АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5717/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 626/1066/14-ц
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової
Н.О., Гальянової І.Г.

при секретарі
Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» Шуліки
Аліни Володимирівни на рішення
Красноградського районного суду
Харківської області від 23 червня 2014
року у цивільній справі за позовом ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а

Публічне акціонерне товариство
"ПриватБанк", яке є правонаступником
Закритого акціонерного товариства
"ПриватБанк", звернулось до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
№ НАХRRX12890203 від 03.04.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що відповідно до укладеного
договору № НАХRRX12890203 від 03.04.2007 року
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 1717,20
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати, позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 21.03.2014 року має заборгованість в сумі
21050,03 гривень, яка складається з
наступного: 7978,10 - заборгованість за
процентами за користування кредитом;
294,49 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом; 11298,87 гривень -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500, 00 гривень -
штраф (фіксована частина ); 978,57 гривень -
штраф (процентна складова).

Просить стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 21050,03 гривень та судовий збір
в сумі 243,60 гривень.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, згідно поданої
заяви просить розглянути справу за
його відсутності, позов підтримує в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
повторно не з'явилася, хоч про час, дату
та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній доказів.

Рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 23 червня
2014 року в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала
апеляційну скаргу та просила його
скасувати через порушення норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, а також
постановити нове, яким позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у
повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд з посиланням на
положення ст.ст. 257, 259, 261 ЦК України,
дійшов висновку про сплив строку
позовної давності.

Проте з таким висновком погодитись не
можна.

Як свідчать матеріали справи, 03.04.2007
року ОСОБА_3 отримала від позивача
кредит у розмірі 1717,20 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати, позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інших витрати згідно Умов.

В силу вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства,

З розрахунку, наданого позивачем,
вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язання за
вищезазначеним договором виконувались
несвоєчасно та неповно, в зв'язку із чим
у неї виникла заборгованість у розмірі
21050,03 гривень, яка складається з
наступного: 7978,10 - заборгованість за
процентами за користування кредитом;
294,49 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом; 11298,87 гривень -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500, 00 гривень -
штраф (фіксована частина ); 978,57 гривень -
штраф (процентна складова).

Як вбачається з положень ст.ст.256, 267 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Правовими позиціями рішення
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року за
результатами розгляду справи № 6-126 цс
13, предметом якої був спір про
стягнення заборгованості за споживчим
кредитом після спливу позовної
давності, передбачено, що пункт 7
частини 11 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту. Тобто, під час
вирішення питань щодо обчислення,
зупинення, переривання та застосування
строків позовної давності суд першої
інстанції повинен керуватися
положеннями глави 19 ЦК України.

Зокрема, частиною 3 ст. 267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Між тим, матеріали справи не містять
відомостей про те, що відповідач
заявляв клопотання про застосування
позовної давності, а тому у суду не було
правових підстав для відмови в позові
через сплив позовної давності.

Більше того, як в суді першої
інстанції, так і в апеляційному суді,
відповідач належним чином
повідомлялася про час та місце
розгляду справи, але до суду не
з'явилася, заперечень проти позову не
надала, процесуальними правами
стосовно захисту від заявленого позову
не скористалася.

У відповідності до ст. 257 ЦК
України "загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки".

Частиною 1 статті 259 ЦК України
передбачено, що "позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається в письмовій
формі".

Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) складає між
нею і Банком Договір, про що свідчить
підпис відповідачки у заяві.

Відповідно до норм чинного
законодавства (ст. 259 ЦК України)
Договором встановлена позовна
давність за вимогами стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за Договором в тривалістю 5
років. (п.5.5. Умов надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт)).

Кредитний договір між сторонами
укладено 03.04.2007 року на строк 12 місяців,
тобто по 03.04.2008 року. Таким чином, з
урахуванням п. 5.5 надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) строк позовної давності
спливає 03.04.2013 року.

Відповідно до ч.1,2ст. 264 ЦК України
перебіг строку позовної давності
переривається, зокрема, здійсненням
зобов'язаною особою дій, що
підтверджують визнання боргу або
іншого обов'язку. Таким діями можуть
бути, наприклад, часткова виплата
боргу.

Із розрахунку заборгованості, що
наданий до матеріалів позовної заяви,
вбачається, що відповідачкою здійснені
дії, що свідчать про визнання нею свого
боргу, до закінчення строку позовної
давності.

13.09.2011 року відповідачкою сплачено 1670,34
грн. (сальдо прострочене зменшилося з
1717,20 грн. до 46,86 грн.)

10.10.2011 року відповідачкою сплачено 153,55
грн. (сальдо прострочене зменшилося з
46,86 грн. до 0 грн.) та погасилися
проценти в сумі 106,69 грн.

07.11.2011 року відповідачкою сплачено 173,97
грн., які направлені на погашення
процентів в сумі 173,97 грн.

Остання сплата відбулася 09.11.2012 року в
розмірі 14,42 грн., які направлені на
погашення процентів в сумі 14,42 грн.

Позивач звернувся до суду 13 травня 2014
року, тобто, у межах строку позовної
давності, з урахуванням її переривання.

Судова колегія вважає, що у суду першої
інстанції не було підстав для
застосування позовної давності,
оскільки не було відповідної заяви
сторони у спорі, а крім того, строк
фактично не сплинув, оскільки
відбулося його переривання.

У зв'язку з викладеним, судова колегія
вважає, що підлягає задоволенню позов в
частині вимог про стягнення з
відповідачки заборгованості за
процентами за користування кредитом у
розмірі 7978,10 гривень, заборгованості по
комісії за користування кредитом в
сумі 294,49 та штрафів за несвоєчасне
виконання зобов'язань в сумі 1478,57
(500+978,57) гривень.

Що стосується заборгованості по пені,
то позовні вимоги в цій частині, на
думку судової колегії підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 548 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у
п. 27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
істотними обставинами у розумінні
частини третьої статті 551 ЦК України
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

З матеріалів справи вбачається, що сума
пені, нарахованої позивачем, становить
11298,87 гривень. З урахуванням того, що
основна заборгованість відповідачкою
була погашена, судова колегія вважає,
що негативні наслідки від
несвоєчасного виконання зобов'язання
для позивача якщо і є, то незначні, а
тому вважає за можливе зменшити розмір
пені до 1000 гривень.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на те, що судом
задовольняється позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» на загальну суму 10751 грн.
116 коп., колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з відповідачки
судовий збір, сплачений позивачем при
зверненні до судів першої та
апеляційної інстанцій в сумі 243,60
гривень та 121,80 гривень.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Красноградського районного
суду Харківської області від 23 червня
2014 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № НАХRRX12890203 від 03
квітня 2007 року, яка складається: 7978,10
гривень - заборгованість за процентами
за користування кредитом; 294,49 гривень
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 1000 гривень -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500,00 гривень -
штраф (фіксована частина ); 978,57 гривень -
штраф (процентна складова), а всього в
сумі 10761 (десять тисяч сімсот п'ятдесят
одна) гривня 16 копійок, а також судові
витрати 365 (триста шістдесят п'ять)
гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -