Номер провадження 22-ц/775/5801/2014
Головуючий в 1 інстанції Зайченко С.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Биліни Т.І.,

при секретарі
Степаненко В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3, про визначення
порядку користування садибним
житловим будинком, встановлення
сервітуту та відшкодування моральної
шкоди з апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 06
травня 2014 року,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 06 травня 2014 року частково
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1.
Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії з
перешкоджання ОСОБА_1 доступу до садиби
та розташованого на ній житлового
будинку зі усіма приміщеннями і
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов'язано ОСОБА_2 забезпечити ОСОБА_1
безперешкодне входження та вселення до
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Надано ОСОБА_1 у володіння та
користування в садибному житловому
будинку АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1 ? частини та ОСОБА_2 2/4
частини, приміщення житлової комнати №
5 із житловою площею 7 кв.м.(що менше від
її частки на 3,075 кв.м.). Встановлено між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сервітут щодо права
загального користування підсобними
приміщеннями будинку (коридором № 1,
вбиральнею № 6, тамбуром 1) та
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами як його приналежності
(прибудова-а, погріб-а2, тамбур-а3,
ганок-а4, літня кухня -Б, тамбур-б,
ганок-б1, гараж -Г, сарай-Ж, убиральня-З,
навіс-И, навіс-К, огорожі - № 3,4,5,
вимощення І, ІІ) згідно з цільовим
призначенням. В іншій частині позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 понесені витрати по
сплаті судового збору в розмірі 114,70
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення суду в частині
надання ОСОБА_1 в користування та
володіння в житловому будинку
приміщення житлової кімнати № 5
житловою площею 7 кв.м. та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог про встановлення такого
порядку користування належній
позивачці ? часткою спірного будинку.
Апелянт зазначала, що виділена кімната
не є відокремленим приміщенням, її
житлова площа нижче 9 кв.м., що може бути
виділено в користування особі.
Позивачка має інше житло, встановлений
порядок користування будинком порушує
її житлові права та ще більше загострює
відносини, які склались між сторонами.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явилися, про час
та місце судового розгляду повідомлені
належним чином, про що свідчать
телефонограми, отримані особисто
апелянтом на третьою особою, причини
неявки суду не повідомили і відповідно
до частини 2 ст. 77 ЦПК України
вважається, що вони не з'явилися у
судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки у відповідності до вимог ч. 2
ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду- залишенню без змін з
таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 30
жовтня 2008 року за позивачкою та ОСОБА_3
визнано право власності по ? частці, а
за ОСОБА_5 - 2/4 частки житлового будинку
зі всіма надвірними побудовами та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину на
його частку оформила його дружина -
ОСОБА_2 - відповідач у справі.

Статтею 358 ЦК України передбачено,
що право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи, в
будинку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, виділити в натурі по ? частки,
2/4 частки з організацією трьох квартир
з дотриманням будівельних норм не є
можливим.

З урахуванням встановлених обставин та
відсутності домовленості
співвласників щодо порядку
користування майном, суд першої
інстанції, враховуючи роз'яснення,
викладені в п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» від 4 жовтня
1991 року № 7, де зазначено, що суд вправі
встановити порядок користування
відокремленим приміщеннями
(квартирами, кімнатами) будинку, у цьому
разі окремі підсобні приміщення (кухня,
коридор, тощо) можуть бути залишені в
загальному користуванні учасників
спільної часткової власності, виділив
в користування позивачці, з
урахуванням її частки, житлову кімнату
№ 5 у спірному будинку та встановив
сервітут на користування підсобними
приміщеннями.

Доводи апелянта про те, що вказана
кімната не є відокремленою, оскільки,
щоб потрапити до цієї кімнати
позивачка повинна проходити через
належну їй кімнату 2, не можна визнати
обгрунтованими. Як вбачається з плану
будинку він має інші відокремлені
кімнати - 4 та 3, якими, як встановлено в
суді, користується відповідачка і вхід
до них також проходить через кімнату 2.
Посилання апелянта на те, що позивачка
має інше житло і суд необгрунтовано
виділив їй житлову кімнату 5,
суперечить положенням законодавства
України про власність, оскільки
позивачка також є власницею спірного
будинку (1/4 частки), і користуватися
своєю власністю не може через
перешкоди, які чинить відповідачка, що
остання не спростовувала в судовому
засіданні.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна правова
оцінка, в судовому рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі відповідача доводи
є необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у
х в а л и в :

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_2 від 06 травня 2014 року відхилити

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М.Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

Т.І. Биліна