Номер провадження 2/754/2369/14
Справа №754/1780/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2014 року Деснянський районний
суд м.Києва в складі:

Головуючого
судді Смирнової Є.П.,

При секретарі
Кузьменко А.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві

Справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2, -

Про
стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

21.08.2012 року ОСОБА_1 звернулась до
ОСОБА_2 з позовом, в якому просила
стягнути з відповідачки на її користь
суму боргу в розмірі 140.000 грн., проценти
з простроченої суми в розмірі 132.600 грн.
та витрати по сплаті судового збору в
сумі 1526 грн.

При цьому позивачка вказує на те,
що у 2006 році помер її чоловік ОСОБА_3 До
смерті чоловій постійно хворів та
перебував у лікарні. Так як вона весь
час знаходилась у лікарні біля хворого
чоловіка, то вимушена була зберігати
при собі грошову суму у розмірі 140.000
грн. та документи на майно. Одного разу,
вона вийшла з палати чоловіка до аптеки
за ліками, а коли повернулась, то
помітила, що ні грошей, ні документів в
її сумці не має. Її чоловік повідомив
їй, що приходила його дочка від першого
шлюбу ОСОБА_2 та щось забрала із сумки.
В той же день вона подзвонила
відповідачці, яка сказала, що все їй
поверне. Однак, через три тижні ОСОБА_2
повернула лише документи, а гроші в
сумі 140.000 грн. обіцяла повернути
протягом 2006-2009 рр.

Як вказує ОСОБА_1, у 2009 році вона
сказала відповідачці, що вимушена буде
звернутися до міліції із заявою про
викрадення грошей. Лише тоді ОСОБА_2
пообіцяла повернути їй гроші до 01.06.2010
року. При цьому попросила
вищезазначену суму в борг та
запропонувала укласти з нею договір
позики, про що 24.12.2009 року відповідачка
власноруч, у присутності свідків,
написала розписку, в який
зобов»язалась повернути їй 140.000 грн.,
але до теперішнього часу борг не
повернула.

Посилаючись на викладенні
обставини, вимоги ст.ст. 611,612,625,1046,1047,1049
ЦК України ОСОБА_1 просила задовольнити
її позовні вимоги.

Як вбачається з матеріалів
справи, рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 23.11.2012 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково задоволено. На користь ОСОБА_1
з ОСОБА_2 стягнуто борг у розмірі 149.240
грн. та вирішено питання про судові
витрати.

Рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 12.02.2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22.05.2013 року
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
м. Києва від 12.02.2013 року та рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 23.11.2012 року скасовані. Справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
ОСОБА_1 позовні вимоги уточнила та
доповнила. В заяві від 22.05.2014 року
позивачка просить стягнути з ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 140.000 грн. та 3%
річних в сумі 9.240 грн., вказуючи на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 (за 4 дні до смерті її
чоловіка) його донька від першого шлюбу
ОСОБА_2 обманним шляхом забрала із її
сумки документи чоловіка та належні їй
грошові кошти в сумі 140.000 грн. Згодом,
документи чоловіка були їй повернути,
а гроші - ні.

Як вказує позивачка, у 2009 році
ОСОБА_2 визнала за собою борг за взяти
без її дозволу грошові кошти та
зобов»язалась повернути їх, про що
24.12.2009 року власноручно написала
розписку із зазначенням строку
повернення грошей - до 01.06.2011 року,
однак, до теперішнього часу
відповідачка зобов»язання за
розпискою не виконала, грошові кошти в
сумі 140.000 грн. їй не повернула.

Посилаючись на зазначені
обставини, а також на те, що
відповідачка взяла на себе
зобов»язання повернути грошові кошти в
сумі 140.000 грн., якими вона заволоділа
без законних на те підстав, ОСОБА_1
просить задовольнити її вимоги. При
цьому позивачка вважає, що до даних
правовідносин мають бути застосовані
наслідки, передбачені ст.ст. 1212,1213 ЦК
України. (а.с.35-36 т.2).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свої вимоги підтримала та підтвердила
обставини, викладені в позовній заяві
та уточненнях до неї.

Представник позивачки ОСОБА_4 позовні
вимоги ОСОБА_1 підтримала та просила їх
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_5 проти позову заперечують,
посилаючись на його безпідставність та
необґрунтованість.

При цьому відповідачка пояснила, що
позивачка ОСОБА_1 є дружиною її
померлого батька ОСОБА_3, після смерті
якого між ними протягом тривалого часу
існує спір щодо спадкового майна.

Як вказує відповідачка, розписку про
повернення ОСОБА_1 грошових коштів в
сумі 140.000 грн. вона написала під тиском
з боку позивачки, яка прийшла до неї
додому з двома незнайомими чоловіками,
один з яких мав намір заселитися до
квартири.

ОСОБА_2 стверджує, що значена в розписці
сума 140.000 гривень є коштами, які вона
зобов»язалась сплатити за 36/100 частин
квартири АДРЕСА_1, що належить
позивачці. На підтвердження

даного твердження відповідачка
посилалась на лист позивачки від 14.03.2011
року, в якому ОСОБА_1 зазначала:
«уплатите деньги по вашей расписке и мы
потом пойдём в нотариальну контору и
оформим документ на вашу квартиру».

Представник відповідачки ОСОБА_5 також
зазначає, що розписка ОСОБА_2 про
повернення ОСОБА_1 грошових коштів в
сумі 140.000 грн. не є підтвердженням
укладення сторонами договору позики, а
є платою за належну ОСОБА_1 частину
квартири АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
прослухавши технічний запис показань
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов до
наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та відповідачка ОСОБА_2 є

спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 (а.с.25 т.1).

Протягом тривалого часу між
сторонами існує спір щодо спадкового
майна ОСОБА_3, за наслідками якого
Деснянським районним судом міста Києва
та Богуславським районним судом
Київської області було прийнято рід
судових рішень (а.с.19,20-21,22-24 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи,
24.12.2009 року відповідачкою ОСОБА_2
власноручно було написано розписку, в
якій відповідачка зобов»язалась
сплатити позивачці ОСОБА_1 140.000 гривень
до 01.06.2010 року (а.с.6 т.1).

Саме за цією розпискою, за якою
відповідачка взяла на себе
зобов»язання повернути позивачці
грошові кошти в сумі 140.000 грн., ОСОБА_1
просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь
безпідставно набути відповідачкою
кошти, вказуючи на те, що відповідачка
обманним шляхом забрала із її сумки
документи чоловіка та належні їй
грошові кошти в сумі 140.000 грн. У 2009 році
ОСОБА_2 визнала за собою борг за взяти
без її дозволу грошові кошти та
зобов»язалась повернути їх, про що
24.12.2009 року власноручно написала
розписку із зазначенням строку
повернення грошей - до 01.06.2011 року,
однак, до теперішнього часу
відповідачка зобов»язання за
розпискою не виконала, грошові кошти в
сумі 140.000 грн. їй не повернула.

Відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що
розписка писалась нею з інших обставин.
24.12.2009 року вона написала розписку, в
який зобов»язалась до 01.06.2010 року
викупити у ОСОБА_1 за 140.000 грн. 36/100
квартири АДРЕСА_1, належних позивачці
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті її
батька ОСОБА_3

Оцінюючи доводи сторін та зібрані
у справі докази в їх сукупності, суд
враховує наступне.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст. 10
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім
випадків,встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті

обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідачка пояснювала, що розписка
від 24.12.2009 року була нею написана у
зв»язку з тим, що ОСОБА_1 пропонувала їй

придбати належну позивачці частку у
спадковому майні за 140 000 грн., на що вона
(ОСОБА_2) погодилась з цією пропозицією
та написала розписку про те, що
сплатить вказану суму до 01.06.2010 року,
проте в подальшому відмовилась від
придбання частки позивача у зв»язку з
відсутністю коштів.

Вказані доводи відповідачки
ОСОБА_2 суд оцінює критично, оскільки
зміст розписки не містить тексту, за
яким ОСОБА_2 зобов»язується викупити у
ОСОБА_1 за 140.000 грн. належні позивачці
36/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Крім того, зазначені
відповідачкою обставини, суперечать її
поясненням, викладеним в запереченнях,
та не узгоджуються з іншими доказами у
справі.

В судовому засіданні було
прослухано технічний запис показань
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які своїми
підписами засвідчили вищевказану
розписку.

Так, як вбачається з пояснень
свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні від
25.10.2012 року, остання зазначила, що її
квартира знаходиться поруч з квартирою
ОСОБА_2 і їй була чутна розмова
відповідачки з ОСОБА_1 Потім її
запросили засвідчити розписку про те,
що ОСОБА_2 зобов»язується виплатити
ОСОБА_1 140.000 грн. за частину квартири
АДРЕСА_1. Як пояснила свідок, про
зазначені обставини їй відомо зі слів
відповідачки та з розмови, яку вона
чула біля дверей квартири (а.с. 59-61 т.2).

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_11
в судовому засіданні від 23.11.2012 року,
останній вказав, що був присутній під
час написання розписки і зазначена в
розписці сума, є сумою боргу ОСОБА_2,
який вона обіцяла повернути (а.с. 68-73 т.2).

Показання вказаних свідків суд оцінює
критично і не приймає до уваги,
оскільки свідок ОСОБА_12 перебуває в
добросусідських дружніх стосунках з
ОСОБА_2, свідок ОСОБА_11 у 2009 році
приїхав з Білорусії шукати роботу та
проживав у ОСОБА_1 Крім того, покази
зазначених свідків не узгоджуються
між собою та протирічать іншим,
зібраним у справі доказам.

Так, як вбачається із заяви позивачки
ОСОБА_1 від 23.03.2011 року, переданою
відповідачці приватним нотаріусом
ОСОБА_13, позивачка повідомляла ОСОБА_2
про те, що відчужує (продає) належні їй
на праві спільної часткової власності
36/100 АДРЕСА_1 за 140 000 гри., і в порядку ст.
362 ЦК України просить відповідачку
повідомити приватного нотаріуса
ОСОБА_13 про

бажання чи відмову придбати вказане
нерухоме майно за вказану у заяві
грошову суму (а.с.25,62 т.1).

Зазначені обставини не заперечує і
ОСОБА_2

В той же час, як вбачається з розписки
ОСОБА_2, вона була написана
відповідачкою задовго до вищевказаної
пропозиції ОСОБА_1 щодо викупу в неї
належних 36/100 частин квартири АДРЕСА_1, а
саме: 24.12.2009 року.

Згідно змісту розписки вона
містить зобов»язання відповідачки
виплатити ОСОБА_1 140.000 грн. до 01.06.2010 року
(а.с.6 т.1).

Грошові зобов»язання в сумі 140.000
грн. перед позивачкою ОСОБА_1 визнала в
судовому засіданні 17.09.2014 року і сама
відповідачка ОСОБА_2

Відповідно до ст.ст. 11,509 ЦК
України зобов»язання виникають з
договорів та інших правочинів.

Зокрема, згідно положень ст.ст.
1046,1047 ЦК України за договором позики
позикодавець передає у власність
позичальникові грошові кошти або інші
речі, а позичальник зобов»язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, на підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або інших
речей.

Як встановлено судом та
вбачається з пояснень сторін та
свідків, договір позики сторонами
фактично не укладався - грошові кошти
позивачкою ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_2
у борг не передавались.

Заволодіння ОСОБА_2 грошовими
коштами позивачки у 2006 році за
обставин, що зазначались позивачкою
ОСОБА_1, також не знайшло підтвердження
в судовому засіданні і заперечується
відповідачкою.

З приводу зазначених обставин в
судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, сестра та племінник
покійного ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що
доглядала брата в лікарні,
неодноразово міняла постіль та не
бачила під матрацом ніяких грошей.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що
відвідував дядьку за тиждень до смерті
та в день смерті. Ні дядька, ні його
дружина не скаржилися йому про
викрадення грошей.

Допитані в якості свідків знайомі
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8, ОСОБА_9
пояснили, що за декілька днів перед
своєю смертю ОСОБА_3 скаржився їм, що
донька забрала в нього під матрацом
документи та гроші. Скільки пропало
грошей, покійний не повідомив.

Суд вважає, що покази свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, яким зі слів покійного ОСОБА_3
відомо, що ОСОБА_2 без дозволу взяла у
нього значну суму коштів, в даному
випадку не є належним доказом факту
заволодіння відповідачем грошовими
коштами позивача та розміру цих коштів.

Таким чином, аналізуючи зібрані у
справі докази в їх сукупності, суд
дійшов до висновку, що факт заволодіння
відповідачкою ОСОБА_2 грошовими
коштами позивачки в сумі 140.000 грн. у 2006
році за обставин, що зазначались
позивачкою, не знайшов підтвердження в
судовому засіданні.

В той же час, як вбачається з листа
ОСОБА_1 від 14.03.2011 року, у зазначеному
листі остання вимагала відповідачку
сплатити їй гроші по розписці. При
цьому позивачка зазначала, що по
домовленості з покупцем ОСОБА_2
продала йому свою частину дачі в
с.Лютарі Богуславського району
Київської області та отримала за неї
кошти. Оскільки ? частина спадкового
майна на час її продажу відповідачкою
не була зареєстрована за ОСОБА_2, то
вона надала позивачці довіреність на
оформлення документів для продажу
всієї дачі.

Як зазначає позивачка в листі, в
подальшому цей покупець відмовився від
придбання її половини дачі, оскільки
побачив її в іншу пору року в поганому
стані, у зв»язку з чим ОСОБА_1 змушена
була за свої кошти робити ремонт та
продавати дачу іншому покупцю в цілому.

Як вбачається з листа, ОСОБА_2
відмовилась віддавати гроші,
посилаючись на їх відсутність (а.с.28 т.1).

З урахуванням встановлених обставин
справи, суд приходить до висновку про
те, що хоча між сторонами договір
позики в порядку ст. ст. 1046, 1047 ЦК
України не укладався, можна вважати, що
мала місце новація боргу у позикове
зобов»язання в порядку ст. 1053 ЦК
України, оскільки з наданих позивачем
доказів вбачається, що ОСОБА_2 мала борг
перед позивачкою, що виник з інших
підстав.

Доводи відповідачки про те, що за
розпискою вона зобов»язалась
виплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
140.000 гривень за 36/100 частин квартири
АДРЕСА_1 не знайшли свого підтвердження
в ході судового розгляду, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що розписка від
24.12.2009 року була написана особисто
ОСОБА_2 та не містить умов виплати
позивачці суми 140.000 гривень, а зазначає
лише порядок оплати - «виплатити ОСОБА_1
140.000 грн.» та строки проведення оплати -
«до 01.06.2010 року».

Посилання відповідачки на викладену в
листі ОСОБА_1 від 14.03.2011 року фразу
«уплатите деньги по вашей расписке и мы
потом пойдём в нотариальною контору и
оформим документ на вашу квартиру», як
на підтвердження обставин
зобов»язання суд вважає безпідставним,
оскільки дана фраза містить лише
вимогу про сплату коштів за розпискою.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України,
зобов»язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов»язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов»язку. Зобов»язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов»язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов»язків є зокрема договори та
інші правочини.

Враховуючи викладені обставини, суд
прийшов до висновку, що відповідачка
ОСОБА_2 має зобов»язання перед ОСОБА_1
за розпискою від 24.12.2009 року на суму 140.000
грн. Дане зобов»язання відповідачка
визнала під час розгляду справи як борг
та зобов»язана виплатити ОСОБА_1
вищезазначену суму.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 625
ЦК України, суд вважає необхідним
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 %
річних від простроченої суми в розмірі
9.240 гривень.

Оскільки суд задовольняє позовні
вимоги ОСОБА_1, то згідно ст.ст. 79,88 ЦПК
України, стягує з відповідачки на
користь ОСОБА_1 понесені неї витрати по
сплаті судового збору в сумі 1492 грн. 40
коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.4,10,57-60,88,213-214,218 ЦПК
України, ст.ст. 16,177,179,509,610,614,625 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 149.240 грн., а також
витрати по сплаті судового збору в сумі
1492 грн. 40 коп., всього - 150.732 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Деснянський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Є.П. Смирнова