Провадження №2/761/5180/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Кравець
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду м.
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договорами позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договорами позики. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що в листопаді 2011 року
між позивачем та відповідачем був
укладений Договір позики, згідно якого
відповідач отримав від позивача позику
в сумі 12 000 доларів 00 центів США,
терміном до 01 грудня 2011 року. Крім того,
20 березня 2012 року між позивачем та
відповідачем знову був укладений
Договір позики грошових коштів, згідно
якого відповідач отримав від позивача
позику в сумі 20 000 грн. 00 коп. для
оформлення документів на право
власності. Факт передачі грошей за
даними договорами підтверджуються
розписками відповідача про отримання
останнім грошових коштів.
При цьому, в кінці грудня 2012 року
відповідач частково повернув позивачу
позику у розмірі 500 доларів 00 центів США
і після цього на всі вимоги позивача
про повернення іншої частини коштів
відповідач жодним чином не реагує та по
сьогоднішній день ухиляється від
повернення решти суми боргу.
На підставі зазначеного позивач просив
суд позов задовольнити та стягнути з
відповідача борг за договорами позики,
що в гривневому еквіваленті становить -
178 000 грн. 00 коп., а також 3 % річних із
простроченої суми боргу у розмірі 10 350
грн. 00 коп. та судові витрати по сплаті
судового збору, які були сплаченні
позивачем при поданні позову до суду.
В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та
зазначила, що проти заочного розгляду
справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи, в розумінні ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України),
повідомлена належним чином, про
причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що представник
позивача проти заочного розгляду
справи не заперечує, суд на підставі ч. 1
ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК
України постановив ухвалу про заочний
розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази,
судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) за
договором позики позикодавець передає
позичальникові у власність гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду і якості. Договір позики
вважається укладеним у момент передачі
грошей або речей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як встановлено в судовому засіданні, 10
листопада 2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено Договір
позики, згідно якого позивач надав
відповідачу позику в розмірі 12 000
доларів 00 центів США, а відповідач
прийняв на себе зобов'язання повернути
суму позики до 01 грудня 2012 року, про що
свідчить розписка відповідача (а.с. 7).

Крім того, 20 березня 2012 року між
позивачем та відповідачем було
укладено ще один Договір позики, за
яким позивач надав відповідачу позику
в розмірі 20 000 грн. 00 коп. для оформлення
документів на право власності, що також
підтверджується розпискою відповідача
(а.с. 8).

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

16 жовтня 2013 року позивачем направлено
відповідачу лист з вимогою погасити
заборгованість по Договорам позики та 3
% річних у 20-денний термін з моменту
отримання відповідачем цього листа
(а.с. 9). Однак, вимогу позивача щодо
погашення заборгованості відповідач
залишив без уваги.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, у встановлений сторонами
строк та по теперішній час відповідач
не виконав повністю своїх зобов'язань
за договорами позик та повернув
позивачу лише частину позики,
отриманої 10 листопада 2011 року, у сумі 500
доларів 00 центів США.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, оскільки в судовому
засіданні знайшла своє підтвердження
та обставина, що відповідач не виконав
своїх зобов'язань за договорами позик
від 10 листопада 2011 року та від 20 березня
2012 року щодо повернення позивачеві
суми позики, суд вважає, що заявлені
позивачем вимоги є обґрунтованими і
такими, що ґрунтуються на вимогах
закону.

Проте, перевіривши у судовому
засіданні правильність розрахунків,
наведених позивачем у позовній заяві,
слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК
України, якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відтак, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача суму заборгованості: за
Договором позики від 11 листопада 2011
року у розмірі 11 500 доларів 00 центів США,
що еквівалентно за курсом НБУ на день
винесення рішення 147 454 грн. 19 коп.
((12000-500)х12,822103=147454,185); за Договором
позики від 20 березня 2012 року - 20 000 грн. 00
коп.

Крім того, перевіривши правильність
розрахунків щодо стягнення трьох
процентів річних від прострочених сум,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача: за
Договором позики від 11 листопада 2011
року три проценти річних у розмірі 10 350
грн. 00 коп., а за Договором позики від 20
березня 2012 року три проценти річних з 16
листопада 2013 року по 01 червня 2014 року у
розмірі 325 грн. 48 коп.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договорами позики підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 781 грн. 30
коп., які сплачено позивачем за подання
позову до суду, виходячи із суми
позовних вимог, які задоволено судом.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.
525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 88, 169, 179,
208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму позики за Договором від 11
листопада 2011 року у розмірі 11 500 доларів
00 центів США, що еквівалентно за курсом
НБУ на день винесення рішення 147 454 грн.
19 коп., три відсотки річних від
простроченої суми за вказаним
договором у сумі 10 350 грн. 00 коп., суму
позики за Договором від 20 березня 2012
року у розмірі 20 000 грн. 00 коп., три
відсотки річних від простроченої суми
за вказаним договором у сумі 325 грн. 48
коп. та судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 781 грн. 30 коп., а
всього загальною сумою 179 910 (сто
сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот
десять) грн. 97 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

С у д д я: