Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3844/14
інстанції: Калюжна В.В.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів Денисенко
Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі: Хомяк
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 10 січня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа
Орджонікідзевський районний відділ у
м. Запоріжжя Управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області про усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні житловим приміщенням
шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
та розпорядженні житловим приміщенням
шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

В позові позивач зазначала, що є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
Свідоцтва про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів № 550, виданого
27.03.2013 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6

На даний час у зазначеній квартирі
зареєстровані відповідачі, які не є її
власниками. Вона не має можливості
вільно володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю,
оскільки відповідачі в добровільному
порядку не звільняють належну їй
квартиру та чинять їй перешкоди у її
користуванні, що обмежує її права як
власниці квартири. Посилаючись на ці
обставини, просила усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення відповідачів із вказаної
квартири та зняття з реєстраційного
обліку.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 10 січня
2014 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні
ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1. Виселено
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. Виселено
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. Виселено
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_4
за адресою АДРЕСА_1. Знято з
реєстраційного обліку ОСОБА_5 за
адресою АДРЕСА_1. Знято з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 38 грн. 23 коп.Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 38 грн. 23 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 38 грн. 23 коп.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою
про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2014 року
заява ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволені позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на приписи статті
319, 321 ЦК України, якими передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, а право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, а також на
статтю 391 ЦК України, згідно якої
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Крім того, суд вірно посилався на
положення частини 1 статті 40 ЦК україни
та приписи статті 109 ЖК України - щодо
підстав, порядку виселення колишніх
власників квартири та інших мешканців,
за винятком наймачів та членів їх
сімей.

З огляду на те, що позивачем на адресу
відповідачів 28.03.2013 року направлено
вимогу про звільнення квартири, яка
ними було отримана 02.04.2013 року, проте,
відповідачі не звільнили квартиру,
позивач звернулася до суду з
відповідним позовом (а. с. 8-9).

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з того, що власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі
Свідоцтва про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів № 550, виданого
27.03.2013 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, є позивач - ОСОБА_3
Оскільки відповідачі, отримавши 02.04.2013
року вимогу про звільнення квартири,
не звільнили приміщення, то в силу
вимог частини 3 статті 109 ЖК України, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду. За таких
обставин рішення суду про виселення
колишнього власника квартири ОСОБА_4 з
членами його сім'ї - ОСОБА_5, ОСОБА_2
відповідає обставинам справи, належним
чином оціненим доказам, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Основний довід апеляційної скарги
полягає в тому, що справу було
розглянуто за відсутності
відповідачів і вони були позбавлені
можливості захищати свої права та
інтереси в суді.

Проте, такий довід апеляційної скарги
не може бути підставою для скасування
судового рішення оскільки апелянт
ОСОБА_2та члени його сім'ї не
позбавлені захищати свої права та
інтереси при апеляційному розгляді
справи.

Так, в засіданні суду апеляційної
інстанції, яке відбулося 10.09.2014 року
були присутні позивач ОСОБА_3, її
представник - ОСОБА_7, відповідач
ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_3 суду пояснила, що у
березні 2013 року купила квартиру
АДРЕСА_1 на прилюдних торгах. На
теперішній час оскаржуване заочне
рішення вже виконано - відповідачі
виселені зі спірної квартири та зняті з
реєстрації. На підтвердження своїх
доводів позивач ОСОБА_3 надала довідку
з місця проживання від 09.09.2014 року № 9291,
з якої видно, що за даною адресою
зареєстровані і проживають ОСОБА_3, 1979
р. н. та її син - ОСОБА_9, 2005 р. н.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував того
факту, що оскаржуване судове рішення
вже виконано, але вказував на те, що у
його родини не має іншого житла.

В судове засіданні апеляційного суду,
призначене на 01.10.2014 року відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 не з'явилися, про
час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином та завчасно
(а. с. 148-151).

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилався на те, що до даних
правовідносин слід застосувати
приписи Закону України № 1304- VII від
03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті".

Такий довід апеляційної скарги є
неспроможним з огляду на таке.

Частиною 3 Закону України від 03.06.2014
року «Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" передбачено, що цей Закон
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Оскільки предмет іпотеки - квартира
АДРЕСА_1 був реалізований 26.03.2013 року -
задовго до прийняття та набрання
чинності Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", дія цього
Закону не може розповсюджуватися на
дані правовідносини.

Крім того, з матеріалів справи видно, що
на підставі акту № 69/9 про реалізацію
предмета іпотеки, затвердженого
Орджонікідзевським відділом державної
виконавчої служби Запорізького МУЮ
від 26.03.2013 року власником цієї квартири
стала ОСОБА_3. 27.03.2013 року вона отримала
нотаріально посвідчене приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 свідоцтво
про право власності на вказану
квартиру (за реєстровим № 550) і того ж
дня це право власності було
зареєстровано за нею в Державному
реєстрі прав на нерухоме майно (а. с. 5-8).

Тобто, за відсутності судового рішення
яким було б визнано недійсним
свідоцтво від 27.03.2013 року (реєстровий №
550) про право власності ОСОБА_3 на
вказану квартиру, суд першої інстанції
ухвалив рішення, яке відповідає
обставинам справи та вимогам
матеріального права.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 10 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: