Справа №591/5327/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/1740/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Таран С. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 20 серпня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
недійсним договору та відшкодування
збитків, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 20 серпня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду позивач оскаржила
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що суд першої інстанції
не взяв до уваги обставини того, що
відповідач не лише на момент укладення
оспорюваного нею договору, а і на
сьогоднішній день продовжує
здійснювати діяльність з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах без
відповідної ліцензії, що на її думку
свідчить про недійсність укладеного
між сторонами договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 про задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 вересня 2012 року між ПП
«Грандфінресурс» та ОСОБА_3 укладено
договір № 213063 за умовами програми
«Альянс Україна» з додатками: №1 -
анкетні дані учасника системи та
перелік платежів із зазначенням їх
розміру, які позивач повинен здійснити,
та №2 - умови програми «Альянс Україна»
(а.с.6, 7-8).

Відповідно до умов договору ПП
«Грандфінресурс» (адміністратор)
зобов'язалось від імені та за рахунок
учасника вчинити певні дії, спрямовані
на придбання учасником відповідної
грошової суми у позику, зазначеної у
додатку № 1 до даного договору, а саме:
15000 грн., на умовах діяльності програми
«Альянс Україна», яка викладена у
додатку №2 до договору.

Зокрема, адміністратор зобов'язався
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування;
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини, погоджені
сторонами, у порядку та в строки,
передбачені цим договором та додатками
до нього (ст.1.1 п.п.а, б, в) (а.с.6).

Згідно зі ст.ст.2.1.1, 2.1.2 цього договору
учасник програми зобов'язався сплатити
іншій стороні одноразовий комісійний
внесок у день підписання сторонами
даного договору та адміністративний
платіж, який сплачується не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу, а також своєчасно, не пізніше 15
числа кожного місяця сплачувати
загальні платежі, які включають чистий
внесок, за рахунок якого адміністратор
здійснює оплату вартості товару чи
надає відповідні суми у позику, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

Відповідно до додатку №2 до договору,
який є його невід'ємною частиною,
програма «Альянс Україна» - це
програма, що базується на створенні
реєстрів учасників, метою яких є
придбання бажаних товарів або
відповідних сум у позику з
розстроченням платежу на досить
тривалий час, у порядку та на умовах,
передбачених договором та додатками до
нього (а.с.7-8).

У ст.4 умов програми «Альянс Україна»
додатку № 2 до договору № 213063
передбачений порядок проведення
заходу по розподілу грошового фонду. Із
змісту цих умов вбачається, що після
вчасної сплати чергового загального
платежу учасник набуває право брати
участь у найближчому заході, коли фонд
реєстру є достатнім.

Виконуючи умови договору, 06 вересня 2012
року позивач сплатила на рахунок
відповідача одноразовий комісійний
внесок в сумі 975 грн., що
підтверджується відповідною
квитанцією (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність у діяльності ПП
«Грандфінресурс» ознак нечесної
підприємницької практики та такої, що
вводить в оману споживачів у спосіб
створення і експлуатації
пірамідальної схеми, оскільки
оспорюваний договір за своєю суттю є
договором про надання фінансових
послуг з метою придбання товару в
групах шляхом об'єднання коштів. Також
позивачка не довела обставин того, що
при вчиненні оспорюваного нею
правочину вона помилялася щодо його
природи. Крім того, суд послався на те,
що оспорюваний позивачкою договір на
момент його укладення відповідав
вимогам чинного законодавства, так як
на той період діяльність відповідача
не підлягала ліцензуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

За положеннями ч.1 ст.230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо замовчує їх існування.

На думку колегії суддів, що підкріплено
матеріалами справи, позивачем не були
доведені підстави для визнання
укладеного договору недійсним,
передбачені ст.ст. 229, 230 ЦК України.

Зокрема, у п.15.1 додатку № 2 до договору
від 06 вересня 2012 року № 213063 вказано, що
учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчив своїм
підписом.

Позивач за оспорюваним договором
виявила бажання отримати кошти,
добровільно скориставшись наданими їй
послугами.

Крім того, відповідно до п.п.1.4 статті 1
додатку № 2 до цього ж договору позивач
мала можливість ще до активізації
договору розірвати його, а
адміністратор згідно статті 8 договору
повинен був повернути їй сплачені
кошти.

Також відповідно до статті 627 ЦК
України та виходячи з вимог статті 6
цього Кодексу сторони є вільними при
укладенні договору, у виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 погодилась з умовами договору,
підписавши його з додатками.

Отже, ознаки помилки та обману при
укладенні спірного договору позивачем
не доведені.

Колегія суддів погоджується також і з
висновком суду першої інстанції, що в
діяльності відповідача не вбачається
ознак нечесної підприємницької
практики, як і не має підстав вважати,
що розподіл грошового фонду проходить
по пірамідальній схемі.

Зокрема, п.2 ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
нечесна підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Забороняються як такі, що вводять в
оману: утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, зазначений Закон
установив недійсність правочинів,
здійснених із використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Крім того, згідно правової позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постанові від 11 вересня 2013 року у
справі № 6-40 цс 13, аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» дає підстави для висновку,
що поняття «пірамідальна схема» у
розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару. Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Однак, як вбачається з укладеного між
сторонами договору від 06 вересня 2012
року № 213063, предметом оспорюваної
угоди є надання учаснику програми
«Альянс Україна» адміністративних
послуг, в тому числі фінансового
характеру, з метою отримання заявленої
до надання грошової суми у позику.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем всіх умов
договору забезпечують не можливість, а
реальне отримання останнім грошової
суми за рахунок фонду реєстру, який
формується з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми своїми внесками.
За невиконання цього обов'язку настає
відповідальність, передбачена ст.9
додатку №2.

За наявності наведених вище норм
матеріального права, зібраних доказів
та встановлених обставин, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов до
висновку про відсутність підстав для
визнання укладеного між сторонами
договору недійсним на основі заявлених
позивачкою позовних вимог, а саме: у
зв'язку з тим, що діяльність
відповідача вводить споживача в оману,
що ця діяльність носить ознаки
пірамідальної схеми, яка є забороненою,
що угода укладена внаслідок помилки.

Також колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції і в
частині відсутності підстав для
визнання оспорюваного правочину
недійсним через відсутність у
відповідача відповідного дозволу
(ліцензії) для здійснення діяльності із
надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах на
момент його укладення, виходячи з
наступних підстав.

Частиною першою статті 227 ЦК України
визначено, що правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), може бути визнаний судом
недійсним.

За змістом п.3 ч.1 ст.9 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» від 1 червня
2000 року № 1775-III та статті 34 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» від 12 липня 2001 року
№ 2664-III діяльність із надання
фінансових послуг підлягає
ліцензуванню.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до
частини першої статті 4 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено пункт 111, відповідно до
якого до фінансових послуг віднесено
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих
положень до цього Закону фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього Закону
(тобто до 09 січня 2013 року), а спеціально
уповноважений орган виконавчої влади у
сфері регулювання ринків фінансових
послуг зобов'язаний у шестимісячний
строк з дня опублікування цього Закону
розробити та затвердити ліцензійні
умови здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

З аналізу вказаних вимог закону
вбачається, що ліцензійні умови для
здійснення діяльності адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах мали бути розроблені
та затверджені в шестимісячний строк з
дня опублікування цього закону.
Фінансовим установам цим законом було
надано час протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність до
вимог цього Закону, тобто до 09 січня 2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «
Грандфінресурс» є адміністратором
соціальної програми для населення,
тобто адмініструє грошові кошти
учасників і його діяльність
регулюється Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Спірний договір укладено сторонами 06
вересня 2012 року, коли отримання
ліцензії для надання послуг з
адміністративного фінансування
активів для придбання товарів у групах
не вимагалось, отже з урахуванням
установлених обставин та вимог закону
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
укладеного сторонами договору
недійсним з підстав відсутності у
відповідача відповідної ліцензії для
здійснення своєї діяльності.

У зв'язку із зазначеним, доводи
апеляційної скарги про те, що
відповідач і на сьогоднішній день
продовжує здійснювати діяльність без
відповідної ліцензії не свідчать про
наявність підстав для її задоволення,
оскільки предметом розгляду даної
справи є відповідність спірного
договору вимогам законодавства саме на
момент його укладення, що було
дотримано з боку відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 20 серпня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -