Справа № 136/1391/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"02" жовтня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
повнолітню дитину, яка продовжує
навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
який обґрунтувала з огляду на таке.

Шлюб із відповідачем припинено
шляхом його розірвання, однак від цього
шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час вже
повнолітній. Дитина навчається у
вищому навчальному закладі -
Погребищанському вищому професійному
училищі №42, спеціальність "тракторист -
машиніст", а також проживає за місцем
навчання у гуртожитку, у зв'язку із чим
потребує матеріальної допомоги, якої
вона, ОСОБА_1, самотужки не має
можливості забезпечити. Відповідач
працює офіційно, відтак отримує
регулярний дохід у виді заробітної
плати, а тому має можливість надавати
матеріальну допомогу дитині, однак у
добровільному порядку участі в таких
витратах не приймає. Вона, ОСОБА_1, хоча
й працює, однак її заробіток не
дозволяє забезпечити нормальне
життєве існування дитини та здобуття
ним вищої освіти. Ураховуючи наведене,
позивач просила суд присудити на її
користь на утримання їх спільного із
відповідачем повнолітнього сина
аліменти у розмірі 1/4 частки від його
заробітку (доходу) щомісячно до
закінчення сином навчання, тобто до
30.06.2015 року.

В судове засідання позивач не
з'явилась, однак надала суду заяву про
розгляд справи у її відсутності,
вказавши, що вимоги позовної заяви вона
підтримує в повному обсязі, просила суд
їх задовольнити з урахуванням поданих
нею доказів.

Відповідач в судове засідання
також не з'явився, в адресованій суду
заяві вказав про розгляд справи без
його участі, просив суд взяти до уваги
подані ним докази в підтвердження
неможливості надавати матеріальну
допомогу повнолітньому сину в період
його навчання.

Суд, вивчивши та дослідивши
матеріали цивільної справи та
перевіривши їх здобутими у справі
доказами, дійшов до висновку про
наступне.

Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відповідно до свідоцтва про народження
є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про
розірвання шлюбу, шлюб між батьками
припинено шляхом його розірвання 03.02.1998
року. Згідно свідоцтва про переміну
прізвища виданого 11.03.1999 року
Липовецьким РВ РАГС у Вінницькій
області, ОСОБА_1, перемінила прізвище на
"ОСОБА_1".

Як слідує із довідки виданої
Вищим професійним училищем №42 м.
Погребище, ОСОБА_3 дійсно навчається у
Вищому професійному училищі №42 м.
Погребище з 01.09.2012 року по 30.06.2015 року в
групі №21 по професії
тракторист-машиніст с/г виробництва,
слюсар ремонтник, водій
автотранспортних засобів ват. "С",
знаходиться не на повному державному
утриманні, на денній формі навчання.

Згідно довідки виданої
Липовецькою міською радою
Липовецького району від 25.03.2014 року,
дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 входить до
складу сім'ї ОСОБА_1

Отже, судом встановлено, що
правовідносини, що виникли між
сторонами є сімейними, а відтак
регулюються відповідними положеннями
Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до положень,
передбачених ст.198, 199 СК України, батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, які потребують матеріальної
допомоги, до досягнення двадцяти трьох
років за умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року N 1382-IV, дано визначення
термінів, зокрема: місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на

території якої особа проживає строком
менше шести місяців на рік; місце
проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Як слідує із позовної заяви та Довідки
із навчального закладу за №120 від 03
червня 2014 року, ОСОБА_3 дійсно
навчається у Вищому професійному
училищі №42 в м. Погребище з 01.09.2012 року з
терміном навчання по 30.06.2015 року в групі
№21, перебуває на денної форми навчання.

Наведене свідчить, що дитина ОСОБА_3
понад шість місяців перебуває на
навчанні у ВНЗ в м. Погребище, відтак не
може фактично проживати із позивачем у
справі, що давало б йому право на
звернення до суду із даним позовом про
стягнення аліментів на її користь на
утримання дитини, яка продовжує
навчання, що надане їй ст..199 СК України,
та є підставою для відмови у позові,
оскільки таким правом наділені лише
батьки, з ким проживає дочка, син.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", Верховний Суд
України висловив наступну правову
позицію, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Здобуті у справі докази свідчать про
те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, продовжує
навчатися після досягнення повноліття
у ВНЗ на денній формі навчання, тому,
будучи повнолітньою працездатною
особою, вік якої перевищує 18 років, не
має можливості працевлаштуватись,
відтак потребує матеріальної допомоги,
в зв'язку із цим.

Що ж стосується наявності у батька -
відповідача по справі можливості
надавати таку допомогу, то слід вказати
на наступне.

Здобуті докази свідчать про те, що
відповідач перебуває у шлюбі з іншою
жінкою, від якого мають доньку, яка на
даний час є ще неповнолітньою, а тому
відповідач в першу чергу зобов'язаний
за нормами чинного законодавства
надавати матеріальну допомогу
першочергово їй. Крім цього, батьками
відповідача є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, які є особами
непрацездатного віку, пенсіонерами,
обоє хворіють, у зв'язку із чим
потребують коштів на довготривале
лікування, на що вказують Акти
обстеження матеріально - побутових
умов проживання останніх та Виписки із
медичної картки, Замовлення - доручення
на придбання ліків, що вказують на
тяжкість хвороби батьків відповідача.
Згідно довідки виданої Фінансовим
управлінням Липовецької РДА у
Вінницькій області, відповідач ОСОБА_2
звільнений з посади головного
спеціаліста бюджетного відділу
фінансового управління РДА 01.10.2014 року.

Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 31 липня 2013 року
(номер справи № 6-5993св13) висловлено
правову позицію стосовно того, що за
відсутності у відповідача можливості
надавати матеріальну допомогу лише та
обставина, що на нього покладено
обов'язок утримувати повнолітню
дитину, яка продовжує навчання і у
зв'язку з цим потребує матеріальної
допомоги, та те, що відповідач є
працездатною та фізично здоровою
особою, сама по собі не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог.

Провівши оцінку наданих сторонами
доказів, їх належність, допустимість та
достовірність кожного окремо, а також в
сукупності, суд встановив, що позивач
не має право на звернення до суду із
даним позовом, а відповідач немає
можливості надавати матеріальну
допомогу відповідно до вимог ст. ст. 182,
198 СК України, відтак суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат, суд
керується правилами ст.88 ЦПК України, а
тому у разі залишення позову позивача,
звільненого від оплати судових витрат
без задоволення, судовий збір в
розмірі 243,60 грн. компенсуються за
рахунок держави у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, а витрати позивача понесені
ним на правову допомогу суд залишає за
позивачем.

На підставі викладеного та керуючись
ст.180, 182, 199-201 СК України, ст.ст. 3,118-120 ЦПК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", ст.10, 11, 58-60, 88, 208,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
повнолітню дитину, яка продовжує
навчання, - відмовити.

Судовий збір в розмірі 243,60 грн.
від сплати якого звільнено позивача
компенсувати за рахунок держави у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко