/СЖ-089.08.3, відповідно до
якого позивач надав відповідачу кредит
в розмірі 190000,00 доларів США терміном
користування до 26.03.11 року зі сплатою 16%
річних.

У зв'язку із неналежним виконання
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, у ОСОБА_4 станом на 17 травня
2012 року виникла заборгованість у
розмірі 2159179,77 доларів США, що в
еквіваленті до курсу НБУ на час подання
позову складає 17251846,35 грн., з яких 190000
доларів США - заборгованість по тілу
кредиту, що в еквіваленті до курсу НБУ
на час подання позову складає 1518100 грн.,
49780,54 долара США - відсотки, що в
еквіваленті до курсу НБУ на час подання
позову складає 397746,51 грн., 1909597,46
доларів США - пеня, що в еквіваленті до
курсу НБУ на час подання позову складає
15257683,73 грн., 9801,77 доларів США - 3% річних,
що в еквіваленті до курсу НБУ на час
подання позову складає 78316,11 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між позивачем
та ОСОБА_3 було укладено договір поруки
№77.2/СЖ-089.08.3 від 26.03.08 року. Позивач
вимоги договору виконав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання настають і
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За положенням ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язань
боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
встановленим договором поруки.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги щодо наявності
заборгованості доведені, борг
підлягає стягненню з відповідачів у
солідарному порядку.

Зменшуючи розмір пені з 15257683,73 грн. до
11219197,19 грн., суд першої інстанції
виходив з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Проте, повною мірою з рішенням суду
першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 26 березня
2008 року укладено кредитний договір
№77.2/СЖ-089.08.3, відповідно до якого
позивач надав відповідачу кредит в
розмірі 190000,00 доларів США зі строком
дії договору до 26.03.11 року.

В той же день у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки №77.2/СЖ-089.08.3.

Даним договором не визначено строк,
після закінчення якого порука
припиняється, оскільки умовами цього
договору встановлено, що він діє до
повного припинення всіх зобов'язань
боржника за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, з
позовом про стягнення заборгованості з
відповідачів ПАТ «Родовід Банк»
звернувся 18 вересня 2012 року, тобто,
більше ніж через рік від дня настання
строку виконання кредитного договору.

Таким чином, встановлено, що кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, не пред'явив протягом
шести місяців вимоги до поручителя про
виконання зобов'язання.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України (постанова у
справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року),
регулюючи правовідносини з припинення
поруки у зв'язку із закінченням строку
її чинності, частина четверта статті 559
ЦК України передбачає три випадки
визначення строку дії поруки: протягом
строку, установленого договором поруки
(перше речення частини четвертої
статті 559 ЦК України); протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, якщо
кредитор не пред'явить вимоги до
поручителя (друге речення частини
четвертої статті 559 ЦК України);
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (якщо строк основного
зобов'язання не встановлено або
встановлено моментом пред'явлення
вимоги), якщо кредитор не пред'явить
позову до поручителя (третє речення
частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави для висновку про те, що строк
дії поруки (будь-який із зазначених у
частині четвертій статті 559 ЦК України)
не є строком захисту порушеного права,
а є строком існування суб'єктивного
права кредитора й суб'єктивного
обов'язку поручителя, після закінчення
якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, зокрема й застосування судових
заходів захисту свого права (шляхом
пред'явлення позову), кредитор вчиняти
не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні частини четвертої
статті 559 ЦК України словосполучення
"пред'явлення вимоги" до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання як умови чинності поруки
слід розуміти як пред'явлення
кредитором у встановленому законом
порядку протягом зазначеного строку
саме позовної, а не будь-якої іншої
вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не
виключає можливості пред'явлення
кредитором до поручителя іншої
письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України, слід дійти висновку про те, що
вимогу до поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено у
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто упродовж шести місяців із
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами), або із дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або із дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (у разі, якщо кредит
повинен бути погашений одноразовим
платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позивачем пропущено
строк пред'явлення вимог про стягнення
кредитної заборгованості до
поручителя ОСОБА_3, а тому договір
поруки в силу ст. 559 ЦК України
вважається припиненим.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
задоволення позову до ОСОБА_3 підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи та наданого позивачем
розрахунку, розмір заборгованості
ОСОБА_4 за кредитним договором складає
17251846,35 грн., з яких розмір основної
заборгованості (тіло кредиту та
відсотки становлять 1915846,51 грн., а пеня -
15257683,73 грн.

Зменшуючи розмір пені до 11219197,19 грн.,
суд першої інстанції не обґрунтував
необхідність стягнення саме такої суми
пені, не врахував, що цей розмір значно
перевищує суму основної
заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд України в постанові у
справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року
зробив правовий висновок про те, що за
правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
період, за який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання не
може перевищувати одного року.
Виходячи з правової природи пені, яка
нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України,
зокрема, передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що розмір пені (15257683,73
грн.) значно перевищує розмір збитків
(сума заборгованості по тілу кредиту та
відсоткам становить 1915846,51 грн.),
колегія суддів вважає за необхідне
зменшити розмір пені, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_4 до 1915846,51 грн.

У зв'язку з викладеним, рішення суду в
частині стягнення пені підлягає зміні
із зменшенням пені за несвоєчасне
погашення кредиту до 1915846,51 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 8 липня 2014 року в частині
задоволення позову ПАТ «Родовід Банк»
до ОСОБА_3 скасувати, ухваливши в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 8 липня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_4 пені змінити,
зменшивши розмір стягнутої пені з
11219197,19 грн. до 1915846,51 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді