Справа № 125/344/14-ц Провадження №
22-ц/772/2901/2014Головуючий в суді першої
інстанції Переверзєв С. В.Категорія
50Доповідач Медяний В. М.
суду Вінницької області
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:
Головуючого: судді Медяного В.М.,
Суддів : Матківської М.В., Медвецького
при секретарі : Агеєвій Г.В.,
за участю сторін у справі: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
державної виконавчої служби Барського
районного управління юстиції, про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, яка продовжує
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Барського районного суду
Вінницької області від 28 серпня 2014
року, -

встановила:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на повнолітню
дитину. Посилається на те, що його мати
та відповідач у справі ОСОБА_4, який
являється його батьком, перебували у
шлюбі. Відповідно до довідки
Вінницького національного аграрного
університету від 24.01.2014 року №584
позивач ОСОБА_2 є студентом 2 курсу
Вінницького національного аграрного
університету на факультеті
механізації сільського господарства
на денному відділені, строк навчання
якого до 13 липня 2016 року. Проживає в
гуртожитку, за проживання в якому
сплачує кошти. Зокрема за період
проживання з 01 січня 2013 року по 31 грудня
2013 року ним вже було сплачено 2 320 грн.,
які також потрібно буде сплачувати і в
подальшому. Крім того, на сьогоднішній
день для забезпечення підручниками,
іншим навчальним обладнанням,
продуктами харчуванням, іншими
товарами для проживання необхідно не
малі кошти. Відповідач матеріально
йому не допомагає, хоча працездатний і
працює у Барському лінійно-виробничому
управлінні магістральних
газопроводів, отримує заробітну плату,
у зв'язку з чим має можливість
сплачувати кошти на його утримання на
навчання. Відповідно до довідки
Вінницького аграрного національно
університету розмір стипендії
позивача ОСОБА_2 становить 730 грн.

Також зазначає, що його мати ніде не
працює, так як у неї на утримані 4 дітей,
з яких 2 малолітні. Його молодший брат
ОСОБА_6 також є студентом і навчається у
Вінницькому національному
педагогічному університеті на денній
формі навчання, а тому їх матері дуже
складно матеріально їх утримувати.

Оскільки відповідач добровільно не
бажає вирішити питання про сплату
коштів на його утримання, тому
вимушений позивач змушений був
звернутися в суд з даним позовом та
просив стягнути з відповідача на його
користь аліменти на час навчання в
розмірі 800 грн. щомісяця до 13 липня 2016
року.

В ході розгляду справи у травні 2014 року
позивач ОСОБА_2 збільшив свої позовні
вимоги, згідно яких просив стягнути з
ОСОБА_4 на його користь аліменти у
розмірі 1500 грн. щомісяця до 13 липня 2016
року (а.с.32).

Ухвалою Барського районного суду
Вінницької області від 19 травня 2014 року
залучено до участі в справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача виконавчу службу
Барського районного управління
юстиції (а.с.38).

В подальшому у липні 2014 року ОСОБА_2
уточнив свої позовні вимоги відповідно
до яких просив стягнути з відповідача
на його користь аліменти на час
навчання у розмірі 1500 грн. щомісяця з
01.07.2014 року по 13.07.2016 року. З урахуванням
виплачених аліментів протягом
лютого-червня 2014 року просив стягнути
суми з таким розрахунком, щоб щомісяця
було по 1500 грн.: за лютий 2014 року у
розмірі 731 грн. 97 коп., за квітень 2014 року
з урахуванням переплачених 150 грн. 32
коп. у березні 2014 року 657 грн. 68 коп., за
червень 2014 року в розмірі 445 грн. 56 коп. з
урахуванням переплачених у травні 2014
року 311 грн. 33 коп., а усього за період з
лютого по 01.07.2014 року - 1 835 грн. 21 коп.
(а.с.57-59).

Рішенням Барського районного суду
Вінницької області від 28 серпня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
щомісячно аліменти в розмірі 1000 грн.,
починаючи стягнення з 03 лютого 2014 року
і продовжуючи до 13 липня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати по справі в розмірі 1000
грн. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави
243,60 грн. судового збору (а.с.71).

В апеляційній скарзі скаржник -
відповідач у справі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції від 28
серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції скаржник
відповідач у справі ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу
повністю підтримали та просили її
задовольнити, посилаючись на викладені
в ній доводи.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
апеляційну скаргу не визнала та
заперечила проти її задоволення,
посилаючись на її безпідставність та
необґрунтованість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
сторін у справі, що з'явилися до суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив
та виходив з того, що відповідач ОСОБА_4
є батьком позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який зараз навчається на 2 курсі
денного відділення Вінницького
національного аграрного університету,
строк навчання якого закінчується
13.07.2016 року.

Відповідач ОСОБА_4 працює в ПАТ
„Укртрансгаз.. філія УМГ
«Черкаситрансгаз» Барське ЛВУМН, за
час роботи у якому протягом 2013 року
йому було нараховані 79181 грн. та
протягом січня-травня 2014 року - 40540 грн.
Суд при прийнятті рішення виходив з
того, що відповідач має змогу надавати
матеріальну допомогу на утримання
сина, який продовжує навчання, але не
здійснює цього в добровільному
порядку, що є підставою для задоволення
позову.

При визначенні суми стягнення судом
враховано те, що згідно зазначених
документів за місцем роботи з
заробітку відповідача проводяться
стягнення аліментів, на утримання двох
дітей, хоча як пояснив представник ДВС
на виконанні виконавчих листів про
стягнення аліментів не перебуває.
Також судом враховано те, що мати
позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народила двоє
дочок, які перебувають на її утриманні,
тому вона не може самостійно здійснити
забезпечення сина - ОСОБА_2 Позивач
щомісячно отримує стипендію в розмірі
730 грн., однак разом з тим він несе
витрати по оплаті гуртожитку, яка
склала за 2013 рік - 2320 грн. Також ОСОБА_2
вимушений нести і інші витрати як на
проживання, так і навчання. Таким чином,
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що, враховуючи майновий стан як
позивача, так і відповідача, аліменти
слід стягувати у твердій грошовій сумі
у розмірі 1000 грн. щомісячно. При цьому,
суд першої інстанції не прийняв до
уваги посилання відповідача на те, що
вимоги про стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі не відповідають
змісту ст. 200 СК України, оскільки
зазначена норма Закону саме передбачає
визначення розміру аліментів як у
твердій грошовій сумі, так і у частці
від заробітку, і саме позивач
визначився з правовою підставою своїх
вимог.

Також суд дійшов висновку про
стягнення з відповідача понесених
позивачем витрат по наданню юридичної
допомоги в розмірі 1000грн., оскільки
вони підтвердженні квитанціями
адвоката про їх оплату.

Колегія суддів повністю погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Так, нормами статі 201 Сімейного кодексу
України визначено, що до відносин між
батьками і дочкою, сином щодо надання
їм утримання застосовуються норми
статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року №3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» встановлено, що
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання ), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Статтею 198 Сімейного кодексу України
батьки зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Зі змісту статті 199 Сімейного кодексу
України вбачається, що якщо повнолітні
дочка, син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами статі 200 СК України
суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
ст.182 СК України. При визначенні розміру
аліментів з одного з батьків суд бере
до уваги можливість надання утримання
другим з батьків, своїми дружиною,
чоловіком та повнолітніми дочкою,
сином.

Частиною 1 статі 182 СК України
визначено, що при визначені розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають значення.

Колегія суддів вважає, що таким чином
частково задовольняючи позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції встановив дійсні
правовідносини, що склалися між
сторонами, дав їм належну оцінку та
дійшов підставного висновку щодо
заявлених в суді вимог, правильно
застосувавши при цьому норми
матеріального права та не порушивши
норми процесуального права. Ухвалюючи
дане рішення, суд виходив з доводів і
заперечень сторін, враховуючи принцип
змагальності та диспозитивності
цивільного судочинства, повно
з'ясувавши обставини справи. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують та не дають достатніх
підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п.17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 р. №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», згідно з якими
відсутність домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину є
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом того із них, з ким
вона проживає.

Згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім`ї. Сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Частиною 2 ст.18 СК України передбачено,
що суд застосовує ті способи захисту
прав або інтересів учасників сімейних
відносин, які встановлені законом або
домовленістю (договором) сторін.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції належним чином
врахував положення ч.1 ст.184 СК України
щодо визначення розміру аліментів у
твердій грошовій сумі, оскільки з
довідки про доходи відповідача ОСОБА_4
(а.с.26) вбачається, що він має мінливий
дохід від 5050,35 грн. в місяць до 12512,03 грн.
в місяць, а тому за таких підстав наявні
інші обставини, що мають істотне
значення, а також те, що позивач сам
визначився у позові зі стягненням
аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів відхиляє доводи
скаржника про те, що судом першої
інстанції при ухваленні рішення не
було взято до уваги, те що відповідач не
має власного житла і змушений його
винаймати, сплачуючи як за житло так і
за комунальні послуги, оскільки ці
доводи ніяким чином не підтверджені
доказами, відповідно до ст. 60 ЦПК
України.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач має
можливість сплачувати аліменти на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчатися та потребує при
цьому матеріальної допомоги, оскільки,
відповідач має задовільний стан
здоров'я, являється працездатною
особою, не має на утриманні
непрацездатних дружини, батьків не
виконує належним чином свого обов'язку
закріпленого, як в Конституції України,
так і в Сімейному кодексі України, має
всі можливості матеріально утримувати
свою повнолітню дитину.

Також слід звернути увагу на те, що
відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України якщо
після досягнення повноліття
найстаршою дитиною ніхто з батьків не
звернувся до суду з позовом про
визначення розміру аліментів на інших
дітей, аліменти стягуються за
вирахуванням тієї рівної частки, що
припадала на дитину, яка досягла
повноліття.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не є обґрунтованими
підставами для скасування ухваленого
судом рішення.

Крім того, згідно роз'яснень,
викладених в п.21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. №3 «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України
роз'яснює сторонам їх відповідальність
за прострочення сплати аліментів.

Також, визначення розміру аліментів у
твердому грошовому розмірі не
позбавляє відповідача за наявності
відповідних підстав права звернутися
до суду з позовом про зменшення розміру
аліментів відповідно до ст.192 СК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.4, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Барського районного суду
Вінницької області від 28 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: підпис.
В.М. Медяний

Судді: підписи.
М.В. Матківська

С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом.

Суддя:
В.М. Медяний