АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1370/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3094/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 26 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Октябрський відділ ДРАЦ
Полтавського МУЮ Полтавської області,
про визнання шлюбу, укладеного без
наміру створити сім'ю, недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у
якому зазначав, що батько позивачки -
ОСОБА_4, 15 липня 2011 року зареєстрував
в Октябрському ВДРАЦС
Полтавського МУЮ за №0 шлюб з
ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці
64 років помер.

Вказує, що ОСОБА_4 уклав шлюб без
вільної згоди, оскільки в момент
реєстрації шлюбу страждав тяжкою
хворобою (пухлина мозку) І ступеню, а
також вживав алкогольні напої у
великій кількості, унаслідок чого не
усвідомлював сповна значення своїх дій
та не міг керувати ними.

Відповідачка ОСОБА_1 знала про тяжку
хворобу ОСОБА_4, тому вирішила укласти з
ним шлюб з метою отримання його майна у
спадок, крім того, впливала на
погіршення відносин позивачки з
батьком.

З цих підстав, просив визнати недійсним
шлюб від 15 липня 2011 року,
зареєстрований в Октябрському ВДРАЦС
Полтавського МУЮ між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 26 серпня 2014 року позов
задоволено, шлюб, укладений 15 липня 2011
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та
зареєстрований у Октябрському ВДРАЦС
Полтавського МУЮ, визнано недійсним.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 15
липня 2011 року Октябрським ВДРАЦС
Полтавського МУЮ зареєстровано шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що зроблено
відповідний актовий запис №138 (а.с. 30).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер (а.с. 10).

Звертаючись до суду з позовом щодо
визнання шлюбу недійсним, ОСОБА_2
обґрунтовувала вимоги тим, що її батько
- ОСОБА_4, уклав вищевказаний шлюб без
вільної згоди та відповідачка ОСОБА_1
не мала наміру створення сім'ї з
покійним батьком позивачки й набуття
прав та обов'язків подружжя.

Задовольняючи позов, місцевий суд
прийшов до висновку про визнання
недійсним шлюбу, укладеного між
сторонами, на підставі ч. ч. 1 та 2 ст. 40 СК
країни, згідно яких шлюб може бути
визнано недійсним у разі, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка, та у разі його
фіктивності.

Проте, з таким висновком місцевого суду
колегія суддів погодитися не може,
оскільки він не відповідає обставинам
справи і нормам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 СК України шлюб
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо він був зареєстрований без
вільної згоди жінки або чоловіка. Згода
особи не вважається вільною, зокрема,
тоді, коли в момент реєстрації шлюбу
вона страждала тяжким психічним
розладом, перебувала у стані
алкогольного, наркотичного, токсичного
сп'яніння, в результаті чого не
усвідомлювала сповна значення своїх
дій і (або) не могла керувати ними, або
якщо шлюб було зареєстровано в
результаті фізичного чи психічного
насильства.

Згідно з ч. 2 ст. 40 СК України шлюб
визнається недійсним за рішенням суду
у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його укладено жінкою та
чоловіком або одним із них без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 13 постанови від 21 грудня
2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», при розгляді судом справ про
визнання шлюбу недійсним слід мати на
увазі, що за наявності одних підстав
суд зобов'язаний, а за наявності інших
суд може визнати шлюб недійсним. За
рішенням суду шлюб обов'язково
визнається недійсним, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка, а також у разі його
фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не
може бути визнано недійсним, якщо на
момент розгляду справи відпали
обставини, які засвідчують відсутність
згоди особи на шлюб або її небажання
створити сім'ю.

Згідно з вимогами ст. ст. 10 та 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Вирішуючи спір, місцевий суд не взяв до
уваги, що позов пред'явлено з двох
підстав, передбачених ч. 1 ст. 40 СК
України (відсутність вільної згоди
іншого з подружжя) та ч. 2 ст. 40
СК України (фіктивність шлюбу), які є
взаємовиключними, у порушення вимог
ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив
ОСОБА_1 необхідність уточнення
позовних вимог, з яких саме
підстав пред'являвся нею позов, та
задовольнив позов фактично з двох
підстав, що є недопустимим.

Між тим, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі понад 2 років, у
свою чергу, матеріали справи не містять
будь-яких доказів того, що після
укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не
набули прав та обов'язків подружжя, чи
доказів окремо проживання чи наявність
інших обставин, які давали підстави для
висновку про відсутність наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя (фіктивність
шлюбу).

Посилання ОСОБА_1 на відсутність
вільної згоди ОСОБА_4 на укладення
шлюбу також не підтверджена належними
та допустимими доказами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Обставина наявності чи відсутності в
момент державної реєстрації шлюбу
вільної згоди ОСОБА_4 на його укладення
могла бути підтверджена чи спростована
висновком посмертної
судово-психіатричною експертизи, вимог
щодо проведення якої жодною зі сторін
не заявлялося.

Між тим, тяжкість захворювання ОСОБА_4
не виключає можливості усвідомлення
ним значення своїх дій в момент
укладення шлюбу.

Посилання позивачки на зловживання
ОСОБА_4 алкогольними напоями не
ґрунтується на доказах, водночас у
справі відсутні будь-які об'єктивні
відомості про перебування останнього
на обліку в наркологічному диспансері
або лікування з цього приводу.

З урахуванням цього, колегія суддів
дійшла висновку щодо недоведеності в
цілому позовних вимог щодо визнання
недійним шлюбу з підстав як його
фіктивності (ч. 2 ст. 40 СК України), так і
відсутності вільної волі іншого
подружжя (ч. 1 ст. 40 СК України), тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

З огляду на зміст ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

На підтвердження понесення витрат на
правову допомогу, відповідачкою було
надано до суду витяг з договору на
представництво інтересів у цивільній
справі від 25 лютого 2014 року (а.с.
45), ордер №010601 (а.с. 46), квитанцію №2 від 25
лютого 2014 року на 2 000,00 грн.
(а.с. 42) та розрахунок, у якому зазначені
складові витрат на правову допомогу
(а.с. 43).

Представник відповідача ОСОБА_6
приймала участь у судовому засіданні
19 березня 2014 року (39 хв. 41 сек.), 8
квітня 2014 року (2 хв. 19 сек.), 29 квітня 2014
року (2 хв. 16 сек.), 8 травня 2014 року (6 хв. 58
сек.), 19 травня 2014 року (127 хв. 50 сек.),
28 липня 2014 року (69 хв.), 5 серпня 2014
року (42 хв. 29 сек.) та 26 серпня 2014 року
(107 хв. 48 сек.).

Таким чином, витрати ОСОБА_1 на правову
допомогу у сумі 2 000,00 грн. відповідають
матеріалам справи та не перевищують
граничного розміру компенсації витрат
на правову допомогу, передбаченого
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», що, відповідно до часу участі
представника відповідачки у судових
засіданнях, ураховуючи зміну 1 липня
2014 року розміру мінімальної
заробітної плати, становить 3 075,00 грн.,
тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню на
користь відповідачки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга є
обґрунтованою і підлягає до
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення у справі про відмову в
задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 26 серпня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбу,
укладеного без наміру створити сім'ю,
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 2 000,00 грн. у
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю.
Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль