АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/5603/14
Гол. 1 інст. - Задорожний М.І.
Справа: № 638/8133/13-ц
Доповідач - Міненкова Н.О.
Категорія:право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

С

09 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого судді - Міненкової Н.О.

Суддів - Гальянової І.Г., Бородіна M.M.

При секретарі - Галушко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання права власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права спільної часткової
власності, за зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
визнання права власності, -

встановила:

в червні 2013 року у суд звернувся ОСОБА_3,
в обґрунтування якого зазначав, що під
час спільного проживання у шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_2 в 1999 році вони
придбали кв.АДРЕСА_2. Шлюб було
розірвано на підставі рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 24 квітня 2012 року.
Правовстановлюючі документи були
оформлені на ім.,я відповідачки. Просив
на підставі ст. 60 Сімейного Кодексу
визнати за ним право власності на
1/2частину квартири.

Не погодилась з позовом ОСОБА_2,
пред'явила зустрічний позов в якому
посилалась на те, що в період шлюбу з
відповідачем вона отримала від рідної
бабусі ОСОБА_6. в результаті обміну
квартирами на підставі ордеру на
житлове приміщення однокімнатну
квартиру, що розташована в АДРЕСА_1.
Квартиру вона приватизувала разом з
неповнолітніми доньками
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Квартира була продана 10
червня 1997 році.

Трикімнатна квартира була придбана на
позичені кошти у її рідного батька та
на кошти, які були отримані від продажу
квартири, що належала їй і донькам на
праві власності. Квартира придбавалася
не за спільні кошти її та відповідача, а
за кошти до яких він не має відношення.
Реєстрація квартири проведена на її
ім.,я і в ній були зареєстровані діти.
ОСОБА_3 в квартирі ніколи не був
зареєстрований. Вважає, що на час
придбання спірної квартири діяв КпШС.
Просила визнати за нею право власності
на 15/17 частин квартир. Просила визнати
за нею право спільної сумісної
власності на квартиру разом з її
доньками.

ОСОБА_3 проти зустрічного позову
заперечував та зазначав, що гроші на
придбання квартири він отримав за
договором позики, укладеним з ОСОБА_8,
які передав позивачці. Вважає, що на той
час діти досягли повноліття і мали
право звернутися у суд щодо свого права
на квартиру.

З позовною заявою у суд звернулися
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили визнати за
ними право спільної часткової
власності по 1/17 частині квартирі,
підтримали позов ОСОБА_2

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені. Визнано за
ним право власності на 12 частину
спірної квартири.

Не погодилась з рішенням ОСОБА_2 й
апеляційній карзі просить його
скасувати. Вважає, що суд
необґрунтовано відмовив їй у позові,
так як вона надала достатньо доказів на
підтвердження своїх доводів.
Відповідач свої вимоги не довів.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вислухавши сторони, судова колегія не
знаходить підстави для задоволення
апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач з ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 16
березня 1985 року. Свого житла не мали.
ОСОБА_3 мав прописку у гуртожитку, але
проживав разом із сім'єю. Після
придбання квартири в 1999 році вони з
дружиною і дітьми стали проживати у
квартирі АДРЕСА_2. Спірна квартира була
оформлена на дружину , яка разом з
доньками була в ній прописана, він
залишався бути прописаним у
гуртожитку.

В суді позивач не заперечував
проти того, що в 1992 році відповідачка
отримала по ордеру однокімнатну
квартиру в смт. Краснокутськ
Харківської області, яку з доньками
приватизувала і в червні 1997 році
продала, але вважає що підстав вважати,
що спірна квартира була придбана за
рахунок коштів від продажу
однокімнатної квартири немає, так як
після її продажу пройшло майже півтора
роки і ці гроші були витрачені на інші
потреби сім'ї.

Судова колегія з висновками суду
першої інстанції щодо задоволення
позову ОСОБА_3 погоджується. Спірна
квартира була придбана в березні 1999
року і до правовідносин необхідно
застосувати норму ст. КЗпШ , що діяв на
час придбання майна.

Згідно зі ст. 22 КЗпШ майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Відповідно до ст. 24 цього
Кодексу майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним під час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Судом було встановлено, що дійсно
в період шлюбу позивачка за
зустрічними позовними вимогами
приватизувала разом з дітьми квартиру,
яку отримала в порядку обміну, але суду
не було надано жодного доказу на
підтвердження того, що кошти від
продажу даної квартири були витрачені
на придбання спірної квартири, а тому
суд обґрунтовано прийшов до висновку
про те, що майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю, а тому за ОСОБА_3 було
визнано право власності на ? частину
спірної квартири, що не протирічить
нормі ст. 22 КЗпШ та нормі ст. 60 Сімейного
Кодексу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона забов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності. Це
означає, що ні дружина, ні чоловік не
забов'язані доводити наявність права
спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі.

Заінтересована особа може
довести, що майно було придбано нею до
шлюбу, або за особисті кошти. Якщо
довести це не вдасться, майно
вважається придбаним у шлюбі.

Судова колегія вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку і постановив
рішення яке відповідає нормам
матеріального права. Порушення норм
процесуального закону при розгляді
справи також не встановлено.

Керуючись ст.. 303,304,307,308,313.317,319 ЦПК
України судова колегія, -

у
х в а л и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
після її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шліхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя -

Судді -