Справа №127/9479/14-ц
Провадження № 2/127/3777/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є. Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
виконавчого комітету Вінницької
міської ради про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
виселення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1
є наймачем квартири АДРЕСА_1, що в м.
Вінниці. В квартирі проживають: ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 з грубим порушенням норм
житлової площі, яка встановлена в
розмірі 13, 65 кв.м. Апеляційним судом
Вінницької області 14.04.2011 року визнано
незаконним та скасовано рішення
виконкому ВМР № 106 від 25.02.1993 року про
безоплатну передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1, що в м. Вінниці та
скасовано свідоцтво на право власності
на вказану квартиру. Позивач постійно
хворіє, є ветераном ЗС України,
інвалідом другої групи. ОСОБА_1
протипоказано помірне фізичне,
динамічне і статичне навантаження.
Проживання в квартирі стало
нестерпним. Позивачу доводиться
терпіти приниження від образ, які
допускаються з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в
присутності сусідів та родичів. Після
розгляду неодноразових звернень
позивача до ВМВ УМВС України у
Вінницькій області з ОСОБА_10 та ОСОБА_4
проводились профілактичні бесіди та
роз'яснювалось їм про необхідність
вирішення конфліктів мирним шляхом або
звернення до суду. Однак, в квартирі й
надалі продовжують складатись
напружені стосунки, постійна
психологічно емоційна напруга від
створених неприязних стосунків.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогою про
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
підставі ст. 116 ЖК України з квартири
АДРЕСА_1, що в м. Вінниці без надання
іншого жилого приміщення.

Ухвалою суду від 02.06.2014 року до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору було залучено виконавчий комітет
Вінницької міської ради.

Позивач та його представник позовні
вимоги підтримали і просили їх
задовольнити, аргументуючи мотивами,
викладеними в позовній заяві.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 позовні
вимоги не визнали і просили відмовити в
їх задоволенні.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору виконавчого комітету Вінницької
міської ради в судове засідання
повторно не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час і місце
розгляду справи. Представником третьої
особи суду подано клопотання про
розгляд справи у його відсутність із
зазначенням про покладання на думку
суду при вирішенні даного спору.

По справі встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебував із ОСОБА_3 в
зареєстрованому шлюбі з 19.02.1967 року,
який рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці було розірвано 30.09.2010
року.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради народних
депутатів № 374 від 24.11.1988 року ОСОБА_1 на
сім'ю з трьох осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_3 -
дружина, ОСОБА_4 - син) було видано ордер
№ 2026 від 08.12.1988 року на право зайняття
житлового приміщення квартири АДРЕСА_1,
що в м. Вінниці. (а.с. 13)

Вище вказана квартира була
приватизована і на підставі рішення №
106 від 25.02.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3
набули її у спільну власність, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 25.02.1993 року. (а.с. 14)

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 14.04.2011 року було задоволено
позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
виконкому Вінницької міської ради,
визнано незаконним і скасовано рішення
виконкому Вінницької міської ради від
25.02.1993 року № 106 про безоплатну передачу
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, що в
м. Вінниці та скасовано свідоцтво,
видане на їх ім'я на вказану квартиру.
(а.с. 16-18)

Згідно довідки № 575, виданої ТОВ «ЖЕО»
18.03.2014 року, в квартирі АДРЕСА_1, що в м.
Вінниці зареєстровано і проживає сім
осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4
(син) з 04.01.1989 року, ОСОБА_5 (невістка),
ОСОБА_7 (онук) з 02.06.1989 року, ОСОБА_9
(правнук) з 18.09.2012 року, ОСОБА_8 (родич) з
23.01.2008 року. (а.с. 12)

Відповідно до відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Вінницькій області
відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4
зареєстровані у вище зазначеній
квартирі з 04.01.1989 року, ОСОБА_5 - з 02.06.1989
року. (а.с. 31-33)

Судом встановлено, що на час розгляду
справи квартира АДРЕСА_1 є державним
житловим фондом.

Відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції
України кожній особі гарантовано право
на житло.

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому, в даному випадку,
предметом доказування є втрата
відповідачем права на житло, або
взагалі його відсутність, або інші,
передбачені ЖК України підстави для
позбавлення права на житло.

Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону та за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

01.07.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖЕО»
укладено договір найму в будинках
комунальної власності, згідно якого
позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1.
(а.с. 81-82)

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи,
що вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням.

Судом встановлено, що відповідачі по
справі вселилися у спірне житлове
приміщення у встановленому законом
порядку, як члени сім'ї позивача.
Зокрема, дана обставина була визнана й
позивачем по справі.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61
ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем
постійного проживання особи є жиле
приміщення, в якому особа постійно
проживає, має передбачені ст. 64 ЖК
України права користування цим
приміщенням і на яке за особою
зберігається це право й у разі
тимчасової відсутності.

Конституція України у ст. 47 проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

В судовому засіданні в якості свідка
була допитано ОСОБА_11, яка є невісткою
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Свідок повідомила, що
в спірній квартирі і цій сім'ї вона
проживає близько трьох років.
Зазначила, що усі члени родини
ігнорують ОСОБА_1, контролюють його
кожен рух, погрожують виселенням.
Також, ОСОБА_5 погрожує й їй із своїм
сином виселенням разом з онуком.
Ставлення до ОСОБА_1 в сім'ї негативне,
постійні скандали. Свідок повідомила,
що ОСОБА_5 дозволяє собі висловлюватись
ненормативною лексикою, б'ється, коли
має поганий настрій - кляне. Сварки і
скандали в сім'ї вчиняє ОСОБА_5, які
відбуваються приблизно через тиждень -
два. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 сам
ніколи сварок не починає, а скандалів і
конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 не має. Повідомила, що ОСОБА_3
часто перебуває в селі. Також, свідок
зазначила, що двері в кімнату ОСОБА_1
були вибиті ОСОБА_7 - її чоловіком та
онуком ОСОБА_1

В судовому засіданні в якості свідка
було допитано ОСОБА_12, який повідомив,
що ОСОБА_1 є рідним братом його дружини.
Свідок зазначив, що ОСОБА_1
неодноразово приїздив до них з
проханням переночувати, оскільки вдома
нестерпно, скандали. Також, свідок
повідомив, що очевидцем сварок
позивача із відповідачами по справі
він особисто не був. Зі слів ОСОБА_1 йому
відомо, що сварки відбуваються із
невісткою - ОСОБА_5, яка його ображає і
навіть хваталась за ніж. Про конфлікти
з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 не
розповідав.

В судовому засіданні в якості свідка
була допитана ОСОБА_13, яка зазачила, що
є рідною сестрою ОСОБА_1 Свідок
повідомила, що ОСОБА_1 неодноразово
приїздив до неї переночувати. Зі слів
ОСОБА_3 їй відомо, що невістка - ОСОБА_5
почала протягувати руки до свого
чоловіка - ОСОБА_4, кидалась з ножем,
знущалась над ОСОБА_3 ОСОБА_1
розповідав, що його дружина - ОСОБА_3
жалілась йому на невістку і той
захистив її і свого сина ОСОБА_14. Свідок
зазначила, що очевидцем конфліктів
особисто не була, про конфлікти в сім'ї
їй відомо зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_3

В судовому засіданні в якості свідка
була допитана ОСОБА_15, яка повідомила
суду, що знає сім'ю ОСОБА_3 з 1989 року - з
часу заселення в будинок. Зазначила, що
про конфлікти в сім'ї їй відомо зі слів
ОСОБА_11 та ОСОБА_7. Окрім того,
зазначила, що до неї, як старшої по
будинку звертались ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 щодо дій ОСОБА_1 Коли вона зайшла
до квартири ОСОБА_1, то побачила навпіл
розпилену кровать і припустила, що це
вчинив ОСОБА_1 Свідок зазначила, що
особисто не була присутня під час
конфліктів. Також, свідок повідомила,
що у ОСОБА_1, зокрема, неодноразово
виникали конфлікти із мешканцями
будинку та з нею особисто через робочі
моменти. Свідок зазначила, що бачила як
до будинку приїздила швидка допомога
та міліція. В зв'язку з чим у ОСОБА_1
стався інфаркт і чи госпіталізовувався
він, їй не відомо. Свідок повідомила, що
їй не відомо хто є ініціатором сварок в
сім'ї.

В судовому засіданні в якості свідка
була допитана ОСОБА_16, яка зазначила, що
працює разом із ОСОБА_5 і зі слів
останньої їй відомо, що конфлікти в
сім'ї тривають близько п'яти років.
Свідок повідомила, що особисто сварок
не чула і не бачила. Свідок зазначила,
що одного разу, прийшовши в гості до
ОСОБА_5, була свідком того, що стіл на
кухні був брудний, а ОСОБА_5 його
числила й плакала, пояснивши, що це
ОСОБА_1 забруднив поверхню, готуючи
собі ліки. Свідок зазначила, що ОСОБА_5
на роботі є доброзичливою, ввічливою та
врівноваженою людиною.

В судовому засіданні в якості свідка
було допитано ОСОБА_17, який зазначив, що
є сусідом сторін по справі. Повідомив,
що йому в квартиру було чути шум з
квартири сім'ї ОСОБА_5. Очевидцем
конфліктів чи бійок він особисто не
був. Про конфлікти в сім'ї йому відомо
зі слід ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання
свідка - це повідомлення про відомі
йому обставини, які мають значення для
справи. Не є доказом показання свідка,
який не може назвати джерела своєї
обізнаності щодо певної обставини.

Судом звернуто особливу увагу на
покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які зазначали, що
володіють інформацією з чужих слів,
оскільки така інформація може бути
перекручена тією особою, яка її
передавала або неправильно сприйнята
свідком. Тому, при оцінці показань
свідків судом проаналізовано процес
формування, збереження і передачі
відомостей свідком.

Судом прийнято до уваги покази свідка
ОСОБА_11, яка надавала покази,
посилаючись на інформацію, якою
володіє особисто, а не з чужих слів.

Довідка ВМСШД ВОР № 236 від 20.04.2014 року,
надана позивачем на підтвердження
неодноразових викликів швидкої
допомоги в зв'язку із погіршенням його
стану здоров'я, не є належним і
допустимим доказом того, що дані
обставини є наслідком конфліктів між
сторонами по справі. (а.с. 20)

Повідомлення КЗ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги № 2» не
містять інформації стосовно причин
хвороб ОСОБА_1, а тому не є доказом того,
що саме поведінка відповідачів лежить
в основі їх виникнення. Однак, судом
прийнято до уваги, що позивач є людиною
похилого віку, має захворювання серця,
страждає на гіпертонічну хворобу, в
зв'язку з чим потребує, зокрема,
періодичного стороннього догляду та
уникнення психо-емоційних переживань.
(а.с. 11, 61)

Рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 28.04.2011 року не може бути
прийнято судом як доказ по справі,
оскільки не містить відмітки про
набрання ним законної сили. (а.с. 71)

Також, судом не приймається як належний
доказ по даній справі акт про вибиття
дверей в кімнаті ОСОБА_1, оскільки даний
акт не містить дати його складання. (а.с.
77) Однак, в судовому засіданні було
встановлено, що зокрема узгоджується й
з показами свідка ОСОБА_11 і поясненнями
відповідачів по справі, що двері в
кімнату дійсно були вибиті, однак не
відповідачами по справі, а ОСОБА_7 -
онуком позивача.

Заяви від 15.07.2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_11
не приймаються судом до уваги, оскільки
є недопустимим доказом у даній справі.
Дані заяви надані позивачем через
канцелярію суду і встановити чи дійсно
вони підписані саме даними особами і за
яких обставин складені, суду не
можливо. (а.с. 62-63) Також, недопустимим
доказом по справі є лист ОСОБА_7, який не
є стороною по справі. (а.с. 124) Зокрема,
суд не має можливості встановити чи
дійсно дане звернення написано
особисто ОСОБА_7 і за яких обставин.
ОСОБА_7 був викликаний в судове
засідання в якості свідка, однак
відмовився від давання показань.
Відмова була прийнята судом, про що
постановлено ухвалу. Згідно ст. 59 ЦПК
України суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом прийнято до уваги, що при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, суду слід
виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів. ОСОБА_14
таких визначені заходи попередження,
що застосовуються судами, органами
прокуратури, внутрішніх справ тощо.

На вище зазначене також звернув увагу
Верховний Суд України в п. 17 постанови
Пленуму від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України».

Суд прийшов до висновку, що конфлікти і
сварки між сторонами по справі дійсно
мають місце, що підтверджується
доказами, наявними в матеріалах справи.
(а.с. 22-24, 27, 40-42, 66-69, 72, 76, 109)

З матеріалів справи вбачаються
неодноразові звернення ОСОБА_1 до
правоохоронних органів з приводу
непорозумінь із невісткою - ОСОБА_5,
наслідком яких є проведення
профілактичних бесід із нею та
попередження про недопустимість
протиправної поведінки в подальшому.
(а.с. 22, 24, 27, 40, 41, 65-67, 76, 109)

Постановою ДІМ СДІМ 2-го ВМ ВМВ УМВС
України у Вінницькій області від 18.09.2012
року відмовлено в порушенні
кримінальної справи за ст. 296 КК України
відносно ОСОБА_5 З даної постанови
вбачається, що із ОСОБА_5 було проведено
бесіду профілактичного характеру про
недопустимість антигромадської
поведінки в побуті та роз'яснено, що всі
спірні питання повинні вирішуватись
мирним шляхом або в судовому порядку.
(а.с. 23)

В судовому засіданні позивач посилався
на конфлікти і скандали саме з ОСОБА_5

Судом встановлено наявність
протиправної поведінки ОСОБА_5, що
створює своїми систематичними діями
неможливість спільного проживання в
одній квартирі.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_5
систематично порушує правила
співжиття і робить неможливим для
позивача проживання з нею в одній
квартирі, а заходи запобігання з боку
правоохоронних органів виявились
безрезультатними.

Належних і допустимих доказів
систематичних порушень правил
співжиття з боку відповідачів ОСОБА_3
та ОСОБА_4 щодо чого були вжиті
відповідні заходи попередження чи
громадського впливу та які не дали
позитивних результатів у розумінні
вимог ч. 1 ст. 116 ЖК України, суду не
надано.

Судом встановлено відсутність підстав,
передбачених ст. 116 ЖК України, для
виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із
займаного ними житла.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів
верховенства права є те, що право не
обмежується лише законодавством як
однією з його форм, а включає й інші
соціальні регулятори. Справедливість -
одна з основних засад права є
вирішальною у визначенні його як
регулятора суспільних відносин, одним
із загальнолюдських вимірів права. Суд
вважає за необхідне зазначити, що ця
позиція ґрунтується, в тому числі, на
Рішенні Конституційного Суду України
від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі №
1-33/2004.

Правова позиція Європейського суду з
прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8
Європейської конвенції про захист прав
людини та основних свобод, яка гарантує
кожній особі окрім інших прав, право на
повагу до її житла.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
покази свідків, дослідивши матеріали
справи, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до переконання
в тому, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав
позивача, шляхом виселення ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1, що в м. Вінниці без
надання іншого жилого приміщення. В
задоволенні позовних вимог в частині
виселення з квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3
слід відмовити, оскільки вимоги в цій
частині є необгрутованими і
недоведеними належними і допустимими
доказами.

Оскільки позивач при зверненні до суду
з позовом був звільнений від сплати
судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
останній, враховуючи положення ч. 3 ст. 88
ЦПК України, необхідно стягнути з
відповідача ОСОБА_5 в дохід держави в
розмірі 81, 20 гривень, пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод, п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 15, 16, 29 ЦК
України, ст.ст. 1, 6, 9, 61, 64, ч. 2 ст. 65, ч. 1 ст.
116 ЖК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 63, 88, 212-216,
218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, що
в м. Вінниці без надання іншого жилого
приміщення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення з
квартири АДРЕСА_1, що в м. Вінниці без
надання іншого жилого приміщення -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в сумі 81,
20 гривень в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: