Справа №639/3271/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

У складі : головуючого - судді Шиянової
Л.О.

За участю секретаря - Шевченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у
натурі частини домоволодіння ,про
захист матеріальних прав та
відшкодування завданої матеріальної
та моральної шкоди , -

В С Т А
Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просили суд постановити рішення, на
підставі якого

- згідно встановлених рішенням від 10
лютого 1988 року прав ОСОБА_1 на

розподіл у рівних долях спадкової
частини домоволодіння, за відсутністю
її згоди на отримання компенсації від
відповідача виділити їй помешкання 1-4
площею 6,3 кв. м.,1-7 площею9,0 кв. м. та
частину помешкання 2-6 площею 9,4 кв. м. на
суму 13284,00 грн. та збудовані нею льох Ж
вартістю 8858,00 грн.; частину огорожі №1
вартістю 316,00 грн., усього на 22458,00 грн.,
що в ідеальній долі буде становити 17/100
домоволодіння ;

- виділити ОСОБА_3 приміщення 2-2 площею5,2
кв. м.,2-3 площею6,4 кв. м.,2-5 площею7,2 кв.
м.,частину приміщення 2-6 площею 5,2 кв. м.
на суму 13285,00 грн. та забудовані його
спадкодавцями приміщення 2-1 площею 12
кв. м.,2-4 площею 9,4 кв. м.,сіни ІІ площею 3,6
кв. м.,льох Е, сараї Б та Г, вбиральню К,
ворота №4, частину огорожі №1, усього на
суму 41726,що в ідеальній долі буде
становити 31/100 частина домоволодіння;

- виділити ОСОБА_2 помешкання І площею
4,8 кв. м.,помешкання 1-1 площею12,9 кв. м,1-2
площею 3,0 кв.м.1-3 площею 1,1 кв. м.,1-5 площею
15,7 кв. м.,1-6 площею 7,1 кв. м. на загальну
суму 62388 ,00 грн.,до яких експертом додано
ганок «а2» вартістю 310 грн.,навіс
малоцінний,альтанку И вартістю
3867,ворота №5 вартістю 2196 грн.,усього на
суму 6373 грн., всього по домоволодінню
виділити майна суму 68761 грн.,що в
ідеальній долі буде становити 52/100 ;

- встановити, що при розподілі у рівних
долях спадкової частини домоволодіння
? вартості льоху Е, який залишився у
власності ОСОБА_3, є розміром
компенсації, яку він має сплатити
ОСОБА_1, що становить 4183грн.:2 + 2091 грн.;

- встановити, новий розмір ідеальних
часток у праві власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, визначивши
право ОСОБА_2 на 52/100 замість 43/100, право
ОСОБА_1 на 17/100 замість раніше належних
18/100, право ОСОБА_3 на 31/100 замість раніше
належних 39/100;

- на підставі згоди ОСОБА_1на отримання
компенсації від ОСОБА_2 встановити
розмір компенсації у сумі 22458,00 грн. та
встановити права ОСОБА_2 на 52/100 + 17/100 =
69/100 домоволодіння;

- встановити ,що ухилення відповідача
від визнання встановленого рішенням
від 10 липня 1988 року,яким на вимогу його
спадкодавця було розподілено у рівних
долях спадкову частину домоволодіння,
змусило проводити експертизу та
доказувати у суді права
ОСОБА_1,отримані згідно дарчої, що
ухилення відповідача від участі у
справі призвело до значного
затягування розгляду, що завдало та
продовжує завдавати значну моральну
шкоду, тому відповідач має сплатити
ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 25 000 грн.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують
тим, що рішенням апеляційного суду від
12 березня 2014 року було розглянуто
судову будівельно-технічну експертизу
№829 від 01.10.2008 року посиланням на
відсутність коштів у позивачок на нову
експертизу та відмовлено у
затвердженні договору між ними
посиланням , що це питання має бути
вирішено новим зверненням до суду з
позовом,у якому ОСОБА_1 має бути
відповідачем , що не відповідає
висновкам рішення апеляційного суду
від 22 травня 2013 року, яким було
скасовано відмову рішенням Жовтневого
районного суду ( суддя Макаров О.В.) у
розгляді експертизи та у визнанні прав
ОСОБА_1, що виникли згідно дарчої ,
невизнання яких порушує ч.4 ст.3 Закону
України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та встановлює, що не існує
вимог до ОСОБА_1, як відповідача.
Залишення без дослідження рішенням від
19 листопада 2013 року(суддя Труханович
В.В.)та рішенням апеляційного суду від 12
березня 2014 року рішення апеляційного
суду від 22 травня 2013 року та вимог
ОСОБА_1 про захист її порушених прав та
невизнаних прав, до яких були додані
докази , не дослідження першою
інстанцією та апеляційною інстанціями,
згідно ст..335 ЦПК України , позбавляє
можливості оскаржити у касаційному
порядку порушення прав ОСОБА_1, тому
залишення без розгляду її
вимог,відмова у затвердженні договору
та порушення рівності сторін змушує їх
заявити нові вимоги про розподіл у
натурі спільної часткової власності
позивачок, про захист матеріальних
прав згідно ч.4,5 ст.357 та ч.2 ст.364 ЦК
України, про відшкодування завданої
моральної та матеріальної шкоди.

Позивачі вказують, що встановлення
рішенням апеляційного суду від 12
березня 2014 року розміру компенсації
без згоди на її отримання від ОСОБА_1
порушує ч.2 ст.364 ЦК України; залишення
без розгляду вимог щодо ч.ч.4, 5 ст.357 ЦК
України при розрахунку компенсації,
порушує матеріальні права ОСОБА_1,
оскільки вартість льоху Ж, збудованого
у 1993 році підлягає віднесенню до
спадкової частини домоволодіння , ?
вартості льоху Е у 2091 грн., який входив у
спадкову частину та був виділений
відповідачу, при розподілу у рівних у
рівних долях є розміром компенсації,
яку ОСОБА_3 має сплатити ОСОБА_1, що при
розподілі по фактичному користування,
встановленому рішенням апеляційного
суду від 12 березня 2014 року, мало бути
додано до компенсації ( 3056+2091)+5147грн.);
відмова у затвердженні договору є
невизнання конституційних прав
власності ОСОБА_1, отриманих згідно
дарчої; зміна існуючого розподілу по
фактичному користуванні на розподіл по
ідеальним долям призвело невизнання
прав ОСОБА_1 на підписання договору до
порушення її права згідно ст..41
Конституції України; перехід на
розподіл по ідеальним часткам
призводить до перерахунку розміру
часток домоволодіння, тому кожна зміна
потребує нових матеріальних витрат, що
завдає значну моральну шкоду з вини
відповідача. Також позивачі вважають,
що судом встановлено компенсацію від
відповідача без згоди ОСОБА_1 на її
отримання та відмовлено у затвердженні
договору про безвідплатну передачу її
прав до ОСОБА_2 посиленням на ст..365 ЦК
України, порушує рівність сторін , для
відновлення якої суд має встановити
розмір компенсації від ОСОБА_2, яка при
розподілі по ідеальним долям у
варіанті №2 експертизи згідно рішення
від 10 липня 1988 року становить 22458 грн.
Ухилення відповідача від визнання
розподілу у рівних долях спадкової
частини рішенням суду від 10 лютого 1988
року ,від участі у справі для її
затягування завдало та продовжує
завдавати ОСОБА_1 значну моральну та
матеріальну шкоду, яку вона оцінює у 25
000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
свій позов підтримала, просила
задовольнити у повному обсязі. При
цьому, додатково усно вточнила, що
матеріальна шкода, завдана ОСОБА_1
відповідачем, складає 5000 грн., вона
заподіяна відповідачем тим, що він не
з'являвся у домоволодіння протягом
тривалого часу,призвів його до стану,
не придатного до житла, використовує
житло для проживання у ньому
квартирантів. Моральну шкоду вона
оцінює у 15 000 грн., так як вказаними вище
неправомірними діями відповідача, їй
завдано душевних страждань, викликаних
необхідністю доказування у суді своїх
порушених прав, витрачати нерви , час та
тим, що висновки апеляційного суду
зроблені без врахування прав та вимог
ОСОБА_1 Крім того, позивач пояснила, що
вона фактично просить провести виділу
в натурі частини домоволодіння згідно
другого варіанту висновку
судово-будівельної експертизи №829 від
01.10.2008 року, який не був прийнятий судом
апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи у її відсутність, позов
просила задовольнити.

Відповідача також у судове засідання
не з'явився, повідомлявся належним
чином, надав заяву про переніс судового
засідання, але в наступне судове
засідання також не з'явився, причину
неявки не повідомив, тому суд ,
відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України,
вважає можливим вирішити справу на
підставі наявних у ній даних чи
доказів.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи , вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України,
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Ст.364 ЦК України передбачено право
співвласника на виділ у натурі частки
із майна , що є у спітній частковій
власності, якщо такий виділ
допускається законом і є можливим.

Нормами ст..ст.363,367 ЦК України регулюють
правовідносини учасників спільної
часткової власності щодо виділу
частки майно або його поділу.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням апеляційного суду
Харківської області від 12 березня 2014
року, яке набрала законної чинності,
встановлені наступні обставини .

Згідно довідки КП "Харківське міське
бюро технічної інвентаризації" від
18.11.2011 року житловий будинок АДРЕСА_1
зареєстровано: 39/100 частин за ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого Белогірською ДНК
Автономної республіки Крим; 43/100 частин
за ОСОБА_2 на підставі мирової угоди,
затвердженої ухвалою Жовтневого
районного суду м. Харкова від 12.11.2003
року ; 18/100 частин не зареєстровано на
ім'я ОСОБА_1 після перерозподілу
ідеальних часток.

Вказаним рішенням частково задоволені
позовні вимоги позивачів: ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ у натурі
частини домоволодіння , перерозподіл
ідеальних часток. Розподіл спірного
домоволодіння проведений на підставі
висновку судово-будівельної
експертизи №829 від 01.10.2008 року, який
прийнятий судом у якості письмового
доказу. Судом апеляційної інстанції
прийнятий перший варіант вказаної
експертизи, не зважаючи на те, що ОСОБА_2
наполягала на 2 варіанті, оскільки
перший варіант враховує фактичне
користування, що склалося між
сторонами протягом 25 років та на
відміну від першого варіанту, не
потребує переобладнань будинку.

Тобто вказаним рішення вже вирішено
питання щодо виділу у натурі частини
домоволодіння та перерозподілу
ідеальних часток, тому у цієї частині
позовних вимог слід позивачу
відмовити, так як відповідно до ч.3 ст.61
ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративний
справі , що набрало законної сили , не
доказується при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа , щодо якої встановлено ці
обставини.

Також з матеріалів справи, а саме з
позовної заяви та пояснень позивача у
судовому засіданні вбачається, що вона
фактично не згодна з рішення
апеляційного суду від 12 березня 2014 року
та оскаржує його.

Але, відповідно до п.1 ч.1. ст..324 ЦПК
України рішення і ухвали апеляційного
суду , ухвалені за результатами
апеляційного розгляду сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,мають
право оскаржити у касаційному порядку.
Виключне право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій
(бездіяльності) суду, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.

Що стосується вимог ОСОБА_2 щодо
встановлення розміру компенсації у
сумі 22452 грн., визнання за нею права на
69/100 частин домоволодіння на підставі
згоди ОСОБА_1 на отримання від неї
вказаної компенсації , суд вважає, що
ОСОБА_2 фактично ставиться питання про
визнання за нею права власності на
вказану частину домоволодіння з
припиненням права власності ОСОБА_1 на
частку у спільному майні. Вказане
питання також фактично вже було
вирішено рішенням Жовтневого
районного суду м. Харкова від 19
листопада 2013 року по справі №639/7222/13-ц
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
перерозподіл ідеальних часток, перехід
права власності на частину
домоволодіння, припинення спільної
часткової власності, яке у цієї частині
рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 12 березня 2014
року залишено без змін, тому
задоволенню не підлягають з
вищевказаних підстав.

Що стосується вимог щодо відшкодування
з відповідача на користь ОСОБА_1
матеріальної та моральної шкоди в
розмірі 5000 грн. та 15 000 грн. відповідно,
то вони, як вважає суд, також не
підлягають задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушеного
її права.

Але, судом позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають, тому
порушення її прав відповідачем ОСОБА_3
не встановлено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, які
встановлюють наявність або
відсутність обставин,що обґрунтовують
вимоги сторін, та мають значення для
вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК встановлено, що належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Так, позивачами в порушення вимог ст.
58-60 ЦПК України, суду не було надано
жодного належного доказу на
підтвердження своїх позовних вимог.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 26, 30, 57-60, 61, 88, 169,
208, 209, 215-216, 218, 324 ЦПК України, ст. ст.22, 23,
328, 356, 364, 367 ЦК України,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі
частини домоволодіння ,про захист
матеріальних прав та відшкодування
завданої матеріальної та моральної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги
через Жовтневий районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами,які не були
присутні у судовому засіданні протягом
десяти днів з дня отримання копії
вказаного рішення.

Суддя
Л.О. Шиянова