АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
СтрижеусаА.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника відповідача
Самелюк К.О.

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 28 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, Київської міської ради, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, Київської міської ради, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

Справа №759/363/2014 № апеляційного
провадження:22-ц-796/12680/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Петренко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. В
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину вона є
власником 1/3 частини житлового будинку
АДРЕСА_1. Іншими співвласниками
житлового будинку в рівних частинах
кожний по 1/3 є ОСОБА_5, ОСОБА_6.
Відповідно до довідки ф-3 від 16 жовтня
2013 року № 759 у вищевказаному
будинку зареєстровані: ОСОБА_3, її
донька ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6,
ОСОБА_10. Відповідно до технічного
паспорту на земельній ділянці
розташовані такі споруди: А,Б - житлові
будинки; В,Д,Е,Ж - сараї; Л,М,3 - сараї; И -
вбиральня; К - погріб. Земельна ділянка
площею 0,1125 га, на якій розташовані дані
споруди, не приватизована. Держаних
актів на земельну ділянку ніким із
співвласників житлового будинку літ.А
не отримано. Між співвласниками вже
склався фактичний порядок
користування домоволодінням, які
включають у себе житлові будинки та
надвірні споруди. Вона та члени її сім'ї
користуються у будинку літ. А житловою
кімнатою відповідно до технічного
паспорту під № 1-4 та становить 22,1 кв.м.
Крім цього, на земельній ділянці
розташований житловий будинок Б,
загальною площею 46,9 кв.м., який був
побудований нею в 1978 році з дозволу її
батька ОСОБА_11. Даним будинком з
моменту його побудови і по
сьогоднішній день користуються вона та
члени її родини: її чоловік ОСОБА_12 та
донька ОСОБА_8. Даний житловий будинок
складається з приміщень 15,0 кв.м., 9,0
кв.м., 12,0 кв.м. та 4,8 кв.м., загальною
площею 37,8 кв.м.

02 жовтня 2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві був винесений припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил. Відповідно до даного припису
було встановлено, що за адресою:
АДРЕСА_1 самовільно побудовано
житловий будинок - літ. Б у 1978 році, у
якому проживають позивачка та члени її
сім'ї. У приписі вказано, що необхідно
усунути в термін до 30 грудня 2013 року
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності у
встановленому законом порядку.

Оскільки даний будинок побудований нею
та починаючи з моменту закінчення
будівництва вона та члени її сім'ї
користуються ним, тому вона просить
визнати за нею право власності.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 28 серпня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3
до Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у м. Києві,
Київської міської ради, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачем ОСОБА_3 подано апеляційну
скаргу, в якій вона просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник
відповідача Самелюк К.О., яка діє на
підставі довіреності в інтересах
Київської міської ради, проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду.

Позивач ОСОБА_3, відповідач Інспекція
архітектурно - будівельного контролю,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином (а.с. 132, 133, 134, 136), а тому
колегія суддів вважає можливим
розглянути справу за їх відсутності у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до
довідки-характеристики від 08.12.2008р.
співвласниками спірного будинку є в
рівних долях по 1/3 ОСОБА_3, ОСОБА_13,
ОСОБА_5.

Згідно довідки ф-3 № 759 від 16 жовтня 2013
року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6,
ОСОБА_10.

Згідно акту перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від 02
жовтня 2013 року встановлено, що за
адресою: АДРЕСА_1 самовільно
побудовано: житловий будинок - літ. «Б»
у 1978 році (згідно з технічним
паспортом, виданого Київським міським
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна від 05 грудня 2003 року);
сарай - літ. «Д» у 1981р. (згідно з
технічним паспортом; прибудова - літ.
«б», прибудова - літ. «бл», сарай - літ.
«Е», сарай - літ. «Ж», сарай - літера
«Л»;сарай - літ. «М» (згідно з технічним
паспортом); зі слів ОСОБА_3 були
збудовані у 1980 році, чим порушено ч. 1 ст.
34 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

У Конституції України закріплено
основні правові принципи регулювання
відносин власності, головним із яких є
принцип рівного визнання й захисту
усіх форм власності (статті 13, 41
Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції
України власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству. У такій редакції
конституційна норма не лише покладає
на власника обов'язки, а й орієнтовно
вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04 листопада
1950 року), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, не пов'язана з
використанням його властивостей.

Право користування власністю це
юридично забезпечена можливість
власника добувати з належного йому
майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють
юридично забезпечену можливість
власника визначати долю майна.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
визначені у главі 24 ЦК України, зокрема
із правочинів.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна); якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації з
моменту прийняття його до
експлуатації; коли ж право власності на
нерухоме відповідно до закону підлягає
державній реєстрації з моменту такої
реєстрації. У разі необхідності право
власності на незавершене будівництво,
за наявності визначених законом умов,
може бути зареєстровано органом, який
здійснює державну реєстрацію
нерухомого майна (стаття 331 ЦК).З такого
ж моменту виникає право власності на
перероблену річ, створену з
використанням іншої речі (матеріалу).

Суд не повинен заміняти органи, які
зобов'язані видавати дозволи на
будівництво й узгоджувати забудови;
визнання права власності на самочинне
будівництво в судовому порядку є
винятковим способом захисту права.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не відведена для цієї мети
або без відповідного документа, який
дає право виконувати будівельні роботи
чи належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно роз'яснень Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами ст.376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 ЦПК України, далі ЦПК). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Відповідно до вимог статті 119 ЦПК
України у позивача відсутні докази
щодо його звернення до компетентних
органів: Київської міської ради,
Інспекції державного будівельно -
архітектурного контролю про надання
земельної ділянки під забудову,
прийняття об'єкта до експлуатації,
реєстрації права власності та в позові
відсутні посилання на докази щодо
зазначених обставин.

Як убачається з матеріалів справи
позивач не звертався до компетентних
державних органів із заявами щодо
виділення земельної ділянки під
забудову, прийняття об'єкта до
експлуатації, реєстрації права
власності та йому було відмовлено, а
відповідно відсутні підстави вважати
про наявність спору про порушене право.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Висновки суду щодо наявності підстав
для відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 28 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя - доповідач:

Судді: