Справа №1416/1901/12 18.08.2014 18.08.2014 18.08.2014
Провадження № 22ц- 784/1569/14
інстанції Губницький ДГ.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

18 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шолох
З.Л.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- представника позивачки ОСОБА_3,

- представника відповідачки
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 28 березня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5

про

реальний поділ житлового будинку і
визначення порядку користування
земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_5 про реальний
поділ житлового будинку і визначення
порядку користування земельною
ділянкою.

Позивачка зазначала, що відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18 грудня 2010 року вона є
власником ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1. Відповідачці належить на
праві власності також ? частина цього
ж житлового будинку.

Посилаючись на те, що між нею та
відповідачкою не досягнуто згоди щодо
користування житловим будинком і
земельною ділянкою, на якій
розташований вказаний житловий
будинок, позивачка просила провести
реальний поділ вказаного будинку та
визначити порядок користування
земельною ділянкою.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 28 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати як помилкове і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.
Позивачка посилається на те, що суд
неповно з'ясував всі суттєві обставини
справи стосовно можливості реального
поділу житлового будинку та не дав
належної оцінки наявним у ній доказам.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18 грудня 2010 року ОСОБА_2 є
власником ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1. ОСОБА_5 належить на праві
власності також ? частина цього ж
житлового будинку.

Наполягаючи на задоволенні позову,
ОСОБА_2 посилалася на те, що
відповідачка створює їй перешкоди у
користуванні та розпорядженні її
частини житлового будинку.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено
право співвласника на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Порядок проведення робіт з поділу,
виділу та розрахунку часток житлових
будинків, будівель, споруд, іншого
нерухомого майна при підготовці
проектних документів щодо можливості
проведення цих робіт визначається
Інструкцією щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна, затвердженою наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з п.п.1.2,2.1,2.4 цієї Інструкції
поділ об'єкта нерухомого майна (виділ
частки) на окремі самостійні об'єкти
нерухомого майна здійснюється
відповідно до законодавства на
підставі висновку щодо технічної
можливості такого поділу (виділу) з
дотриманням чинних будівельних норм та
з наданням кожному об'єкту поштової
адреси.

У п.п.2.22,2.26,2.27 Державних будівельних
норм України № В.2.2-15-2005 визначено, що у
квартирах повинні бути передбачені
такі приміщення: житлові кімнати і
підсобні приміщення - кухня,передпокій,
санвузли, внутрішньоквартирні
коридори, вбудовані
комори,антресолі,літні приміщення
тощо. В однокімнатних квартирах
замість кухонь допускається
передбачати кухні-ніші за умови їх
обладнання електроплитами та
влаштування в них примусової
вентиляції. В однокімнатних квартирах
допускається суміщених санвузол
(ванна, умивальник, унітаз).

Відповідно до п.1.4.4 Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово - комунального
господарства від 17 травня 2005 року № 76,
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих будинках
приміщень, що призводять до порушення
тривкості або руйнації несучих
конструкцій будинку,погіршення
цілісності і зовнішнього вигляду
фасадів, порушення вимог протипожежної
безпеки та засобів протипожежного
захисту, не допускається.
Перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень, що
погіршує умови експлуатації і
проживання всіх або окремих громадян у
будинку, квартирі, не допускається.

У п.п. 6,7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» судам роз'яснено, що при
вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що, виходячи зі змісту
ст.. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але
з відхиленням від розміру часток
кожного власника, суд з врахуванням
конкретних обставин може провести його
зі зміною у зв'язку з цим стосовно до
ст.. 119 ЦК ідеальних часток і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась. У тих випадках, коли
для поділу необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК
УРСР).

Згідно із висновком судової
будівельно - технічної експертизи №
125-076 від 19 жовтня 2012 року та додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи від 13 грудня 2013 року №953-955,
визнано технічно можливим розподіл в
натурі спірного домоволодіння між
співвласниками. Експертом
запропоновано три варіанти розподілу
спірного будинку із здійсненням
переобладнання у будинку по кожному із
варіантів для облаштування
відокремлених виходів для обох
співвласників, у тому числі і шляхом
демонтування несучих конструкцій
будинку. А також для здійснення поділу
будинку в ізольовані кімнати необхідно
відокремлене облаштування газо та
електропостачання, водопостачання і
водовідведення.

Такі роботи повинні проводитись за
технічними умовами та проектами,
розробленими спеціалізованими
організаціями, з додержанням
відповідних норм і правил й за
погодженням контролюючих органів
переобладнання та перепланування
будинку та при наявності дозволу на це
виконкому міської ради.

На виконання вимог ст.. 152 ЖК
України та керуючись вимогами ч. 4 ст. 10
ЦПК України, судом першої та
апеляційної інстанцій направлено
запити до виконавчого комітету
Миколаївської міської ради та інших
уповноважених юридичних осіб, щодо
надання дозволу на відповідні
переобладнання у спірному житловому
будинку.

Однак, матеріалами справ
підтверджується, що такий дозвіл у
відповідності до вимог ст.. 152 ЖК
України надано не було (т.1 а.с.206,208,210,232.
т.2 а.с 34, 41,42).

До того ж, із змісту відповіді
начальника управління містобудування
та архітектури Миколаївської міської
ради, розпорядження адміністрації
Ленінського району Миколаївської
міської ради № r-wa-82), якій відповідно до
п.4.9.5 Положення про адміністрацію
Ленінського району Миколаївської
міської ради, затвердженого рішенням
міської ради від 21 квітня 2011 року № 5/3 ,
виконавчим комітетом Миколаївської
міської ради делеговані повноваження
про надання таких дозволів, вбачається,
що для надання дозволу на
переобладнання житлового будинку
необхідно (попередньо) розробити у
встановленому законом порядку
проектну документацію.

Між тим, така документація
відсутня, позивачкою не виготовлялася
і на розгляд компетентних органів не
надавалася, а відмова у наданні дозволу
нею не оскаржувалась.

Таким чином як позивачами, так і
відповідачем не було надано до суду
необхідних та, передбачених ст.152
Житлового кодексу України, дозволів на
переобладнання та перепланування
спірного будинку, без яких вирішити
спір не представляється можливим.

З огляду на наведене, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при відсутності дозволу
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради на переобладнання і
перепланування спірного жилого
будинку, що належить позивачці і
відповідачці на праві часткової
приватної власності, позовні вимоги
ОСОБА_2 про виділ в натурі її частки зі
спірного житлового будинку, що
потребує переобладнання, задоволенню
не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду
спростовуються вищенаведеними
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, оскільки дії виконкому
позивачкою фактично не оспорюються, а
Законом передбачено, що у випадках,
коли для поділу будинку необхідне його
переобладнання та перепланування, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК).

Оскільки рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 28
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді