АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/170/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2283/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді: Лобова О.А.

суддів: Одринської Т.В., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
представника за довіреністю ОСОБА_2,
ОСОБА_3, на рішення Октябрського
районного суду м.Полтави від 20 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Полтавської державної
аграрної академії, територіальної
громади в особі Полтавської міської
ради, третя особа Державна
реєстраційна служба Полтавського
міського управління юстиції про
визнання права власності за
набувальною давністю

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3
звернулись до суду із вказаним
позовом, просили визнати за ними право
власності по ? частині за кожною на
квартиру АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що вони з дня свого
народження проживають та
зареєстровані за даною адресою.
Будинок АДРЕСА_1 перебуває у повному
господарському віддані та балансі
Полтавської державної аграрної
академії. Полтавська державна аграрна
академія у квітні 2014 року звернулась до
Реєстраційної служби Полтавського МУЮ
з вимогою про реєстрацію права
власності на спірну квартиру для
передачі їм даної квартири. Однак
академії було відмовлено у такій
реєстрації, оскільки по вказаному
будинку, який 1902 року забудови,
відсутня будь-яка документація в ПП
Полтавське БТІ "Інвентаризатор".

Рішенням Октябрського районного суду
м.Полтави від 10 травня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
представник за довіреністю ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що суд дав
неправильну оцінку фактичним
обставинам, які не заперечувалися
учасниками розгляду справи, а також
неправильно витлумачив положення ст.344
ЦК України та роз'яснення, які наведені
у Постанові Пленуму ВССУ № 5 від 07
лютого 2014 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з наступних
підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове в разі порушення судом
норм матеріального чи процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається,
що будинок № 12 по вул.. Сковороди у
м.Полтаві є об'єктом державної
власності в особі Міністерства
аграрної політики та продовольства
України і перебуває в оперативному
управлінні і на балансі Полтавської
державної агарної академії (а.с.60,63-64).

ОСОБА_2 зареєстрована і проживає у
квартирі АДРЕСА_1 вказаного будинку з 29
липня 1977 року і по сьогоднішній день
(а.с.26).

ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у
квартирі АДРЕСА_1 вказаного будинку з 26
липня 1983 року і по сьогоднішній день
(а.с.27).

Рішенням державного реєстратора №8167739
від 21 листопада 2013 року Полтавській
державній аграрній академії
відмовлено у реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачами не доведено належним і
допустимими доказами тієї обставини,
що відповідачі своїми діями або
бездіяльністю порушили їхні законні
права та інтереси. Окрім того, суд
першої інстанції послався на те, що
спірна квартира не має власника.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
колегія суддів виходить з наступного.

Предметом заявленого позову є
матеріально-правова вимога про
визнання за позивачками права
власності на спірну квартиру за
набувальною давністю.

Відповідно до частини першої статті 344
ЦК України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено ЦК.

За змістом наведеної норми закону
обставинами, які мають значення для
справи, і, які повинен довести саме
позивач, є законний об?єкт володіння,
добросовісність задоволодіння цим
об?єктом, відкритість і безперервність
володіння ним протягом десяти років.

Добросовісність, як одна із загальних
засад цивільного судочинства, означає
фактичну чесність суб?єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має
враховувати добросовісність саме на
момент передачі позивачу майна (речі),
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як володілець на протязі всього
володіння майном повинен бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи і він отримав це
майно з підстав, достатніх для того, щоб
мати право власності на нього.

Як роз'яснено у пунктах 11, 13 Постанови
Пленуму ВССУ №?5 від 07 лютого 2014 року,
враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК,
право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі (а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також на
безхазяйну річ. Отже, встановлення
власника майна або безхазяйності речі
є однією з обставин, що має юридичне
значення, і підлягає доведенню під час
ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності. Відповідачем за позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю є попередній
власник майна або його правонаступник.
У разі якщо попередній власник
нерухомого майна не був і не міг бути
відомим давнісному володільцю, то
відповідачем є орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

Як слідує з матеріалів справи та не
заперечується учасниками спору,
позивачки на законних підставах набули
права володіння спірною квартирою і
тривалий час (з 1977 року і з 1983 року,
відповідно) відкрито, безперервно
володіють і користуються спірною
квартирою.

З листів Полтавської державної
аграрної академії № 01-08/08 від 06 серпня
2014 року і Управління
Житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Полтавської
міської ради №ч01-06-01/10/771 від 21 липня 2014
року вбачається, що позивачки
позбавлені можливості набути права
власності на спірну квартиру у порядку
приватизації.

Будь-які дані про наявність інших осіб,
які б претендували на спірну квартиру,
судом не встановлено.

Як пояснив у судовому засіданні
уповноважений представник Полтавської
аграрної академії, його довіритель не
має жодних заперечень з приводу
набуття позивачками у власність
спірної квартири, у зв'язку з
ліквідацією приватизаційної комісії
Полтавська державна аграрна академія
не має можливості передати квартиру у
власність позивачкам відповідно до ЗУ
«Про приватизацію державного
житлового фонду».

Матеріалами справи
підтверджується, що притягнутий до
справи орган місцевого самоврядування
- Полтавська міська рада, не є належним
відповідачем, оскільки не має жодних
майнових прав чи повноважень відносно
будинку, у якому розташована спірна
квартира.

Таким чином, колегія суддів
визнає доведеним існування обставин, з
якими закон (приписи статті 344 ЦК
України) пов'язує можливість визнання
за позивачками права власності на
спірну квартиру.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції слід скасувати, та
ухвалити нове про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4,
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
представника за довіреністю ОСОБА_2,
ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду
м.Полтави від 20 травня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити
частково: визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3
право власності по ? частині за кожною
на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні
позову до Полтавської міської ради
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді:
Т.В. Одринська

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов