АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6988/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Омелюх В. М. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів -
Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра»

на заочне рішення Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 червня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 червня 2014 року позовні
вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволені
частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Надра» за кредитним договором
«Автопакет» № 784377/ФЛ від 06 березня 2008
року заборгованість за кредитом в сумі
398 826 грн. 75 коп., по процентам за
користування кредитом в сумі 190 540 грн. 02
коп., по пені за прострочення платежів
по кредиту та процентам в сумі 76 644 грн.
62 коп. і штраф в сумі 42 470 грн. 67 коп., а
всього - 708 482 грн. 06 коп., у задоволенні
позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Надра» судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра»,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра», як позикодавцем, та
відповідачем ОСОБА_2, як позичальником
був укладений кредитний договір
«Автопакет» № 784377/ФЛ, за яким останній
отримав кредит в сумі 42 011,88 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,8% річних з
кінцевим терміном повернення 05 березня
2013 року.

Відповідно до умов зазначеного
договору позивач надав відповідачу у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості повернення,
строковості та платності грошові кошти
в порядку і на умовах визначених
договором для придбання
автотранспортного засобу, а відповідач
зобов'язався повернути кредит до 05
березня 2013 року шляхом сплати на
користь банку відповідно до п.2.2.1 - п.2.2.3
договору до 18 числа поточного місяця
щомісячного платежу у сумі 960,47 доларів
США, в тому числі сплачувати кредит,
відсотки за користування кредитом, а
також інші платежі, визначені
кредитним договором, а у випадку
невиконання або неналежного виконання
взятих на себе зобов'язань щодо сплати
кредиту та відсотків на вимогу
позивача достроково сплатити кредит,
відсотки, пеню та інші платежі
відповідно до умов договору.

Виконання кредитного договору
забезпечувалось договорами поруки №
784377/ФЛ -П та № 784377/ФЛ - П2, укладених 06
березня 2008 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
відповідно за якими поручителі
солідарно зобов'язалися відповідати
перед банком за належне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань, що витікають з цього
договору у тому ж обсязі, що і
позичальник як солідарні боржники.

Позивачем виконано зобов'язання за
кредитним договором та надано
позичальникові ОСОБА_2 кредит в сумі 42
011,88 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в порушення умов
договору не виконав взяті на себе
грошові зобов'язання та не виплатив в
повному обсязі та у встановлені строки
суму кредиту, відсотки, нараховані за
порушення умов договору пеню та штрафи,
в зв'язку з чим станом на 08 січня 2014 року
виникла заборгованість в розмірі 70 082,90
доларів США, що за курсом НБУ становить
708 482 грн. 06 коп, з яких: заборгованість
за кредитом в сумі 39 451,86 доларів США, що
еквівалентно 398 826 грн. 75 коп., по
процентам в сумі 18 848,18 доларів США, що
еквівалентно 190 540 грн. 02 коп., по пені в
сумі 7 581,67 доларів США, що еквівалентно
76 644 грн. 62 коп. і штрафу в сумі 4 201,19
доларів США, що еквівалентно 42 470 грн. 67
коп., що свідчить про істотне порушення
ним в односторонньому порядку умов
укладеної кредитної угоди.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
обгрунтованосго висновку про
стягнення з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача вищезазначеної
заборгованістьіза кредитним договором
станом на 08 січня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо солідарного стягнення
заборгованості з поручителів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, суд першої інстанції суд
застсував положення законодавства, яке
регулює дію договорів поруки та
порядок їх припинення - ст..ст. 553,554,559 ЦК
України.

Як вбачається з договорів поруки №
784377/ФЛ - П та №784377/ФЛ - П2 від 06 березня 2008
року п. 5.3 - договір закінчується
належним виконанням позичальником
взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору, а поручителі
взяли відповідно до п.11 договору поруки
на себе обов'язок разом з позичальником
повернути кредит, відсотки та сплатити
інші передбачені кредитним договором
платежі до 05 березня 2013 року, при цьому
такий же строк повернення кредиту
встановлено і у кредитному договорі
(п.1.2.4).

Суд врахував роз'яснення Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.24 постанови № 5 від 30 березня
2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» - пред'явленням вимоги
до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Суд зазначив, що умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи викладене, суд дійшов
правильного висновку, що сторонами
строк дії як за кредитним договором,
так і за договорами поруки визначено до
05 березня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з позовом до
відповідачів 04 квітня 2014 року, тобто із
пропуском встановленого ст. 559 ЦК
України шестимісячного строку на
пред'явлення вимог до поручителів,
тому суд дійшов обґрунтованого
висновку, що порука ОСОБА_3 та ОСОБА_4
припинилась, і пред'явлення до них
вимог є безпідставним, в зв'язку з чим
відмовив у задоволені позовних вимог
щодо стягнення з поручителів
заборгованості за кредитним договором
солідарно з позичальником.

Початком перебігу строку, у межах якого
позивачу потрібно було пред'явити
вимогу за кредитним договором до
поручителів, є дата закінчення
встановленого сторонами строку
виконання зобов'язання - 05 березня 2013
року.

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою лише 04 квітня 2014 року.

За таких обставин та вимог
законодавства відсутні підстави для
обчислення строку із застосуванням
умов п.5.3 кредитного договору та
положення ст.631 ЦК України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
позивача зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи висновків суду не
спростовують, а із матеріалів справи
вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК
України підстави для скасування чи
зміни судового рішення відсутні, і
оскаржуване рішення судом першої
інстанції ухвалене із додержанням норм
процесуального права та у
відповідності із нормами
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» відхилити.

Заочне рішення Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
двадцятиденний строк у касаційному
порядку.

Судді: