АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8613 /2014
інстанції - Тімофеєва Г.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Усика Г.І., Соколової В.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Джи.Ай. Ті.», треті
особи: ОСОБА_3, приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Провідна» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
представником ОСОБА_4

на рішення Сімферопольського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 08.07.2013 року

в с
т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
TOB «Джи.Ай.Ті», треті особи: ОСОБА_3, ПрАТ
«СК «Провідна» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, з
врахуванням збільшених позовних вимог
просив стягнути з товариства майнову
шкоду у розмірі 8 199 грн. 05 коп., моральну
шкоду у розмірі 5000 грн., заподіяну
пошкодженням його автомобіля та інші
збитки у розмірі 27,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
08.08.2012 року з вини ОСОБА_3, який
знаходився на той час з TOB «Джи.Ай.Ті.» у
трудових відносинах, сталася
дорожньо-транспортна пригода, за
результатами якої було пошкоджено
його автомобіль «ВАЗ 11183». CK «Провідна»
відшкодувала йому частково майнову
шкоду, завдану пошкодженням автомобіля
внаслідок ДТП, з урахуванням зносу та
франшизи, сплативши страхове
відшкодування у розмірі 25 605 грн. 93 коп.
За даними звіту загальна вартість
відновлюваного ремонту автомобіля
складає 33 104 грн. 98 коп., а тому TOB
«Джи.Ай.Ті.» зобов'язано сплатити йому
решту суму майнової шкоди - 8 199,05 грн.,
моральну шкоду, пов'язану з душевними
стражданнями та незручностями у
зв'язку з неможливістю використовувати
автомобіль та витрати які він поніс на
послуги банку та пошти саме з вини
відповідача.

Рішенням Сімферопольського районного
суду АР Крим від 08.07.2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з TOB «Джи.Ай.Ті.» на користь
ОСОБА_2 франшизу у сумі 500 грн., моральну
шкоду в розмірі 1 000 грн. і судові
витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. В іншій
частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, діючи в
інтересах ОСОБА_2, просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в
повному обсязі. Посилається на
незаконність ухваленого судом рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що за положеннями ст.
1192 ЦК України відповідач повинен
відшкодувати збитки відповідно до
реальної вартості втраченого майна на
момент розгляду справи або виконання
робіт, необхідних для відновлення
пошкодженої речі. Розмір моральної
шкоди визначений без урахування
фактичних обставин по справі.

Судом першої інстанції також не
враховано те, що позивач поніс збитки у
вигляді поштових витрат та витрат по
сплаті Банку комісійних у загальній
сумі 27 грн. 50 коп. Також необґрунтованою
є відмова в частині розподілу витрат
на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_2, його представник
ОСОБА_4, представник відповідача ТОВ
«Джи.Ай.Ті.», треті особи: ОСОБА_3 та
представник ПрАТ «СК «Провідна» в
судове засідання повторно не
з'явились, про час та місце судового
засідання повідомлялись шляхом
розміщення оголошення на офіційному
сайті Апеляційного суду м. Києва, у
зв'язку з тимчасовою окупацією АРКрим.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Колегія суддів розцінила причини їх
неявки в судове засідання як неповажні
та дійшла висновку про можливість
розгляду справи за їх відсутності у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України, та розглянула справі у
відповідності до вимог ч. 2 ст.197 ЦПК
України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2, подана представником
ОСОБА_4 підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
дорожньо-транспортна пригода сталася
саме з вини ОСОБА_3, відшкодування
шкоди, спричиненої пошкодженням
автомобіля, належного позивачеві, в
частині розміру франшизи, яка не
виплачена страховою компанією, є
зобов'язанням Товариства з яким ОСОБА_3
перебував у трудових відносинах під
час ДТП та яке є власником джерела
підвищеної небезпеки; з врахуванням
виплаченого позивачеві страхового
відшкодування, підстав для стягнення
майнової шкоди суд не вбачав; моральну
шкоду з урахуванням обставин по справі
суд визначив у розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду, в цій частині та вважає, що
висновки суду першої інстанції в
частині визначення розміру майнової та
моральної шкоди зроблені з урахуванням
норм матеріального і процесуального
права та зібраних по справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.08.2012 року на автодорозі «Харків -
Сімферополь» 525 км +220 м сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої було пошкоджено
автомобіль, який належить позивачеві.

Постановою Сімферопольського
районного суду АР Крим від 25.08.2012 року
ОСОБА_3, який на той час був працівником
TOB «Джи.Ай.Ті», визнано винним у
вчинення правопорушення
передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто
до адміністративної відповідальності
з накладенням адміністративного
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340
грн.

Відповідно до полісу № АА/4869473
обов'язкового страхування власників
наземних транспортних засобів від
09.08.2011 року зі строком дії з 28.08.2011 року
по 27.08.2012 рік, страхувальником TOB
«Джи.Ай.Ті.» застрахована
цивільно-правова відповідальність
будь-якої особи, яка на законних
підставах керує забезпеченим
транспортним засобом марки «ДАФ»,
реєстраційний номер НОМЕР_1; ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) був
встановлений у розмірі 50 000 грн.,
франшиза складає 500 грн.

CK «Провідна» відшкодувала позивачу
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
ДТП, з урахуванням зносу та франшизи,
сплативши страхове відшкодування у
розмірі 25 605 грн. 93коп. Зазначена
обставина зазначається як самім
позивачем так підтверджується і
роздруківкою приходу коштів на
банківську картку ОСОБА_2 (а.с. 13),
відповідно до якої на його картковий
рахунок надійшли кошти у розмірі 25605,93
грн. Таким чином, судом першої
інстанції вірно встановлена сума
виплаченого позивачеві страхового
відшкодування і вірно встановлено факт
несплати страховою компанією франшизи
у розмірі 500 грн.

За даними звіту загальна вартість
відновлюваного ремонту (без урахування
зносу) складає 33 104, 98грн., а розмір
матеріальної шкоди, заподіяної
пошкодженням автомобіля складає 26 109,72
грн. (а.с. 15).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитки у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування у повному
обсязі.

Загальні підстави відшкодування
майнової та моральної шкоди
передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.
Відшкодування юридичною особою шкоди,
завданої її працівником передбачено
ст.1172 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 979, 988 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ст.ст.5,6 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції, що діяла на момент
події дорожньо-транспортної пригоди,
об'єктом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу. Страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до п.22.1 ст.22 зазначеного
Закону при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.ст. 29, 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик відшкодовує
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. У разі, коли
відшкодування витрат на проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
майна (транспортного засобу) з
урахуванням зносу здійснюється
безпосередньо на рахунок потерпілої
особи (її представника), сума, що
відповідає розміру оціненої шкоди,
зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість.

Як зазначалось раніше, позивачем від
ПАТ «СК «Провідна» було отримано
страхове відшкодування у розмірі 25 605,93
грн.

Визначаючи розмір майнової шкоди, яка
підлягає стягненню з ТОВ «Джи.Ай.Ті.» на
користь позивача, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що розмір
відшкодування складає тільки суму
франшизи, оскільки відповідно до п.12.1
ст.12 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування зменшується на суму
франшизи.

Дійсно, відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК
України розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Реальна вартість втраченого майна
повинна визначатися саме з урахуванням
зносу речей на момент спричинення
шкоди, що відповідає положенням ст. 1166
ЦК України.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
від 01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» та п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» якщо для
відновлення попереднього стану речі,
що мала певну зношеність (наприклад,
автомобіля), були використані нові
вузли, деталі, комплектуючі частини
іншої модифікації, що випускаються
взамін знятих з виробництва однорідних
виробів, особа, відповідальна за шкоду,
не вправі вимагати врахування
зношеності майна або меншої вартості
пошкоджених частин попередньої
модифікації.

Зазначені положення передбачають
ситуацію, коли особа понесла реальні
збитки, тобто відремонтувала
пошкоджений автомобіль і розмір цих
витрат підтверджує певними доказами.

Але, позивач не довів суду того, що він
поніс реальні збитки ( відремонтував
автомобіль та сплатив вартість цього
ремонту), він не довів суду наявності
обставин, які б надавали йому право на
відшкодування матеріальної шкоди без
урахування зносу. Таким чином,
отримавши страхове відшкодування у
розмірі 25 605,93 грн. та отримавши
франшизу у розмірі 500 грн.(за рішенням
суду першої інстанції), позивач
фактично отримує розмір матеріальної
шкоди заподіяної йому пошкодженням
автомобіля, у відповідності до
висновків заключення про розмір шкоди
(а.с. 15)

Стосовно розміру моральної шкоди, то
судом першої інстанції обґрунтовано
застосовані положення ст.23, ч. 1 ст.1167 ЦК
України щодо відшкодування особою
моральної шкоди, завданої фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, за
наявності вини цієї особи з
урахуванням характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також вимог
розумності і справедливості. Розмір
моральної шкоди -1000 грн. визначений
судом першої інстанції відповідно до
вимог цивільного законодавства та
фактичних обставин справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі; кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень; особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предметі спору на власний розсуд;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, необґрунтованими є
висновки суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
стягнення інших збитків, а саме
понесених позивачем поштових витрат та
витрат по сплаті Банку комісійних у
загальній сумі 27 грн. 50 коп., оскільки
відшкодування цих збитків (майнової
шкоди) було заявлено ОСОБА_2 як позовну
вимогу (а.с. 44-45), а не як розподіл
судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем понесені поштові витрати та
витрати по сплаті Банку комісійних у
загальній сумі 27 грн. 50 коп., що не
оспорюється відповідачем. Зазначені
витрати дійсно не відносяться до
судових, відповідно до ст.79 ЦПК України,
однак вони понесені позивачем з вини
відповідача, тому на підставі
загальних положень ст.1166 ЦК України
підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується розподілу витрат на
правову допомогу, то судом першої
інстанції вірно не було стягнуто з
відповідача понесені позивачем
витрати на допомогу ОСОБА_4 виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, до
судових витрат належать, зокрема,
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюються законом.

Як свідчать матеріали справи,
представник позивача ОСОБА_4 приймала
участь в судових засіданнях в якості
представника позивача (у відповідності
до положень ст.38, п.1 ч.1 ст. 42 ЦПК
України), її повноваження були
посвідчені довіреністю від 01.04.2013 року
(а.с. 26).

В матеріалах справи містяться копії
документів: свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, диплом спеціаліста ОСОБА_4, який
свідчить про те, що вона має вищу освіту
за спеціальністю «Правознавство» та
здобула кваліфікацію юриста, свідоцтво
платника єдиного податку, в якому не
зазначений такий вид її діяльності, як
надання правової допомоги (а.с. 18,19).

Таким чином, ОСОБА_4 не брала участі у
розгляді даної справи як адвокат
(відповідні документи у справі
відсутні) або як особа, яка надає
правову допомогу. У відповідності до
вимог ст.56 ЦПК України, вона не
допускалась до участі у даній справі за
ухвалою суду, як особа яка надає
правову допомогу. Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази
того, що вона має право за законом
надавати таку правову допомогу.
Зазначені вище документи такого права
їй не надають.

За таких обставин, у відповідності до
вимог ст.ст. 56, 84, 88 ЦПК України не
підлягають відшкодуванню відповідачем
позивачеві витрати, які він сплатив
СПД ОСОБА_4 не дивлячись на те, що
частина його позовних вимог
задоволена.

На підставі вищевикладеного, рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у відшкодуванні шкоди у
розмірі 27 грн. 50 коп. підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення на користь позивача
майнової шкоди у розмірі 27 грн. 50 коп.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 є обґрунтованимив частині, а
висновки, викладені в рішенні суду
першої інстанції, в цій частині, є
помилковими та такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції скасовує рішення суду першої
інстанції, в частині, та ухвалює, в цій
частині, нове рішення.

Висновки колегії суддів апеляційного
суду відповідають фактичним
обставинам справи та зібраним по
справі доказам.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону
України «Про забезпечення прав і
свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» N 1207-VII, із змінами і
доповненнями, внесеними Законом
України від 06.05.2014 року N 1237-VII, цей Закон
визначає статус Автономної Республіки
Крим та м.Севастополя, встановлює
особливий правовий режим на цій
території, визначає особливості
діяльності державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ і організацій в умовах цього
режиму, додержання та захисту прав і
свобод людини і громадянина, а також
прав і законних інтересів юридичних
осіб.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України
«Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» N 1207-VII, із змінами і
доповненнями, внесеними Законом
України від 06.05.2014 року N 1237-VII, у зв'язку
з неможливістю здійснювати правосуддя
судами Автономної Республіки Крим та
міста Севастополя на тимчасово
окупованих територіях, змінити
територіальну підсудність судових
справ, підсудних розташованим на
території Автономної Республіки Крим
та міста Севастополя судам, та
забезпечити розгляд цивільних справ,
підсудних місцевим загальним судам,
розташованим на території Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя, -
місцевими загальними судами міста
Києва, що визначаються Апеляційним
судом міста Києва.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів Апеляційного суду
м.Києва вважає за необхідне визначити
Подільський районний суд м.Києва
місцем зберігання вказаної цивільної
справи та вирішення питань,
передбачених Главою 4 (стосовно рішення
суду першої інстанції, в частині
залишення його без змін), Розділами VI,
VII ЦПК України,

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від
08.07.2013 року, в частині відмови ОСОБА_2 у
стягненні збитків у розмірі 25, 50 грн.
скасувати та ухвалити, в цій частині,
нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю « Джи.Ай.Ті.» на
користь ОСОБА_2 витрати понесені на
поштові відправлення та витрати по
сплаті комісійного збору в загальному
розмірі 25,50 грн.

В іншій частині рішення
Сімферопольського районного суду
Автономної Республіки Крим від 08.07.2013
року залишити без змін.

Визначити Подільський районний суд
м.Києва місцем зберігання вказаної
цивільної справи та вирішення питань,
передбачених Главою 4 (стосовно рішення
суду першої інстанції, в частині
залишення його без змін), Розділами VI,
VII ЦПК України.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: