Справа №461/1461/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2014 року Галицький районний суд
м.Львова в складі: головуючої судді -
Волоско І.Р., при секретарі - Козак Т.С.,
Гром'як О.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту
народознавства НАНУ про поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 в позовній заяві просить
суд поновити її на роботі на посаді
провідного зберігача фондів МЕХП
Музей Етнографії та художнього
промислу Інституту народознавства НАН
України; стягнути з Інституту
народознавства НАН України на її
користь середньомісячний заробіток за
час вимушеного прогулу та 10 000 грн.
моральної шкоди. Свої вимоги мотивує
тим, що її незаконно було звільнено з
роботи за ст.36 п.6 КЗпП України з 16.01.2014р.
, оскільки скорочення посади
провідного зберігача фондів МЕХП
носило штучний характер з метою
звільнення її як неугодного
працівника; при зміні в організації
виробництва і праці відповідач не
надав їй можливості працювати за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою, відтак, не вправі був
звільняти її за п.6 ст.36 КЗпП України;
вважає, що звільнення повинно було бути
проведено за п.1 ст.40 КЗпП України, з
дотриманням вимог ст..ст.43,44 цього
Кодексу, з отриманням на це згоди
профспілкової організації , членом
якої вона є. Звільнення з роботи з
порушенням законних трудових прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагали від неї додаткових зусиль для
організації свого життя, оскільки вона
залишилась без засобів до існування,
має на утриманні двох дітей, тому
просить стягнути з відповідача завдану
моральну шкоду.

В судовому засіданні вимоги
підтримала, просить задоволити.

Представник відповідача проти
позову заперечив, покликається на те,
що в Інституті народознавства НАН
України відбулась зміна вт організації
виробництва та зміна в організації
праці працівників Музею етнографії і
художнього промислу Інституту, а саме ,
скорочення в порядку ст..40 п.1 КЗпП
України відповідно до наказу №70 від
11.11.2013 року ; ліквідовувалась посада
провідного зберігача фонду « Верхній
одяг та взуття», яку займала ОСОБА_1, а
тому продовження роботи позивачки за
тією ж посадою було неможливим.
Останній запропоновано єдину вакантну
посаду доглядача фондів, від
переведення на яку позивачка
відмовилась, тому підставно була
звільнена з роботи по п.6 ст.36 КЗпП
України. В позові просить відмовити.

Суд, з»ясувавши обставини
справи, оцінивши надані сторонами
доказами, вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи із
наступного.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1
працювала в Інституті народознавства
Національної Академії Наук України з
1991 року на посаді провідного зберігача
фондів МЕХП Музей етнографії та
художнього промислу .

Звільнена з займаної посади
Наказом №6-к від 16.01.2014 року за п.6 ст.36
КЗпП України .

Даному звільненню передував
Наказ №75-к від 11.11.2013р., яким на підставі
протоколу №5 засідання Вченої ради
Інституту народознавства НАН України
від 05.11.2013р. та у зв'язку із запланованим
скороченням штату працівників
ліквідовано посаду провідного
зберігача фондів Музею етнографії та
художнього промислу , яку займала
позивачка.

ОСОБА_1 було запропоновано
посаду доглядача МЕХП, яка не
відповідала спеціальності та
кваліфікації позивачки .

Наказом №5-к від 15.01.2014р. без
згоди ОСОБА_1, в порушення вимог ст.. 32
КЗпП України, позивачку було
переведено на посаду доглядача МЕХП з
17.01.2014р. З означеним наказом остання
ознайомлена, не погодилась з таким,
оскільки письмової заяви на
переведення не подавала і таку їй
писати не пропонували а.с.19 .

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України ,
підставами припинення трудового
договору є відмова працівника від
переведення на роботу в іншу
місцевість разом з підприємством,
установою, організацією ,а також
відмова від продовження роботи у
зв»язку із зміною істотних умов праці.

Постанова Пленуму Верховного Суду
України « Про практику розгляду судами
трудових спорів « від 6 листопада 1992р.№9
, п.10 роз»яснює, що припинення трудового
договору за п.6 ст.36 КЗпП України при
відмові працівника від продовження
роботи із зміненими істотними умовами
праці може бути визнано обґрунтованим,
якщо зміна істотних умов праці при
провадженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою викликана змінами в
організації виробництва і праці
раціоналізацією робочих місць,
введенням нових форм організації
праці, у тому числі перехід на бригадну
форму організації праці, і , навпаки,
впровадженням передових методів,
технологій тощо .

Відповідно до ст.40 п.1 КЗпП
України трудовий договір , укладений
на невизначений строк, а також трудовий
договір до закінчення його чинності
можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

У зв'язку з тим, що роботодавець
при зміні в організації виробництва і
праці не надав ОСОБА_1 можливості
працювати за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою, відповідач
не мав законних підстав для звільнення
позивачки за п.6 ст.36 КЗпП України.

В цьому випадку, звільнення
повинно бути проведено за п.1 ст.40 КЗпП
України, з дотриманням вимог ст.ст.43,44
КЗпП України.

Відповідно до ст.43 КЗпП України ,
розірвання трудового договору ,
передбаченого п.1 ст.40 КЗпП України крім
випадку повної ліквідації
підприємства може бути проведено лише
за попередньою згодою профспілкового
органу.

Встановлено, що ОСОБА_1 на час
звільнення була членом Первинної
профспілкової організації Інституту
народознавства НАН України; та членом
профкому зазначеної профспілкової
організації.

Відповідач -Інститут
народознавства НАН України , як
роботодавець, при скороченні посади
позивачки не звертався за згодою до
Первинної профспілкової організації,
чим порушено права ОСОБА_1

Щодо відшкодування моральної
шкоди ,то вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають; доказів заподіяння такої
не надано.

В судовому засіданні також не
знайшли свого підтвердження доводи
позивача, що причиною звільнення її з
роботи є упереджене ставлення до неї
відповідача.

Таким чином, суд вважає, що
позивачка підлягає поновленню на
роботі на посаді провідного зберігача
фондів МЕХП Інституту народознавства
НАН України, з виплатою
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу; рішення в частині
поновлення на роботі та виплату
одномісячного середнього заробітку за
час вимушеного прогулу підлягає
негайному виконанню .

До стягнення на користь ОСОБА_1
підлягає заробітна плата в сумі 20 435,78
грн. при середньомісячному заробітку
за два місяці, що передували звільненню
- 3969,58 грн.; одноденний заробіток
становить 147,02 грн.; час вимушеного
прогулу з 17.01.2014р. по 04.07.2014р.= 139 робочих
днів; 139 р.дн. х 147,02 грн.= 20 435,78 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України,
на підставі ст..ст. 40п.1,36 п.6,231,232 КЗпП
України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково .

Поновити ОСОБА_1 на посаді
провідного зберігача фондів МЕХП
Музей Етнографії та художнього
промислу Інституту народознавства НАН
України.

Стягнути з Інституту
народознавства НАН України на користь
ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за
час вимущеного прогулу в сумі 20 435, 78
грн..

Рішення в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі та виплату середнього
заробітку в межах одного місяця в сумі 3
969,58 грн. - допустити до негайного
виконання.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди - відмовити .

Термін оскарження рішення суду - 10
днів з моменту його проголошення до
апеляційного суду Львівської області
через Галицький районний суд м.Львова.

Суддя І.Р.Волоско.