Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/3129/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства
"Коростенський завод МДФ" про визнання
недійсним та скасування наказу,
зобов'язання змінити дату та
формулювання наказу, допущення до
виконання функціональних обов'язків,
зобов'язання нарахувати та виплатити
заробітну плату, стягнення моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 04
вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ПрАТ "Коростенський
завод МДФ" про визнання недійсним та
скасування наказу, зобов'язання
змінити дату та формулювання наказу,
допущення до виконання функціональних
обов'язків, зобов'язання нарахувати та
виплатити заробітну плату, стягнення
моральної шкоди. Зазначала, що на
підставі наказу № 123 о/с від 02.11.2010 року
вона працює начальником відділу кадрів
ПрАТ «Коростенський завод МДФ». Згідно
витягу з наказу про надання відпустки
№ 710-в від 17 квітня 2012 року їй надана
відпустка по догляду за дитиною. 10
лютого 2014 року позивач подала
керівнику ПрАТ «Коростенський завод
МДФ» заяву про надання їй дозволу про
достроковий вихід на роботу на займану
посаду начальника відділу кадрів ПрАТ
«Коростенський МДФ» на неповний
робочий день - на 0,9 ставки (7 год. 12 хв.)
без переривання відпустки по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Однак, 17 лютого 2014 року
за вихідним № 147/1 їй було надано
відповідь на заяву, в якій зазначається
про невідповідність заяви про вихід з
відпустки чинному законодавству та
запропоновано написати іншу заяву. 20
березня 2014 року вона звернулася до
відповідача з заявою про надання їй
дозволу про достроковий вихід на робот
з 21 березня 2014 року. Така заява була
задоволена, про що було видано декілька
наказів під одним номером, але різного
змісту. Вважає, що відповідач
неправомірно видавав декілька
екземплярів наказів за № 30 о/с від
20.03.2014 року про достроковий вихід на
роботу та вказує, що 19.02.2014 року
відповідач повинен був видати наказ
про її вихід на роботу і допустити до
виконання своїх обов'язків. Разом з тим,
відповідач не допускає її до виконання
тих обов'язків, які виконувала вона до
відпустки по догляду за дитиною, а
також, внаслідок видання неправомірних
наказів позбавив її можливості
отримувати соціальні виплати по
догляду за дитиною до трирічного віку,
тому вважає дії відповідача
неправомірними. Внаслідок чого їй
заподіяно моральну шкоду, яку вона
оцінює в 10 000 грн, так як втратила
спокій, нормальний сон, що позначилося
на здоров'ї. Під час розгляду справи
позивачка збільшила позовні вимоги та
просила скасувати всі редакції наказу
№ 30 о/с від 20.03.2014 року, визнати
недійсним та скасувати накази №135 о/д
від 16.12.2013 року, №23 від 20.03.2014 року, №36/2
о/д від 05.05.2014 року; зобов'язати
відповідача змінити дату та
формулювання наказу про достроковий
вихід її на роботу у період відпустки
для догляду за дитиною з 20 березня 2014
року на 19 лютого 2014 року, допустити її
до виконання своїх функціональних
обов'язків відповідно до посадової
інструкції та вважати її такою, що
приступила до обов'язків з 19 лютого 2014
року та видати наказ по підприємству у
встановленій формі про достроковий
вихід на підставі поданої заяви від 10
лютого 2014 року; зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити заробітну
плату з 19 лютого 2014 року та стягнути
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано
всі редакції наказу № 30 о/с від 20.03.2014
року ПрАТ "Коростенський завод МДФ" про
достроковий вихід на роботу ОСОБА_2 В
решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить змінити рішення суду, та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до
наказу № 123 о/с від 02 листопада 2010 року
ОСОБА_2 прийнята на посаду начальника
відділу кадрів ПрАТ «Коростенський
завод МДФ».

Наказом № 710-в від 17 квітня 2012 року
ОСОБА_2 надана відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 24.04.2012 року до дати фактичного
виходу на роботу.

Відповідно до ст. 179 КЗпП України та ст.
18 Закону України "Про відпустки" після
закінчення відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами за бажанням
жінки їй надається відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. За бажанням жінки у
період перебування її у відпустці для
догляду за дитиною вона може працювати
на умовах неповного робочого часу або
вдома. При цьому за нею зберігається
право на одержання допомоги в період
відпустки для догляду за дитиною.

10 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
відповідача із заявою про надання їй
дозволу про достроковий вихід на
роботу на займану посаду «начальника
відділу кадрів ПрАТ «Коростенський
завод МДФ» на неповний робочий день - на
0.9 ставки (7 год. 12 хв.) з перервою на обід
з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. з оплатою
праці пропорційно відпрацьованому
часу з 19 лютого 2014 року, без переривання
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку (із
збереженням права на одержання
допомоги в період цієї відпустки).

Заява не була задоволена, оскільки не
відповідала вимогам чинного трудового
законодавства, про що було зазначено у
відповіді відповідача за № 147/1 від 17
лютого 2014 року.

20 березня 2014 року ОСОБА_2 повторно
звернулася до відповідача із заяву про
надання їй дозволу про достроковий
вихід на роботу на займану посаду
«начальника відділу кадрів ПрАТ
«Коростенський завод МДФ» на неповний
робочий день - на 0,9 ставки (7 год. 12 хв.) з
перервою на обід з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00
хв. з оплатою праці пропорційно
відпрацьованому часу з 21 березня 2014
року, у період перебування у відпустці
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку (із збереженням права
на одержання допомоги в період цієї
відпустки).

В цей же день відповідач видав наказ №
30 о/с про вихід ОСОБА_2 на посаду
начальника відділу кадрів з 21.03.2014 року.
Зазначений наказ має чотири редакції
різні за своїм змістом, це
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем.

Наказом від 16 грудня 2013 року № 135 о/д
затверджено штатний розпис в новій
редакції, зокрема, скорочено посаду
начальника відділу кадрів, та введено
посаду начальника відділу управління
персоналом.

Наказом № 23 від 20 березня 2014 року по
ПрАТ «Коростенський завод МДФ»
затверджено Посадову інструкцію
начальника відділу кадрів з 20.03.2014 року
в новій редакції.

Наказом № 36/2 від 05 травня 2014 року, у
зв'язку із збільшенням розміру
заробітної плати, затверджено штатний
розпис в новій редакції.

Встановивши, що з 16 грудня 2013 року
посада з якої ОСОБА_2 виходила у
відпустку у зв'язку з вагітністю та
пологами скорочена, створено замість
відділу кадрів - відділ управління
персоналом, а замість посади
начальника відділу кадрів - посада
начальника відділу управління
персоналом, тобто за позивачем не було
збережено посаду яку вона обіймала до
виходу у відпустку, наказ №30 о/с від
20.03.2014 року має чотири редакції різні за
своїм змістом, а тому суд обґрунтовано
скасував всі редакції наказу №30 о/с
від 20.03.2014 року.

За змістом ст.6 Господарського Кодексу
України забороняється незаконне
втручання органів державної влади та
органів місцевого самоврядування, їх
посадових осіб у господарські
відносини. Відповідно до частини 3
статті 64 Господарського кодексу
України підприємство самостійно
визначає свою організаційну структуру,
встановлює чисельність працівників і
штатний розпис.

Виходячи з наведеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову в частині визнання недійсними
та скасування наказів № 135 о/д від 16.12.2013
pоку, № 36/2 від 05.05.2014 року, № 23 від 20
березня 2014 року.

Правильним також є висновок суду про
безпідставність позовних вимог про
зміну дати виходу на роботу з 20 березня
на 19 лютого 2014 року, стягнення
заробітної плати за цей період та
зобов'язання допустити до виконання
посадових обов'язків.

Так, з довідки ПрАТ „Коростенський
завод МДФ" за №427 від 15.05.20014 року
вбачається, що ОСОБА_2 з березня 2014 року
нараховується та виплачується
заробітна плата. Дату виходу на роботу
21 березня 2014 року позивачка особисто
зазначила у поданій заяві. Тобто,
ОСОБА_2 фактично вийшла на роботу
відповідно до поданої нею заяви від
20.03.2014 року.

Що стосується вимог про відшкодування
моральної шкоди, колегія суддів вважає,
що судом необґрунтовано було
відмовлено в їх задоволенні, оскільки
в зв'язку з неправомірними діями
відповідача, а саме видачею
незаконного наказу №30 о/с від 20.03.2014
року позивачу була заподіяна моральна
шкода.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Тому, враховуючи обставини справи,
колегія суддів вважає за необхідне
відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди.

З огляду на наведене рішення суду в
частині відмови в задоволенні вимог
позивача про відшкодування моральної
шкоди підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення. В решті
судове рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 вересня 2014 року в частині
відмови в задоволенні вимог про
відшкодування моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Коростенський завод МДФ" на
користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди.
В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді