Провадження №2/487/525/14
РІШЕННЯ

Іменем України

14.02.2014 року
Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді - Щербини
С.В., при секретарі - Горта О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи - ЖЕК №2 ЖКП
«Бриз», служби у спрвах дітей
адміністрації Заводського району м.
Миколаєва про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3, неповнолітнього
ОСОБА_4, 3-ї особи - ЖЕК №2 ЖКП «Бриз» про
визнання їх такими, що втратили право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1, відповідно до вимог
ст.ст. 71, 72 ЖК україни та зняття їх з
реєстрації.

Вподальшому позивачи уточнили свої
вимоги та просили суд визнати
відповідачів ОСОБА_3 та
неповнолітнього ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
відповідно до вимог ст. 405 ЦК України.

В позові позивачи зазначили, що ним
належить на праві власності квартира
АДРЕСА_1. Крім того, в вказаній квартрі
зареєстровані колишня дружина
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та
неповнолітній син ОСОБА_4 Проте, з
березня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
забрали свої особисті речи та виїхали
із спірної квартири, що
підтверджується актом про
непроживання від 07.07.2012 року ЖЕК №2 ЖКП
«Бриз», ніхто ніяких перешкод в
користуванні квартирою відповідачам
не чинив. З того часу відповідачи у
спірній квартирі не проживають,
комунальні послуги і інші види
платежів не сплачують. Вподальшому
ОСОБА_3 розірвала шлюб з ОСОБА_2 та
зареєструвала шлюб з іншим чоловіком,
створившиу нову сім'ю. При цьому, право
на користування квартирою втратив і
неповнолітній ОСОБА_4, оскільки він з
березня 2007 року постійно проживає з
матір'ю і перебуває на її утриманні,
томуа місцем його проживання є місце
проживання його матері ОСОБА_3 Проте, в
добровільному порядку знятися з
реєстрації, в порушення вимог Закону
України «Про свободу пересуавння та
вільний вибір місяця проживання в
Україні», відповідачи відмовляються.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1, її представник та представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
підтвердили викладені обставини,
просили про задоволення вимог

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 та її представник позовні
вимоги визнали частково, не
заперечували проти визнання ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
АДРЕСА_1, але не визнали позовні вимоги
в частині визнання неповнолітнього
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування в спірної кавртирі,
оскільки це порушує його права. В
обгрунтування своїх заперечень
зазначили, що у зв'язку з неприязненими
стосунками, що склалили в сім'ї між
ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_2,
застосування відносно неї з його боку
фізичного насильства, в березні 2007 року
відповідака разом з малолытнім сином
вимущена була піти з квартири. Проте,
відповідачи не мають належного ім на
праві власності нерухомого майна, на
теперішінй час вони здійснюють
реєстрацію як бездомны громадяни за
адресою АДРЕСА_4 без права проживання,
строком на один рік до 05.07.014 року та за
договором орендують квартиру. Визнання
малолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування спырною квартирою
негативно вплине на реалізацію ним
гарантованих державою свобод та
інтересів, є порушення вимог сімейного
законодавства України та Закону
України «Про охорону дитинства». При
цьому, розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремио від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини, у
зв'язку з чим на позивача ОСОБА_2
законом покладені обов'язки щодо
забезпечення свого сина належними
умовами для всебічного розвитку.

В судовому засідагнні представник
третьої особи - служби у справах дітей
адміністрації Заводського району м.
Миколаєва позовні вимоги визнала
частково, категорічно заперчеувала
проти визнання малолітнього ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
житиловим приміщенням в квартирі свого
батька, оскільки він немає іншого житла
та на розсуд суду щодо вирішення спору
про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням в спірній квартирі.

Представник третьої особи - ЖЕК №2
ЖКП «Бриз в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи був повідомлений, причини
неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 належить на
праві власності квартира АДРЕСА_1,
згідно свідоцтва про право власності
на житло, виданного 03.08.1995 року.

Крім того, в вказаній квартирі
проживали та були зареєстровані як
члени сім'ї власника ОСОБА_2 - його
дружина ОСОБА_3 та їх неповнолітній син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З березня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
забрали свої особисті речи та виїхали
із спірної квартири, що
підтверджується актом про
непроживання від 07.07.2012 року ЖЕК №2 ЖКП
«Бриз».

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї.

Відповідно до частини другої
статті 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідач ОСОБА_3 більше року не
проживає в квартирі АДРЕСА_1, припинила
бути членом сім'ї власника, у зв'язку з
чим позовні вимоги в частині визнання
її такою, що втратила право
користування спірною квартирою
підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання
втратившим право користування АДРЕСА_1,
неповнолітнього ОСОБА_4, суд приходить
до переконання, що в її задоволенні
слід відмовити, виходячи з наступного:

Згідно Конвенції про права дитини,
держава зобов'язана забезпечити дитині
такий захист і піклування, які
необхідні для її благополуччя, беручи
до уваги права й обов'язки її батьків,
опікунів чи інших осіб, які
відповідають за неї за законом, і з цією
метою вживають всіх відповідних
законодавчих і адміністративних
заходів.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України ніхто не може бути позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 3 СК України
дитна належить до сім'ї своїх батьків і
тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язіки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебувають вони у шлюбі між
собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судом було встановлено, що
неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
проживав і був зареєстрований в
АДРЕСА_1, як член сім'ї співвласника
його батька - ОСОБА_2

Між батьками склалися неприязнені
стосунки, у зв'язку з чим ОСОБА_3 разом
зі своїм малолітним сином вимущена
була залишити спірну квартиру,
вподальшому шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3
було розірвано.

Між тим, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають
ніякого нерухомого майна.

З 2012 року ОСОБА_3 за договором оренди
від 0.02.2012 року орендує квартиру за
адресою АДРЕСА_3 для спільного
проживання з дитиною, без реєстрації у
вказаній квартирі.

Починаючи з 04.07.2013 року відповідачи
здійснюють реєстрацію переважного
місця знаходження за адресою АДРЕСА_4,
як бездомні громадяни, без права
проживання, строком на один рік до
05.07.014 року, відповідно до Договору №1539
реєстрації переважного місця
знаходження бездомного горомадянина
від 04.07.2013 року, укладенного між
відділенням обліку бездомних громадян
в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Згідно ст.8 Закону України "Про
охорону дитинства" кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку. В усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, судами, адміністративними
чи законодавчими органами,
першочергова увага приділяється як
найкращому забезпеченню інтересів
дитини.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону
дитинства» сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього.

Кожна дитна має право на
проживання в сім'ї разом з батьками або
в сім'ї одного з них та на піклування
батьків.

Батько і мати мають рівні права та
обов'язіки щодо своїх дітей. Предметом
основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтернсів своєї дитиним.

Згідно ст. 176 СК України батьки
зобов'язані передати у користуванні
дитини майно, яке має забезпечити її
виховання та розвиток.

У ч. 2 ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» прямо вказано, що
діти - члени сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, яка ратифікована
Постановою Верховної Ради України від
27 лютого 1991 року та ч. 7, 8 ст. 7 СК України,
суд при вирішенні будь яких питань щодо
дітей повинен керуватися в першу чергу
максимальним забезпеченням їх
інтересів

Таким чином, враховуючи
вищевикладене, на основі дотримання
принципів диспозитивності,
змагальності і справедливості
судочинства, всебічного та повного
дослідження обставин справи, перевірки
їх наданими сторонами доказами,
оцінивши їх у сукупності, враховуючи
найвищі інтереси дитини, суд вважає за
необхідне відмовити позивачам в
визнанні неповнолітнього ОСОБА_4 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням в спірній квартирі,
оскільки вказане суперечить інтересам
дитини і призведе до порушення і
забезпечення стабільних та
гармонійних умов життя
неповнолітнього, який не має іншого
місця реєстрації, лише разом зі своїм
батьком ОСОБА_2, членом сім'ї якого він
залишається.

До такого ж висновку у судовому
засіданні прийшов представник служби у
справах дітей адміністрації
Заводського району м. Миколаєав та
вважає, що визнання малолітнього
ОСОБА_4 таким, що втрати право
користування житловим приміщеннмя в
спірній квартирі, яке є единим місцем
його реєстрації є недоцільним і таким,
що суперечить інтересам дитини та
порушує його права.

На підставі викладеного, суд вважає
позовні вимоги обгрунтованими і
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШІВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, 3-ї особи - ЖЕК №2 ЖКП «Бриз»,
служби у спрвах дітей адміністрації
Заводського району м. Миколаєва про
визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення набирає законної
чинності через 10 днів після його
проголошення та може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м. Миколаєва в строк і порядок,
встановлений ст.294, ст.296 ЦПК України.

Суддя:

С.В. Щербина