АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2165/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 43 Марцішевська
О. М. Доповідач в апеляційній
інстанції Міщенко С. В. УХВАЛА
16 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенка С. В.суддівМагди Л.
Ф. , Трюхана Г. М. при
секретаріАнкудінові О.І., з участю
позивача ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 16 червня
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод
у користуванні майном, -
в с т а н о в и л а :
У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
усунення перешкод у користуванні
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач зазначала, що набула права
власності на 48/100 частини домоволодіння
по АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки разом з нею
проживала однією сім'єю більш ніж п'ять
років, здійснюючи догляд. Оформленню
права власності на спадщину передувало
оскарження ОСОБА_6, та визнання судом
недійсними, договорів дарування які
були вчинені між ОСОБА_9, за життя
останньої, вказаної частини
домоволодіння ОСОБА_8, яка в свою чергу
подарувала цю частину будинку ОСОБА_7
Однак, не зважаючи на визнання за нею
судом права власності на вказану
частину будинку, відповідачі
створюють перешкоди позивачу у
користуванні належним їй майном,
оскільки, зокрема, не звільняють
помешкання від своїх речей, не надають
доступу, встановили огорожу, не
знімаються з реєстрації, тощо, чим
незаконно обмежують позивача у
вільному користуванні власністю на
свій розсуд.
ОСОБА_6 просила суд усунути перешкоди в
користуванні належною їй 48/100 частиною
домоволодіння по АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_8, ОСОБА_7 та її сина -
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 48/100 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1. ОСОБА_7 зі
зняттям з реєстрації за даною адресою.
Під час розгляду справи ОСОБА_6
уточнила свої вимоги до ОСОБА_7 (щодо
способу захисту порушеного права) та
зменшила свої позовні вимоги щодо
усунення перешкод та виселення
відповідача ОСОБА_8 і просила залишити
позов в цій частині без розгляду.
Ухвалою суду першої інстанції від 16
червня 2014 року дане клопотання
позивача було задоволено, а позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про усунення перешкод
в користуванні майном залишено без
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 16 червня 2014 року позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди
ОСОБА_6 в користуванні належною на
праві власності 48/100 частиною
домоволодіння по АДРЕСА_1 шляхом зняття
огорожі для надання доступу до
домоволодіння.

Виселено ОСОБА_7 з належної ОСОБА_6 48/100
частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та
знято з реєстрації за даною адресою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 114 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну
скаргу, у якій зазначала, що суд неповно
встановив обставини справи та не
врахував, що вказаний в позові будинок
було знищено шляхом його знесення
невстановленою особою. Також не
враховано при ухваленні рішення та не
вирішено судом позов в частині вимог до
ОСОБА_8 та не було повно і всебічно
досліджено доказів, які суттєво
впливають на вирішення спору по суті.
Тому апелянт просила скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 16 червня 2014 року.

Для участі в розгляді скарги
апеляційним судом ОСОБА_7 та її
представник двічі поспіль не з'явилися,
хоча й були належним чином повідомлені
судом, та не надали підтвердження
поважності причин неявки до суду.

Позивач ОСОБА_6 заперечувала проти
задоволення вимог апеляційної скарги
за безпідставністю.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

В п.8 та п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року N 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що ухвалене у
справі рішення має бути гранично
повним, ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК, і обов'язково містити вступну,
описову, мотивувальну та резолютивну
частини. У мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК). Встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Вказане рішення відповідає зазначеним
вимогам.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.208 ЦПК України судові
рішення викладаються у таких формах:

1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.
Питання, пов'язані з рухом справи в суді
першої інстанції, клопотання та заяви
осіб, які беруть участь у справі,
питання про відкладення розгляду
справи, оголошення перерви, зупинення
або закриття провадження у справі,
залишення заяви без розгляду, а також в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом, вирішуються судом шляхом
постановлення ухвал. Судовий розгляд
закінчується ухваленням рішення суду,
а у випадках, передбачених статтями 389-6
та 389-11 цього Кодексу, - постановленням
ухвали.

Згідно ч.ч.2-6 ст.209 ЦПК України
рішення суду ухвалюється, оформлюється
і підписується в нарадчій кімнаті
суддею, а в разі колегіального розгляду
- суддями, які розглядали справу. У
виняткових випадках залежно від
складності справи складання повного
рішення може бути відкладено на строк
не більш як п'ять днів з дня закінчення
розгляду справи, але вступну і
резолютивну частини суд має
проголосити в тому самому засіданні, в
якому закінчився розгляд справи.
Рішення суду, що містить вступну та
резолютивну частини, має бути
підписане всім складом суду і
приєднане до справи. Ухвали суду, які
оформлюються окремим процесуальним
документом, постановляються в нарадчій
кімнаті, інші ухвали суд може
постановити, не виходячи до нарадчої
кімнати. Ухвали суду, постановлені
окремим процесуальним документом,
підписуються суддею (суддями) і
приєднуються до справи. Ухвали,
постановлені судом, не виходячи до
нарадчої кімнати, заносяться до
журналу судового засідання. Ухвали,
постановлені в судовому засіданні,
оголошуються негайно після їх
постановлення.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України
позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитися від
позову.

Згідно ч.ч.1-2 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що під
час розгляду справи судом першої
інстанцій ОСОБА_6 уточнила свої вимоги
до ОСОБА_7 (щодо способу захисту
порушеного права) та зменшила свої
позовні вимоги щодо усунення перешкод
та виселення відповідача ОСОБА_8 і
просила залишити позов в цій частині
без розгляду /а.с.210-212/.

Ухвалою суду першої інстанції від 16
червня 2014 року дане клопотання
позивача було задоволено, а позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про усунення перешкод
в користуванні майном залишено без
розгляду /а.с.213/, і дана ухвала набрала
чинності, оскільки не була оскаржена в
апеляційному порядку.

Тому безпідставним є посилання
апелянта на ту обставину, що суд при
ухваленні рішення не вирішив вимог
ОСОБА_6 до ОСОБА_8

Також не знайшли свого підтвердження й
посилання ОСОБА_7 на інші порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_7
чинить перешкоди в користуванні ОСОБА_6
48/100 частиною домоволодіння по АДРЕСА_1,
яке на праві приватної власності
належить позивачу по справі,
протиправно проживаючи в цій частині
будинку та встановивши огорожу, яка
обмежує ОСОБА_6 доступ до нього, суд
дійшов до правильного висновку про
наявність підстав для захисту
порушеного права власності позивача,
шляхом зняття огорожі для надання
доступу власнику до її домоволодіння і
виселення відповідача з 48/100 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1, оскільки
передбачених законом прав на
проживання в ньому ОСОБА_7 не має.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Тому , враховуючи, що ОСОБА_7 була
виселена з 48/100 частини домоволодіння
по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8, і
втратила таким чином право на
проживання в будинку позивача, суд
також, виходячи з зазначеної норми,
правомірно ухвалив рішення і щодо
зняття відповідача з реєстрації за
вказаною адресою. Що повністю
відповідає правовим висновком
Верховного Суду України, викладеним у
постанові від 16 січня 2012 року по
справі № 6-57цс11, яка була прийнята за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, рішення по якій
відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, з'ясував всі обставини
справи та застосував норми
матеріального права, які підлягають до
застосування, в результаті чого
ухвалив законне рішення про
задоволення позову, яке належить
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 16 червня 2014 року - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 16 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні майном - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :