У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційними скаргами
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 на
заочне рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 27 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду із указаним позовом,
у якому просив стягнути із ОСОБА_3 на
свою користь заборгованість у розмірі
22 359 грн 37 коп. та судові витрати по
справі.

В обґрунтування заявленого позову
зазначав, що відповідно до умов
укладеного між сторонами договору від
30 грудня 2005 року відповідач отримав
кредит у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку у
розмірі 4 тис. грн зі сплатою 36 % річних
на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. У
результаті порушення позичальником
норм закону та умов договору станом на
31 серпня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 22 359 грн 37 коп.,
з яких: 3 927 грн 39 коп. - заборгованість за
кредитом, 16 891 грн 06 коп. -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, а також штрафи у
розмірі 500 грн та 1040 грн 62 коп.

Ураховуючи викладене, просив
задовольнити позов та стягнути із
ОСОБА_3 заборгованість у вказаному вище
розмірі.

Заочним рішенням Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 27 грудня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № б/н від 30 грудня
2005 року в сумі 135 грн 21 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 26 лютого
2014 року рішення місцевого суду
змінено в частині розміру
заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 30 грудня 2005 року в сумі 14 505 грн 54
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення в частині
відмови у задоволенні його позову та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі, а
в решті судові рішення залишити в силі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач умови договору не
виконував, а тому утворилася
заборгованість, яка підлягає стягненню
на користь позивача з урахуванням
положень ст. 257 ЦК України.

Змінюючи рішення місцевого суду та
збільшуючи розмір заборгованості, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк», суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що оскільки строк дії платіжної картки
не закінчився і кредитний договір
продовжував діяти, банк мав право
нараховувати відсотки за користування
кредитними коштами.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Установлено, що 30 грудня 2005 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого кредитор надав позичальнику
грошові кошти у розмірі 4 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії кредитної
картки.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором станом на 31 серпня
2013 року виникла заборгованість у
розмірі 22 359 грн 37 коп., з яких: 3 927 грн 39
коп. - заборгованість за кредитом, 16 891
грн 06 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, та штрафи у
розмірі 500 грн та 1 040 грн 62 коп.

Згідно із п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12
місяців з моменту його підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 Умов
і правил надання банківських послуг у
разі незгоди зі змінами правил чи
тарифів клієнт зобов'язаний пред'явити
банку письмову заяву про розірвання
цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою судів залишилося те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
Правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судами не з'ясовано строк дії картки та
коли закінчилася її дія, чи сплив строк
позовної давності відповідно до ст. 256
ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261
ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин і факту
пред'явлення позову у жовтні 2013 року.

Висновок апеляційного суду про те, що
строк договору автоматично лонгується,
а строк дії картки відповідає строку
дії договору, є передчасним, оскільки
судом ці обставини справи не
встановлено.

Відповідний висновок викладено у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14,
який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Крім того, для застосування судом
першої інстанції позовної давності
необхідна заява відповідача, зроблена
ним до винесення рішення, якої у справі
немає.

Таким чином, питання застосування
строку позовної давності відповідно до
ст. ст. 256, 257 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України, ч. 4 ст. 267 ЦК України з
урахуванням цих обставин та за
наявності відповідної заяви
відповідача не вирішено.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Заочне рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 27 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 26 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко