Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4190/14
Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького
І.І.,

Суддів Панкеєва
О.В.,

Мануйлова
Ю.С.

При секретарі: Буримі
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 12 серпня 2014
року по справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, в якому зазначало,
що 06.04.2005 року між сторонами був
укладений кредитний договір № б/н,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Позивач зазначав, що у зв'язку з
порушенням зобов'язань за кредитним
договором відповідач станом на 31.01.2014
року має заборгованість - 41 286,20 грн., яка
складається з наступного: 10 083,64 грн. -
заборгованість за кредитом; - 31 202,56 -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, яку просив
стягнути з останнього разом з судовими
витратами.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 12 серпня
2014 року в задоволені позову відмовлено.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог Банку.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції є неповне з"ясування
судом обствин, що мають значення для
справи.

Відмовляючи у задоволені позову суд
помилково вважав, що у зв"язку з
перерахуванням боржником 19.07.2010 року
заборгованості за кредитним договором,
яка була стягнута за судовом наказом
від 04.02.2008 року, заборгованість за цим
кредитним договором відсутня.

Судом встановлено, що 06.04.2005 року між
сторонами був укладений кредитний
договір № б/н, за яким відповідач
отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Позивач у позові зазначав, що у зв'язку
з порушенням зобов'язань за кредитним
договором відповідач станом на 31.01.2014
року має заборгованість - 41286,20 грн., яка
складається з наступного: 10 083,64 грн. -
заборгованість за кредитом; - 31202,56 -
заборгованість по процентам за
користування кредитом.

Однак на підставі судового наказу,
виданого Бердянським міськрайонним
судом від 04.02.2008 року за позовом ЗАТ КБ
„ПриватБанк" до ОСОБА_4, з останнього
стягнуто заборгованість за кредитним
договором, яка існувала станом на 13.01.2008
року у розмірі - 12 970,29 грн. і складалася
із: заборгованості за тілом кредиту - 10
000 грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 2 970,29 грн./ а.с. 23,
24 /.

19.07.2010 року ОСОБА_4 перераховано на
виконання вищевказаного судового
наказу на рахунок Банку стягнуту
заборгованість у розмірі - 13 050,14 грн. /
а.с.22 /.

Оскільки виниклу станом на 13.01.2008 року
заборгованість у розмірі 12 970,29 грн.
боржником було повернуто Банку лише
19.07.2010 року, то за період часу з 13.01.2008
року по 19.07.2010 року у відповідності до
разрахунку Банку виникла
заборгованість за користування
кредитом за цей період часу у розмірі - 6
083 грн., розмір якої станом на 31.01.2014
року за разрахунком Банку склав - 31 202,56
грн.

Пунктами 1.1.2., 3.7. кредитного договору
передбачено, що строк дії платіжної
картки - 2 роки, Банк зобов"язується
продовжити строк дії картки з новою
датою закінчення строку дії за
наявності коштів в межах платіжного
ліміту на відповідному картрахунку для
сплати послуг по виконанню
розрахункових операцій по картрахунку.

Отже оскільки строк дії картки
закінчився 06.04.2007 року без продовження
строку її дії та видачі нової картки на
ім"я боржника, яким останній платіж
здійснено 19.07.2010 року, то до вимог про
стягнення заборгованості за
користування кредитом при зверненні
Банку із цим позовом до суду 31.03.2014 року
підлягає застосуванню на підставі
заяви боржника строк позовної
давності.

За висновками Верховного Суду України
про застосування ст. 257 ЦК України до
правовідносин, у яких використовуються
платіжні карти як спосіб
надання/отримання кредитних коштів,
викладеними у постанові від 19.03.2014 року
№ 6-14цс14, які відповідно до положень ст.
360-7 ЦПК України, є обов"язковою для всіх
судів України, за таким договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг позовоної
давності щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту у
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки(ст.261), а не
закінчення строку дії договору.

Так, у справі № 6-9172 св 13 касаційний суд,
скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції про задоволення подібних
позовних вимог банку, на підставі
статей 256, 257 та 267 ЦК України дійшов
висновку про те, що кредитор звернувся
до суду з пропущенням строку позовної
давності, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази того, що після
закінчення строку дії платіжної картки
боржником була отримана нова картка.

Аналогічних висновків дійшов Вищий
спеціалізований суд з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
справах № 6-21792 св 11, № 6-11437 св 12 та № 6-49860
св 12.

Таким чином рішення суду про відмову у
задоволенні позову підлягає зміні в
частині правового обгрунтування
відмови у позові, а саме: в задоволенні
позову слід відмовити внаслідок
погашення частини заборгованості за
судовим наказом у розмірі - 12 970,29 грн.,
де заборгованість за тілом кредиту
складала - 10 000 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом - 2
970,29 грн. та внаслідок пропущення строку
позовної давності відносно вимог про
стягнення нарахованої Банком
заборгованості за користування
кредитом у розмірі - 31 202,56 грн..

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити
частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 12 серпня
2014 року у цій справі змінити в частині
правового обгрунтування відмови у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором від 06.04.2005 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: