Справа № 401/3240/14-ц ; 2/401/1225/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2014 року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого - судді
Гармаш Т.І., при секретарі - Липко О.А,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Світловодську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АвтоФінанс" про
захист прав споживача, визнання
договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АвтоФінанс" та
просить суд:

- визнати договір фінансового
лізингу № 010561 від 30 червня 2014 року -
недійсним;

- стягнути з ТОВ "АвтоФінанс"
сплачені кошти з призначенням платежу
"авансовий платіж за договором № 010561" в
сумі 31500 грн. від 01.07.2014р.;

- стягнути з ТОВ "АвтоФінанс"
сплачені кошти з призначенням платежу "
згідно договору № 010561" в сумі 6000 грн.;

- стягнути з ТОВ "АвтоФінанс"
сплачені кошти з призначенням платежу "
згідно договору № 010561" в сумі 1800 грн.;

- стягнути з ТОВ "АвтоФінанс"
сплачену комісію за прийом платежів
згідно тарифів банку в сумі 333 грн.

- стягнути з ТОВ "АвтоФінанс"
сплачену комісію за прийом платежів
згідно тарифів банку в сумі 60 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 червня 2014
року між ним та відповідачем було
укладено договір фінансового лізингу
№ 010561 з додатками, згідно якого
предметом лізингу по даному договору є
транспортний засіб "Богдан" 2110 1.6 МТ.

Відповідно до умов договору
лізингодавець бере на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
у власність та передати предмет
лізингу у користування
лізингоодержувачу на строк та умовах,
передбачених договором.

Після підписання договору позивачем
було сплачено відповідні платежі, які
передбачались згідно договору № 010561, в
свою чергу відповідач не виконав умови
договору та не передав предмет лізингу
лізингоодержувачу у користування, як
це передбачено в договорі.

Відмова компанії передавати у
користування предмет договору була
мотивована тим, що лізингоодержувачем
не сплачено передбачену сплату 50 % від
вартості предмету лізингу, а сплачена
лише комісія за організацію та
оформлення договору.

Позивач вважає, що під час попередніх
переговорів, його було введено в оману,
щодо умов виконання договірних
зобов'язань.

Після підписання і вивчення змісту
договору позивачу стало зрозуміло, що
сплачені кошти не повернуть та
можливості розірвати договір немає,
оскільки договір не передбачає
можливості розірвання з ініціативи
лізингоодержувача, що на думку
позивача є порушенням його прав, як
споживача.

Позивач звертає увагу, також на те, що в
договорі та додатках до нього не
міститься жодних умов, які б
передбачали захист прав та інтересів
позивача у разі не отримання ним
бажаної послуги і не містить гарантій
лізингоодержувачу на придбання
відповідачем обладнання чи
устаткування.

В договорі № 01561 не міститься
конкретних визначень щодо розміру
щомісячних лізингових платежів, не
вказано в кого саме лізингодавець
придбає транспортний засіб, не
визначено конкретний порядок та місце
отримання лізингоодержувачем предмета
договору, яким чином буде відбуватись
страхування, строк виконання
зобов'язань відповідача, що порушує
права споживача.

Отже, на думку позивача договір № 010561
та додатки до нього складені таким
чином, що свідчить про нечесну
підприємницьку діяльність, яку
проводить відповідач, метою якої є
залучення сторонніх фінансових
ресурсів для власних потреб та
небажання продавати визначений видом
діяльності товар і надавати фінансові
послуги.

Крім цього позивач вважає, що при
укладанні договору сторонами не
додержана вимога закону про
обов'язкове нотаріальне посвідчення, а
тому вказаний договір є нікчемним.

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на обставини
та докази, що їх стверджують.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надавши заяву
про розгляд справи без його участі та
письмове заперечення у якому позов не
визнав у повному обсязі та зазначив, що
дійсно між ТОВ "АвтоФінанс" та
позивачем був укладений договір
фінансового лізингу № 010561 від 30.06.2014
року.

Вважає, що при укладенні договору було
дотримано усі вимоги, які передбачені
законодавством України, що регулює
відповідні правовідносини.

Відповідач вказує на те, що договір
містить всі істотні умови, передбачені
законом, і висновки позивача, щодо
відсутності в договорі певних пунктів,
які б мали гарантувати
лізингоодержувачу додаткові права та
гарантії є помилковими.

Представник ТОВ "Автофінанс"
спростовує звинувачення позивача, щодо
ведення незаконної підприємницької
діяльності так, як 11.09.2012 товариство
отримало довідку про взяття на облік
юридичної особи, виданої Держфінпослуг
та/або Нацкомфінпослуг, а твердження,
що ТОВ "Автофінанс" проводить нечесну
підприємницьку діяльність, яка вводить
споживача в оману, є необґрунтованим та
не підкріпленим жодним належним та
допустимим доказом.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши та
оцінивши докази, суд приходить до таких
висновків.

Згідно договору фінансового лізингу №
010561 від 30 червня 2014 року, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "Автофінанс" та ОСОБА_1 уклали
договір фінансового лізингу. Предметом
лізингу по даному договору є
транспортний засіб Богдан 2110 1,6 МТ. (а.с.
12-19)

Позивач стверджував, що під час
попередніх переговорів, його було
введено в оману, щодо умов виконання
договірних зобов'язань, і що відмова
компанії передавати у користування
предмет договору є незаконною і таким
чином відповідачем не було виконано
свої зобов'язання по договору
фінансового лізингу.

Пунктом 1.7 Договору передбачено, що
предмет договору передається в
користування Лізингоодержувачеві
протягом строку, який становить не
більше 120 робочих днів з моменту сплати
Лізингоодержувачем на рахунок
Лізингодавця авансового платежу(50% від
вартості предмета лізингу), комісії за
організацію та оформлення даного
договору (10% від вартості предмету
лізингу) та комісії за передачу
предмета лізингу ( 3% від вартості
предмета лізингу). ( а.с. 13)

Відповідно до п.1.2 Договору, вартість
предмета лізингу на момент укладання
даного договору та розмір авансового
платежу вказується в додатку № 1 до
даного договору, який є його
невід'ємною частиною. (а.с. 12)

Згідно додатку № 1 до договору
фінансового лізингу № 010561 від 30 червня
2014 року, загальна вартість предмета
лізингу складає 78300 грн., платіж в
розмірі 50% від вартості предмета
лізингу складає 39150,00 грн., комісія за
організацію та оформлення договору
7830,00 грн., комісія за передачу предмета
лізингу 2349,00 грн.

В судовому засіданні було встановлено,
що позивачем було сплачено, комісію за
організацію та оформлення договору в
розмірі 6000 грн., комісію за передачу
предмета лізингу 1800 грн., а також 31500
грн. в рахунок вартості предмета
лізингу.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
з боку відповідача не було порушено
умови договору, в частині зобов'язання
передати предмет договору у
користування лізингоодержувачу, так як
позивач не виконав з свого боку умови
договору, щодо сплати обов'язкового
платежу в розмірі 50 відсотків від
вартості предмета лізингу.

Позивач, вказував, що договір складений
таким чином, що не містить відповідних
гарантій та прав лізингоодержувача, та
не містить істотних умов договору, а
саме: не містить конкретних визначень
щодо розміру щомісячних лізингових
платежів, не вказано в кого саме
лізингодавець придбає транспортний
засіб, не визначено конкретний порядок
та місце отримання лізингоодержувачем
предмета договору, яким чином буде
відбуватись страхування, строк
виконання зобов'язань відповідача, що
порушує права споживача.

Відповідно до заяви від 30.06.2014 р.,
зазначено, що ОСОБА_1 уважно прочитав та
зрозумів умови договору фінансового
лізингу № 010561 від 30.06.2014 р. та отримав
усі коректно викладені відповіді від
менеджера-консультанта ОСОБА_2 (а.с. 49)

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України, за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Частиною 1 статті 807 ЦК України,
встановлено, що предметом договору
лізингу може бути неспоживна річ,
визначена індивідуальними ознаками,
віднесена відповідно до законодавства
до основних фондів.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України
"Про фінансовий лізинг", істотними
умовами договору лізингу є: предмет
лізингу; строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу (строк
лізингу); розмір лізингових платежів;
інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

При дослідженні тексту договору
фінансового лізингу № 010561 від 30 червня
2014 року, судом було встановлено, що
істотні умови договору містяться в
наступних його пунктах, а саме п. 1
Предмет лізингу; п. 2 Строк дії договору
та строк лізингу; п. 8 Лізингові платежі.

Позивачем, також зверталась увага не
те, що відповідач займається
незаконною підприємницькою
діяльністю.

Довідкою про взяття на облік юридичної
особи, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс", визнана такою, що має
право надавати послуги з фінансового
лізингу. (а.с. 50)

Згідно виписки з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, ТОВ "Лізингова
компанія "Автофінанс" має основний вид
економічної діяльності - фінансовий
лізинг. (а.с. 51).

Позивач вважає, що відповідач
проводить нечесну підприємницьку
діяльність метою якої є залучення
сторонніх фінансових ресурсів для
власних потреб та небажання продавати
визначений видом діяльності товар і
надавати фінансові послуги, що
заборонено статтею 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» та є
підставою недійсності правочину
відповідно до вимог ч.ч.1, 2 статті 216 ЦК
України.

Суд не може погодитись з такою позицією
позивача, оскільки ним не надано
доказів, які б свідчили про нечесну
підприємницьку діяльність відповідача
з огляду на ознаки визначені статтею 19
Закону України «Про захист прав
споживачів». Статтею 216 ЦК України,
визначені правові наслідки
недійсності правочину. Тому посилання
позивача на вказану норму Закону, як на
правову підставу визнання правочину
недійсним у зв'язку з використанням
нечесної підприємницької практики, є
помилковим.

Позивач вважає, що договір укладений
ним та відповідачем є нікчемним з
підстав, передбачених частиною 1 ст. 220
ЦК України у зв'язку із недотриманням
сторонами вимог закону про нотаріальне
посвідчення договору, як це
передбачено статтею 799 ЦК України.
Оскільки, як вважає позивач, в силу
приписів ст. 806 ЦК України до договору
лізингу застосовуються положення про
найм (оренду) транспортного засобу.

Суд вважає помилковим таке тлумачення
закону позивачем з огляду на те що
частиною другою статті 806 ЦК України
визначено що до договору лізингу
застосовуються загальні положення про
найм (оренду) з урахуванням
особливостей, встановлених параграфом
6 глави 58 ЦК України та законом.
Загальні положення про найм (оренду),
визначені у параграфі 1 глави 58 ЦК
України, а стаття 799 ЦК України регулює
правовідносини які виникають із найму
(оренди) транспортного засобу та
відноситься до параграфа 5 глави 58 ЦК
України.

Договір лізингу, незважаючи на деяку
подібність з договором найму (оренди),
має іншу правову природу та окреме
спеціальне регулювання.

Вказані правовідносини, зокрема,
врегульовані параграфом 6 глави 58 ЦК
України та Законом України «Про
фінансовий лізинг». Зазначеними
нормативними актами не передбачено
обов'язкове нотаріальне посвідчення
договору фінансового лізингу.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги позивача не ґрунтуються на
законі та договорі та не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та ст.ст. 203, 216,
220, 799, 806-809 ЦК України, Закону України
«Про фінансовий лізинг» керуючись
ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АвтоФінанс" про захист прав споживача,
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Світловодський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів після його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду :

Т.І.Гармаш