У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Парінової І.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Правекс-Банк», про
поділ майна подружжя за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Харківської області від 21
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що з 8 лютого
2003 року по 19 квітня 2010 року (день
набрання чинності рішенням суду про
розірвання шлюбу) вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
За час шлюбу ними за кредитні кошти
набута квартира АДРЕСА_1, про поділ якої
сторони згоди не дійшли. Просила
поновити строк позовної давності та у
порядку поділу майна подружжя визнати
за нею право власності на 1/2 частку
спірної квартири.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 1 липня 2013 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 у
порядку поділу майна подружжя право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного
суду Харківської області від 21
листопада 2013 року рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 1 липня 2013 року змінено
шляхом виключення з його мотивувальної
частини посилання на ст. 376 ЦК України.

У порядку поділу
майна подружжя зменшено розмір
частки ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 з 1/2 до
1/4 з визнанням за нею права власності на
відповідну частку.

Ухвалено, що ОСОБА_4
належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1.

У іншій частині
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник
просить скасувати рішення
апеляційного суду Харківської області
від 21 листопада 2013 року в частині
зменшення її частки у спірній квартирі
та відповідного збільшення частки
відповідача, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У іншій частині
рішення суду апеляційної інстанції не
оскаржено і підстав перевіряти його
законність і обґрунтованість у цій
частині у суду касаційної інстанції
немає.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, законність та обґрунтованість
рішення суду апеляційної інстанції в
межах доводів касаційної скарги та в
межах заявлених позовних вимог,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов у
частині визнання за позивачем права
власності у порядку поділу майна
подружжя на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
спірна квартира набута сторонами за
час шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю, тому підлягає поділу з
визнанням за сторонами права власності
на рівні частки.

Змінюючи рішення суду
першої інстанції в зазначеній частині
шляхом зміни часток подружжя у спірній
квартирі, які відповідають сумам,
внесеними ними на її придбання, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що для придбання квартири відповідач
отримав кредит, на виконання умов якого
після припинення з позивачем шлюбних
відносин сплатив у рахунок погашення
заборгованості 8 815,81 доларів США, тому
визнав за позивачем право власності на
1/4 частку спірної квартири, а частку
відповідача збільшив до 3/4.

Такі висновки суду
ґрунтуються на фактичних обставинах,
встановлених судом, і відповідають
вимогам закону.

Судом апеляційної
інстанції встановлено, що з 8 лютого 2003
року сторони перебували у шлюбі.

Заочним рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 11 грудня 2008 року шлюб між
сторонами було розірвано, про що в
Книзі реєстрації розірвань шлюбів 28
січня 2009 року зроблено актовий запис
за № 9.

За заявою ОСОБА_3
вказане заочне рішення 12 лютого 2009 року
судом скасовано і 9 квітня 2010 року
постановлено нове рішення, яким шлюб
між сторонами розірвано і встановлено,
що шлюбно-сімейні відносини між
сторонами припинені з вересня 2008 року.

Актовий запис № 9 від 28
січня 2009 року анульовано не було і 6
грудня 2011 року позивач отримала
свідоцтво про розірвання шлюбу.

28 лютого 2005 року за
договором купівлі-продажу ОСОБА_4
придбав квартиру АДРЕСА_1, сплативши 100
681 грн, з яких 5 299 грн є коштами покупця,
а 95 382 грн, які еквівалентні 18 000 доларам
США, - кредитні кошти, надані
Акціонерним комерційним банком
«Правекс Банк», правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
«Правекс Банк». У забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між ОСОБА_4 та Акціонерним
комерційним банком «Правекс Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Правекс Банк»,
цього ж дня укладено договір іпотеки,
предметом якого є спірна квартира. 16
березня 2005 року договір
купівлі-продажу зареєстровано в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно.

Статті 60, 68 СК України
надають майну, набутому подружжям під
час шлюбу, статусу спільної сумісної
власності, який не припиняється після
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 65
СК України договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сімґї, створює
обовґязки для другого подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сімґї.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 23,
24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» розґяснив,
що, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сімґї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Суд може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час окремого
проживання у звґязку з фактичним
припиненням шлюбних відносин. Якщо у
придбання майна вкладені, крім
спільних коштів, і кошти, що належали
одному із подружжя, то частка у цьому
майні, відповідно до розміру внеску, є
його особистою приватною власністю.

Апеляційний суд,
встановивши, що квартиру подружжя
набуло, в тому числі, за рахунок
кредитних коштів, з яких відповідачем
після припинення шлюбних відносин з
позивачем погашено 8 815,81 доларів США,
вважав ці кошти особистими коштами
відповідача і відповідно збільшив його
частку у майні до 3/4.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
шляхом перерозподілу часток подружжя у
спірній квартирі, які відповідають
сумам, внесеним ними на її придбання,
суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи і вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про виникнення у
відповідача права власності на 3/4
частки спірної квартири.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судом апеляційної інстанції допущено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
спору, оскільки висновків суду не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості.
Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337,
345 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Харківської області від 21 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С.Олійник Судді:

В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
І.К.Парінова