Справа № 664/2063/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року
Цюрупинський
районний суд

Херсонської області

у складі: судді
Никифорова Є.О.,

при секретарі
Імшеницькій
К.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Кобзар Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» про
визнання дій протиправними, розірвання
договору на банківське обслуговування,
заборону вчинення дій та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить
розірвати договір про банківське
обслуговування, укладений між нею та
відповідачем, встановити факт
відсутності кредитних зобов'язань
перед відповідачем, заборонити
відповідачу здійснювати безпідставне
зняття грошових коштів з рахунків
позивача, зобов'язати відповідача
повернути безпідставно стягнуті кошти
в сумі 291,14 грн. та відшкодувати
моральну шкоду в сумі 1300 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала то пояснила, що 07.02.2011
року між нею та відповідачем у справі
було укладено договір про банківське
обслуговування для виплати заробітної
плати. Згідно з цим договором вона
отримала дві платіжні картки для
виплати заробітної плати та картку з
встановленим на ній кредитним лімітом
в розмірі 2000 грн. Після цього вона
використовувала тільки платіжну
картку для отримання заробітної плати,
а кредитну картку жодного разу не
використовувала. 20.12.2012 року о 18.32 год.
на її телефон надійшло повідомлення
від банку про зняття з її картки 1700 грн.
та комісії 68 грн., баланс 232 грн. в м.
Сєвєроденцьку Луганської області в той
час як вона знаходилася у м. Херсоні. У
зв'язку з цією ситуацією вона
звернулася на телефонну лінію служби
підтримки банку з повідомленням про
шахрайські дії. Телефоном в неї було
прийнято заяву про здійснення
перевірки та про блокування картки.
Крім того, вона звернулася із заявою до
Цюрупинського відділення ПАТ КБ
«Приватбанк» та до Цюрупинського РВ
УМВС України з заявою про вчинення
шахрайських дій. За фактом вчинення
шахрайських дій було розпочато
досудове розслідування за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. Під
час проведеної перевірки слідчим було
встановлено, що зняття грошових коштів
стало можливим лише за безпосередньої
участі банківських працівників, які
мають доступ до необхідних реквізитів
та персональних даних клієнта, знають
ПІН-код картки. Крім того, позивач
пояснила, що вона має також платіжну
картку для отримання допомоги по
догляду за дитиною, яка також видана
ПАТ КБ «Приватбанк». Із зазначеної
картки здійснювалося зняття грошових
коштів: 27.02.2013 р. в сумі 95,25 грн., 11.03.2013 р. -
129,11 грн., 26.03.2013 р. - 3,78 грн., а всього
знято 291,14 грн. Позивач зазначає, що
неодноразово зверталася до
відповідача з приводу припинення
зняття коштів та розірвання договору,
але зазначені зверненні були
безрезультатними. На даний час вона
отримує від банку листи з погрозами та
вимогами повернення грошових коштів.
Зазначені дії відповідача вона вважає
істотним порушенням умов договору на
банківське обслуговування, що є
підставою для його розірвання.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що дійсно мав місце факт зняття коштів
з карткових рахунків відповідача, але
не з вини працівників банку. Згідно
матеріалів проведеної банком
службової перевірки встановлено, що
відповідач порушила п. 1.2.10, 1.5.5 Умов і
правил надання банківських послуг,
оскільки розголосила свої персональні
дані стороннім особам, внаслідок чого
стало можливим зняття коштів цими
особами. За таких обставин банк не може
нести відповідальність перед
користувачем банківських послуг, а
відповідач повинна сплатити наявну
заборгованість перед банком. Також
пояснила, що списання коштів з рахунків
позивача в рахунок погашення
заборгованості передбачене п. 1.3.1.6 Умов
і правил надання банківських послуг, а
тому списання не є безпідставним.
Просила в задоволенні позову
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, що наявні в
матеріалах справи, приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 07.02.2011 року між
сторонами було укладено договір про
банківське обслуговування. Згідно з
цим договором позивач отримала дві
платіжні картки: одну для виплати
заробітної плати, другу - кредитну, з
встановленим на ній кредитним лімітом
в розмірі 2000 грн. Зазначене
підтверджується копію договору б/н від
07.02.2011 року. Факт отримання цих карток
сторонами не заперечується. 20.12.2012 року
о 18.32 год. на з кредитної картки з
банкомату, розташованому в м.
Сєвєроденцьку Луганської області,
невідомою особою було знято готівкою
1700 грн. Також з карткового рахунку
списано 68 грн. комісії. Внаслідок
зняття коштів за позивачем перед
відповідачем утворилася
заборгованість. Позивачем також
отримано у відповідача платіжну картку
для виплати допомоги по догляду за
дитиною. Із зазначеної картки
відповідачем здійснювалося списання
грошових коштів: 27.02.2013 р. в сумі 95,25 грн.,
11.03.2013 р. - 129,11 грн., 26.03.2013 р. - 3,78 грн. в
рахунок погашення заборгованості за
кредитною карткою. Зазначене
підтверджується виписками по
карткових рахунках та постановою про
закриття кримінального провадження
від 13.09.2013 року. За заявою позивача,
органом досудового слідства було
розпочато досудове розслідування
внесене до ЄРДР за №0000433 за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1
КК України. 13.09.2013 року постановою
слідчого СВ Цюрупинського РВ УМВС
України кримінальне провадження за
№0000433 провадженням закрито у
зв'язку з відсутністю у події складу
кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 договору про банківське
обслуговування від 07.02.2011 року (далі -
договір), банк надає клієнту пакет
послуг, для чого відкриває клієнту
карткові рахунки та видає клієнту
платіжні картки, передбачені п. 1.1, 1.2
цього договору. Поля п. 1.1 та 1.2 договору
залишені не заповненими, проте, позивач
не заперечує факту отримання нею
дебетної картки для отримання
заробітної плати та кредитної картки.

Згідно п. 1.3 договору, підписуючи цей
договір клієнт погоджується з Умовами
та Правилами надання банківських
послуг, які разом з цим договором
складають договір банківського
обслуговування, приєднується до них та
зобов'язується виконувати умови,
викладені в Умовах та Правилах надання
банківських послуг.

Так, у п. 1.2.10 та п. 1.5.5 «Умов та Правил
надання банківських послуг»
передбачено, що клієнт зобов'язаний
вживати заходів щодо попередження
втрати (крадіжки) карток, персонального
ідентифікаційного номера або
інформації, нанесеної на картку та
магнітну смугу, або їх незаконного
використання; банк не несе
відповідальність у випадку, якщо
інформація про рахунки клієнта, картку,
контрольна інформація про клієнта,
ідентифікатора користувача, паролях,
або проведених клієнтом операціях
стане відомою іншим особам в
результаті недобросовісного виконання
умов їх зберігання та користування
та/або прослуховування або
перехоплення інформації в каналах
зв'язку під час використання цих
каналів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідачем не доведено
належними доказами того факту, що
несанкціоноване зняття коштів з
карткового рахунку стало можливим з
вини працівників відповідача, а не
внаслідок її власної необережності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Так, стверджуючи про вину працівників
банку у знятті грошових коштів позивач
посилається виключно на висновки, що
викладені у постанові слідчого СВ
Цюрупинського РВ УМВС України про
закриття кримінального провадження за
№0000433 від 13.09.2013 року. Оцінюючи
даний доказ суд виходить з наступного.

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів кримінального провадження
за №0000433 вбачається, що слідчим не
було проведено жодних слідчих дій, крім
допиту потерпілої позивача, за фактом
зняття шахрайським шляхом грошових з
кредитної картки. При цьому слідство не
встановило свідків та очевидців події
та винних осіб. Слід зазначити, що
версія вини працівників «Приватбанку»
в розголошенні персональних даних
клієнта слідством взагалі не
перевірялася, тобто висновки слідчого
в цій частині не ґрунтуються на
матеріалах досудового розслідування.

Разом з тим, згідно з висновком за
результатами службового розслідування
від 31.01.2013 року, встановлено, що
несанкціоноване зняття коштів з картки
позивача відбулося без використання
належної їй картки, шляхом
використання послуги «Видача готівки
без картки», що передбачає введення в
банкомат номера авторизованого
телефону клієнта в ЄКБ, якому належить
картка, с подальшим введенням
динамічного паролю, який в свою чергу,
приходить на авторизований номер
телефону клієнта, з подальшим
введенням персонального
ідентифікаційного номера картки.
Зняття коштів відбулося з
використанням мобільного телефону №
НОМЕР_1, який згідно даних єдиної
клієнтської бази, належить позивачу.

Таким чином, суд критично оцінює як
доказ постанову про закриття
кримінального провадження за
№0000433 від 13.09.2013 року в частині
вини працівників «Приватбанку» в
розголошенні персональних даних
клієнта. Інших доказів вини
працівників відповідача у
несанкціонованому знятті коштів з
картки суду не надано, а доводи
відповідача, підтверджені висновком
службового розслідування позивачем не
спростовано.

За таких обставин та враховуючи, що
згідно з п. 1.5.5 «Умов та Правил надання
банківських послуг», банк не несе
відповідальність у випадку, якщо
інформація про рахунки клієнта, картку,
контрольна інформація про клієнта,
ідентифікатора користувача, паролях,
або проведених клієнтом операціях
стане відомою іншим особам в
результаті недобросовісного виконання
умов їх зберігання та користування
та/або прослуховування або
перехоплення інформації в каналах
зв'язку під час використання цих
каналів, вимоги про визнання факту
відсутності заборгованості
задоволенню не підлягають.

Також, враховуючи вищенаведене, не
заслуговують на увагу і доводи
позивача про безпідставне списання
коштів відповідачем з карткового
рахунку для отримання соціальних
виплат, оскільки встановлено, що таке
списання передбачене п. 1.3.1.6 «Умов та
Правил надання банківських послуг» та
здійснювалося на погашення
заборгованості за кредитним лімітом по
кредитній картці. Тому вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача коштів в сумі 291,14 грн. як
таких, що списані безпідставно,
задоволенню не підлягають.

Крім того, враховуючи недоведеність
порушень умов договору з боку
відповідача, слід відмовити в
задоволенні вимог про розірвання
договору на банківське обслуговування
та вимог про відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням прав.

Таким чином, в задоволенні позовних
вимог слід відмовити у повному обсязі.
Судові витрати відповідно ст. 88 ЦПК
України, підлягають віднесенню за
рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 626, 629, 526 ЦК України, ст.ст. 10, 60,
ст.ст. 212, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
відмовити.

Судові витрати у справі віднести за
рахунок держави.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Є.О.
Никифоров