ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 р. м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого

Горелкіної Н.А.,

суддів:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

Касьяна О.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 15 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про стягнення
заборгованості, в якому зазначив, що
відповідно до укладеного договору
№ KGXRRX06510202 від 21 лютого 2007 року
ОСОБА_6 21 лютого 2007 року
отримав кредит у розмірі 2 712,00 грн, зі
сплатою відсотків за користуванням
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання кредиту фізичним особам
«"Розстрочка"» складає між ним та
банком договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією. У
порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав. 25 серпня 2008 року
Добровеличківським районним судом
Кіровоградської області винесено
судовий наказ про стягнення
заборгованості у сумі 4 202,48
грн з ОСОБА_6 за договором № KGXRRX06510202
від 21 лютого 2007 року. У
зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 16 грудня 2013 року
має заборгованість - 21 265,28 грн, у зв'язку
з чим позивача звернутися до суду з
відповідним позовом.

Рішенням Добровеличівського
районного суду Кіровоградської
області від 25 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 15 квітня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 21 лютого 2007
року у сумі 21 265 грн 28
коп. та 243 грн 60 коп. судового збору.

У касаційній скарзі скаржник,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення судом норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення суду першої інстанції як
помилково скасоване апеляційним судом.

Перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, передбачений ст. 257 ЦК
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідно до Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), з якими
відповідач був ознайомлений та
відносно яких висловив згоду,
визначено термін позовної давності по
всім вимогам тривалістю 5 років, а тому
дійшов висновку про наявність правових
підстав для стягнення заборгованості
за кредитним договором, з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте з висновками судів попередніх
інстанцій погодитися не можна виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
лютого 2007 року між позивачем та
відповідачем, був укладений кредитний
договір № KGXRRX06510202, згідно якого
відповідач отримав кредит у розмірі 2
712,00 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом на строк 24 місяців з 21 лютого
2007 року по 21 лютого 2009 року.

Погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, відповідач
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інших витрат згідно Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав у
зв'язку з чим станом на 16 грудня 2013 року
має заборгованість - 21 265,28 грн, яка
складається з наступного: 4 978,47 грн -
заборгованість по процентам за
користуванням кредитом; 130,18 грн -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 14 667,81 грн - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500,00 грн -
штраф (фіксована частина); 988,82 грн -
штраф ( процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач подав до суду першої
інстанції заяву про застосування
строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Відповідно до ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Суд апеляційної інстанції,
посилаючись на п. 5.5 Умов, виходив із
того, що строк позовної давності по
всіх вимогах становить 5 років.

Натомість, судом першої інстанції
встановлено, що вказані Умови не
підписані відповідачем, а у самій заяві
на отримання кредиту відсутні
посилання про збільшення строку
позовної давності до будь-яких
платежів за кредитним договором.

Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст.
267 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення, що
було зроблено відповідачем під час
розгляду справи судом першої
інстанції.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

За таких обставин, позовна вимога про
повернення споживчого кредиту
обмежується судом строком позовної
давності лише за обставин, які
передбачені ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, -
коли про це заявлено стороною у спорі
або коли наведені позивачем причини
пропуску строку визнано судом
неповажними.

При цьому, в порушення ст. ст. 212-214, 303,
315 ЦПК України суди належним чином не
встановили, яка редакція умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) діяла на
період укладення кредитного договору,
а, тому, висновок про застосування до
спірних правовідносин трирічного
строку позовної давності є
передчасним.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Добровеличівського
районного суду Кіровоградської
області від 25 лютого 2014 року та рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 15 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А.
Горелкіна

Судді:

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

О.П. Касьян

О.М. Ситнік

5

Справа № 6-21131св14Головуючий у першій
інстанції: Кучеренко О.П.Доповідач:
Іваненко Ю.Г.