Справа 206/5779/14-ц
Провадження 2/206/1379/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі :

головуючого судді
Кушнірчука Р.О.,

при секретарі Гайдук
Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Самарської районної в місті
Дніпропетровську ради, територіальної
громади в особі Дніпропетровської
міської ради, треті особи - Восьма
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Управління Держземагенства у
місті Дніпропетровську
Дніпропетровської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

2 вересня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтував тим, що відповідно до
Державного акту на право приватної
власності на землю серія ДП № 022348, код
ДЗК: 84497006, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської Ради
народних депутатів №2502 від 17.12.1998 року
ОСОБА_2 належала земельна ділянка,
загальною площею 632 кв.м., цільове
призначення земельної ділянки: для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд , яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :09:081:0006. Після
її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась
спадщина на домоволодіння та земельну
ділянку, а спадкоємцями цього майна
були він та її чоловік - ОСОБА_3. ОСОБА_3
отримав 1/3 (одну третю) частину
земельної ділянки на підставі
Свідоцтва про право на спадщину, що
зареєстровано у реєстрі за № 3-3862 від
02.12.2005 року, але не зареєстрував свого
права власності на цю частину
земельної ділянки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
помер, однак за життя він склав заповіт,
яким заповів своє майно на ОСОБА_1.
Оскільки за час свого життя померлий
ОСОБА_3 не встиг здійснити державну
реєстрацію права власності на
зазначену земельну ділянку та
виготовити на власне ім'я державний акт
на право власності на земельну ділянку,
державний нотаріус Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори видала на його
ім'я 26 вересня 2013 року Свідоцтво про
право на спадщину за заповітом лише на
1/3 частину житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці
площею 632 кв. м. Разом з тим, у Свідоцтві
про право на спадщину до складу
спадкового майна, що перейшло мені в
порядку спадкування, не було включено
земельну ділянку, що і стало причиною
звернення до суду з вказаним позовом
(а.с 2-3).

В судовому засіданні позивач
підтримав позовну заяву.

Представники відповідачів
заперечували проти позовних вимог.

Третя особа - державний нотаріус
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове не
з'явився, надала заяву з проханням
слухати справу без її участі, а також
копії спадкових справ.

Третя особа - представник Управління
Держкомзему у місті Дніпропетровськ
Дніпропетровської області в судове не
з'явився, надіслав пояснення по суті
справи, в яких просив проводити судове
засіданні без його участі.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серія ДП
№ 022348, код ДЗК: 84497006, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської Ради
народних депутатів № 2502 від 17.12.1998 року
ОСОБА_2 належала земельна ділянка,
загальною площею 632 кв.м., цільове
призначення земельної ділянки: для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд , яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :09:081:0006 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 13 січня 2004 року за №35 (а.с.60).

Після її смерті була відкрита спадщина
та 2 грудня 2005 року державним
нотаріусом Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Отроцюк О.В. було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом у розмірі
1/3 частки майна її чоловіку - ОСОБА_3, яке
складалося з домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване
на земельній ділянці площею 632 кв.м. та
земельної ділянки площею 632 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 та переданої для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(а.с.11).

Також 2 грудня 2005 року державним
нотаріусом Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Отроцюк О.В. було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом у розмірі
2/3 частки майна позивачу - ОСОБА_1, яке
складалося з домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване
на земельній ділянці площею 632 кв.м. та
земельної ділянки площею 632 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 та переданої для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(а.с.82).

Під час видачі вказаних свідоцтв про
право на спадщину, нотаріус на
державному акті на право приватної
власності на землю серія ДП № 022348, код
ДЗК: 84497006, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської Ради
народних депутатів № 2502 від 17.12.1998 року
на ім'я ОСОБА_2, зробив відповідну
відмітку (а.с.12).

2 грудня 2005 року ОСОБА_3 склав заповіт на
ім'я позивача ОСОБА_1, яким заповів
останньому усе належне йому майно
(а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 09 жовтня 2012 року за №922 (а.с.4).

Після його смерті спадщину прийняв
ОСОБА_1, який подав заяву нотаріусу про
прийняття спадщини (а.с.33).

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 помер, не встигнувши
переоформити на свої ім'я право
власності на 1/3 частину земельної
ділянки в порядку спадкування за
законом та отримати державний акт на
право власності на землю на своє ім'я
після смерті ОСОБА_2.

Виниклі між сторонами спірні
правовідносини регулюються нормами
Цивільного Кодексу України.

За правилами ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного
кодексу України та ст.1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за загальним
правилами спадкування при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у
праві спільної сумісної власності
успадковується на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

До майнових прав, які успадковують
спадкоємці, відносяться у тому числі і
права власності. Також до спадкоємця
переходять ті особисті немайнові
права, котрі тісно пов'язані з
майновими правами.

Саме по собі неотримання померлим
ОСОБА_3 державного акту на своє ім'я та
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку через смерть його, як
спадкодавця, не може бути підставою для
відмови позивачу у визнання права
власності на неї в порядку спадкування,
оскільки позивач є спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_3,
спадщину фактично прийняв, від неї не
відмовлявся та спадковим майном
фактично користується, а тому у
відповідності до ст. 1268 ЦК та ст.1225 ЦК
успадковує право власності на частину
цієї земельної ділянки.

З доводами представників відповідачів
про те, що померлому ОСОБА_3 не належала
1/3 частини земельної ділянки, оскільки
він не здійснив державної реєстрації
свого права власності на неї, не можна
погодитися.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникне переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що супроводжує
внесенням до державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень.

Тобто реєстрація права власності - це
не виникнення самого права, а визнання
підтвердження такого права. Реєстрація
права власності є похідною від
встановленого факту виникнення,
переходу або припинення права.

Таким чином, факт отримання померлим
ОСОБА_3 2 грудня 2005 року свідоцтва про
право на спадщину за законом у розмірі
1/3 частки майна, яке складалося зокрема
з земельної ділянки площею 632 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1, свідчить про
набуття ним права на неї, а отже
наступне входження цього майна до
спадкової маси.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно зі статтею 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року (далі -
Конвенція) кожен, чиї права і свободи,
викладені в цій Конвенції, порушуються
(для позивачів - стаття 1 Першого
Протоколу), має право на ефективний
засіб правового захисту у відповідному
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинено особами, що
діяли як офіційні особи. Передбачене
приведеною нормою право особи на
ефективний правовий захист у
національному органі не передбачає її
обов'язку використовувати неефективні
способи, зокрема і судові.

Отже, у даному випадку за Конвенцією
позивач має право на такий обраний ним
ефективний спосіб правового захисту,
який унеможливлював би бездіяльність
відповідних органів (нотаріату чи
органів місцевого самоврядування).

Разом з тим, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог до Виконавчого комітету
Самарської районної в місті
Дніпропетровську ради з наступних
підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ
від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування» при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Статутом міста Дніпропетровська
прийнятим Дніпропетровською міською
радою XXIII скликання від 13 червня 2001 року
та зареєстрованим Дніпропетровським
обласним управлінням юстиції від 20
червня 2001 року визначено, що
територіальну громаду м.
Дніпропетровська складають жителі, які
проживають на території м.
Дніпропетровська.

Інтереси територіальної громади міста
може представляти лише
Дніпропетровська міська рада, а отже
вона є належним відповідачем у даній
справі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом під час розгляду
справи в їх сукупності та розглядаючи
позов в межах заявлених позовних вимог
і на підставі наданих сторонами
доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд приходить до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог у заявлений позивачем спосіб.

Керуючись ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60,88,130, 205, 208,
209 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності на 1/3
(одну третю) частини земельної ділянки,
загальною площею 632 кв.м, з цільовим
призначенням земельної ділянки: для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :09:081:0006 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Самарської
районної в місті Дніпропетровську ради
- відмовити.

Стягнути з територіальної громади в
особі Дніпропетровської міської ради
на користь ОСОБА_1 сплачений ним
судовий збір у розмірі 579,08 гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддя:
Р.О. Кушнірчук