Головуючий у 1 інстанції: Борейко
Провадження № 22-ц/783/4519/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 12 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
позики,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 12 травня 2014 року позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсним договору позики
задоволено. Визнано недійсним договір
позики від 16.06.2011 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі під №2856.
Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Вважає рішення незаконним
та таким, що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Судом в рішенні зазначено, що кошти
були передані за місяць до підписання
договору, отже спірний договір набув
чинності з моменту передання грошей і
відповідно заява ОСОБА_6 не може
слугувати належним доказом надання
згоди останньої на укладення спірного
договору, а також зазначено, що згідно
пояснень позивача, остання нотаріально
посвідчену згоду надавала своєму
чоловікові на підписання договору
безпроцентної позики не з ОСОБА_2, а з
іншою особою, а саме ОСОБА_7 Однак такий
висновок суду не відповідає дійсності,
оскільки в матеріалах справи, окрім
пояснень самої позивачки та ОСОБА_7,
відсутні будь-які допустимі докази, які
б підтверджували обставини, які суд
визнав доведеними та встановленими.
Щодо відсутності згоди другого з
подружжя на укладення договору, то такі
твердження позивача не відповідають
дійсності, оскільки в матеріалах
справи знаходиться нотаріально
посвідчена згода позивачки на
укладення її чоловіком ОСОБА_4
оспорюваного договору позики, а саме за
два дні до укладення спірного договору.
Судом не взято до уваги пояснення
ОСОБА_2 про те, що кошти він передавав
ОСОБА_4 частинами, протягом місяця, що
передував укладенню договору позики, а
остання частина коштів передана в день
нотаріального посвідчення договору.

В судове засідання окрім
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 інші особи, що беруть участь у
справі (їх представники) не з'явилися,
хоча такі належним чином повідомлялись
про час та місце судового розгляду. Від
імені представника позивача ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 до суду надійшла телеграма у
якій вказано про те, що вказана особа не
може з'явитись у судове засідання через
хворобу, крім цього, вказано про
неможливість явки у судове засідання
самої позивачки через перебування за
кордоном до 29 червня. Колегія суддів
вважає, що вказана телеграма жодним
чином не свідчить про поважність
причин неявки у судове засідання ні
позивача, ані її представника. Так,
перебування позивача до 29 червня за
кордоном не може бути поважною
причиною її неявки у судове засідання
на 28 липня 2014 року, що стосується її
представника, то будь-яких доказів про
захворювання, що унеможливлює явку
представника у судове засідання суду
представлено не було. Враховуючи те, що
особи, які беруть участь у справі
повідомлялись про час та місце
розгляду належним чином, доказів, що
свідчили б про поважність причин їх
неявки у судове засідання суду
представлено не було, зважаючи на
вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що
інтереси відповідача ОСОБА_2 у судовому
засіданні захищав представник ОСОБА_3
суд вважав за можливе проводити
розгляд справи у відсутності осіб, що
беруть участь у справі та у судове
засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Як вбачається із позовної заяви та
уточненої позовної заяви ОСОБА_6
звернулася в суд з даним позовом, у
якому, посилаючись на ст.ст. 44, 54 Закону
України «Про нотаріат», ст.65 Сімейного
Кодексу України, ст. 203 ЦК України, Закон
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» просила визнати
недійсним договір позики від 16.06.2011
року, укладений між ОСОБА_2 та її
чоловіком ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі під №2856. Так
позивач зазначала, що договір
укладений без її згоди як другого з
подружжя на укладення такого, оскільки
її нотаріальна заява згода датована за
два дні до договору стосувалась іншого
договору, що мав намір укласти, однак не
уклав її чоловік. Крім цього, така не
може бути згодою на укладення договору,
оскільки кошти, як ствердив відповідач
ОСОБА_2 йому були передані за місяць до
укладення договору. Тобто вона не могла
давати згоду на укладення договору, що
фактично мав місце в минулому. Крім
цього, її чоловік ОСОБА_4 жодних коштів
на виконання умов договору не
отримував. Також, її чоловік уродженець
Російської Федерації і погано розуміє
українську мову, тим більше не міг ні
читати, ні писати українською мовою.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов, посилаючись на ст.ст. 638, 1046, 203, 215
ЦК України та ст. 65 СК України виходив з
того, що нотаріально посвідчена заява
позивача, долучена до матеріалів
справи відповідачем ОСОБА_2, із змісту
якої вбачається, що позивач дає згоду
на підписання договору позики в сумі
1500000 грн. не свідчить про дачу позивачем
згоди на укладення саме спірного
договору позики, оскільки не містить
посилань на укладення саме спірного
договору чи на сторін його укладення, а,
крім цього, судом з пояснень позивача
та свідка встановлено, що чоловік
позивача мав намір укласти інший
договір позики, однак такого не уклав.
Крім цього, заява ОСОБА_6 не може
слугувати належним доказом надання
згоди на укладення спірного договору.
Як вбачається із пояснень ОСОБА_2
останній передавав кошти до підписання
договору, а саме за місяць до його
підписання, а оскільки договір набув
чинності з моменту передання грошей,
заява ОСОБА_6 (що датована пізніше) не
може бути згодою на укладення договору,
що набув чинності раніше.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду обставинам справи не
відповідають, а рішення суду першої
інстанції відповідно підлягає
скасуванню. У задоволенні ж позову слід
відмовити через його безпідставність.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
Позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Як вбачається із матеріалів справи та
сторонами не оспорювалось 16.06.2011 року
між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був
укладений договір позики за яким
ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4
грошові кошти у сумі 1500000 грн. терміном
до 16.06.2014 року. Окрім цього, із змісту
договору (п. 4) вбачається, що передача
грошей була проведена в м.Львові до
підписання договору. Факт належного
виконання умов договору позикодавцем
ОСОБА_2, також підтверджується рішенням
Яворівського районного суду
Львівської області від 16.12.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
ТзОВ «Приватліспром» про звернення
стягнення на предмет іпотеки, що
набрало законної сили. За вказаним
рішенням позов задоволено частково та
стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 2 536
490 грн. 00 коп. заборгованості по
договору позики від 16.06.2011 року станом
на 01.10.2013 року. В рахунок погашення
заборгованості за договором від 16.06.2011
року в сумі 2 536 490 грн. 00 коп., звернено
стягнення на предмет іпотеки у вигляді
будівлі "Головного корпусу гаражного
господарства", інвентарний № 100106, за
адресою АДРЕСА_1, що належить ТзОВ
"Приватліспром", шляхом надання права
ОСОБА_2 на продаж вищевказаного
нежитлового приміщення (предмета
іпотеки), з укладенням від його імені
договору купівлі-продажу на підставі
іпотечного договору будь-яким способом
з іншою особою покупцем за ціною
предмета іпотеки, яка буде визначена на
момент укладення договору
купівлі-продажу, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця, а
також надання ОСОБА_2 всіх повноважень
необхідних для здійснення продажу. З
вказаного рішення, а, також, іпотечного
договору від 16.06.2011 року вбачається, що
у забезпечення виконання згаданого
договору позики між ОСОБА_2 та ТзОВ
«Приватсільпром» був укладений
договір іпотеки за яким Товариство
передало належне їй майно, на яке на
даний час рішенням суду звернено
стягнення.

Враховуючи вказане доводи позивача про
неотримання її чоловіком за договором
коштів не заслуговують на увагу.

Щодо доводів про не усвідомлення у
повній мірі умов договору чоловіком
при його укладенні через недосконале
володіння українською мовою ОСОБА_4, то
такі спростовуються самими договором
із змісту якого вбачається, що сторони
договору в тому числі і ОСОБА_4 були
попередньо ознайомлені з вимогами
чинного законодавства щодо
недійсності правочинів та укладаючи
договір розуміли значення своїх дій та
правові наслідки договору. Також
сторони, в тому числі і ОСОБА_4,
підтвердили, що договір не носить
характеру фіктивного чи удаваного
правочину. Крім цього, сторони включно
з ОСОБА_4 засвідчили, що їм нотаріусом
за цим договором роз'яснено ст.ст. 1046-1052
ЦК України та ст.ст. 57, 65 СК України.

Крім цього, такі підстави позову можуть
свідчити про порушення прав сторони
договору, а саме ОСОБА_4 та аж ніяк не
свідчать про порушення прав ОСОБА_6
його дружини, що стороною договору не
була.

Що стосується доводів позивача про
ненадання згоди на укладення договору
у відповідності до вимог ст. 65 СК
України, то такі теж спростовуються
матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме із змісту заяви ОСОБА_6 від 14.06.2011
року, що нотаріально засвідчена та
зареєстрована у реєстрі № 2820 у такій
позивач ОСОБА_6, згідно ч.2 ст. 65 СК
України, дає свою згоду на підписання
Договору позики грошей в сумі 1500000 грн.
її чоловіком ОСОБА_4 на умовах їй
відомих. Вказана заява міститься у
матеріалах, на підставі яких приватним
нотаріусом ОСОБА_5 було посвідчено
спірний договір позики та які були
надіслані до суду апеляційної
інстанції у кількості 6 арк.

Враховуючи вказане доводи про те, що
така заява стосується іншого договору,
який до того ж не був укладений є
голослівними.

Що стосується доводів про те, що кошти
були передані до отримання згоди, за
місяць до укладення договору та така
фактично не могла надаватись на
укладення договору, що мав місце в
минулому, то такі теж є безпідставними.
Як вбачається із змісту договору, кошти
за таким передані до підписання
договору. Жодних доказів про те, що
кошти передавались за місяць до
укладення договору у матеріалах справи
- немає та вказане заперечує відповідач
ОСОБА_2 Як вбачається із вищенаведеного
заява-згода на укладення договору
дружини позичальника (позивача) надана
14.06.2011 року та міститься серед
матеріалів, на підставі яких договір
посвідчувався, договір же укладений
16.06.2011 року, тобто така передувала
укладенню договору, стосується такого
та і у цій частині договір відповідає
вимогам закону.

Враховуючи вказане апеляційна скарга є
підставною, підлягає до задоволення,
рішення ж суду першої інстанції слід
скасувати з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 3,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 12 травня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 121,8
грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник