АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И[1]

01 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Панченко М.М.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши апеляційну скаргу
апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2, на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 21 серпня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання
договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 21 серпня 2014 року договір
позики укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 02.04.2009, визнано недійсним.
Зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3
отримані ОСОБА_2 за договором кошти у
сумі 53 900 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач оскаржила його в апеляційному
порядку. В обґрунтування заявлених
вимог вказала, що рішення суду в
частині зобов'язання повернення ОСОБА_3
коштів є неправильним, незаконним,
бездоказовим, таким, що порушує її
громадські права, порушує її
матеріальне становище, є тенденційним
та упередженим, направлене на
задоволення незаконних вимог
відповідача. Суд необ'єктивно
розглянув справу в цій частині,
неправильно встановив обставини
справи, наявним доказам надав
неправильну правову оцінку. Судом на
розгляд бралися неналежні докази та не
застосовано законодавство, яке
підлягало застосування. Судом
неправомірно застосовано до
зазначених правовідносин ч. 3 ст. 226 ЦПК
України. Посилаючись на те, що ці
обставини відповідно до ст. 309 ЦПК
України є підставами для скасування
рішення, просила рішення суду в
оскаржуваній частині скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просив задовольнити з підстав
наведених в ній.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_6 просили рішення суду залишити
без змін, як таке що є законним та
обґрунтованим.

Третя особа, яка відповідно до ст. 74 ЦПК
України належним чином повідомлялася
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання свого представника не
направила, причини неявки суду не
повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 02.04.2009 між
відповідачкою та ОСОБА_2 було укладено
договір позики, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримав
позику у розмірі 53 900 грн., що
еквівалентно 7 000 доларів США.

10 вересня 2009 року рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
ОСОБА_2 визнано недієздатним та
призначено ОСОБА_1 його опікуном.

В травні 2012 року ОСОБА_1, посилаючись на
те, що під час підписання договору
ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх
дій та не міг керувати ними, звернулася
до суду з позовом про визнання
договору позики укладеного з
відповідачкою недійсним.

Відповідно до ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 правила ст. 225 ЦК України
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала у такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розгляд, нервове
потрясіння, тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням висновку
судово-психіатричної експертизи, та
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Відповідно до акту № 982 амбулаторної
комплексної судово-психіатричної
експертизи від 03.12.2013, вбачається, що
ОСОБА_2 з 2001 року страждав на
рекурентний депресивний розлад, з 2006
року страждав на гострий
шизофреноподібний психотичний
розгляд, з 2009 року страждав на
шизофренію, параноїдна форма, у
теперішній час страждає на шизофренію,
параноїдна форма, безперервний
перебіг, апато-дісоціативний дефект. У
період укладання договору позики 02.04.2009
ОСОБА_2 страждав на хронічний стійкий
психічний розлад у вигляді шизофренії,
параноїдна форма, апато-дісоціативний
дефект, що формується, і за своїм
психічним станом у зазначений період
часу не міг усвідомлювати значення
своїх дій та не міг керувати ними ( том 1,
а.с. 159-165).

Суд першої інстанції встановивши, що
ОСОБА_2 за своїм психічним станом у
період укладання договору позики 02.04.2009
не міг усвідомлювати значення своїх
дій та не міг керувати ними, дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог про визнання договору позики
недійсним.

З таким висновком суду слід погодитись,
оскільки до такого висновку суд дійшов
з дотриманням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін в
даних правовідносинах, належної
правової оцінки наданих сторонами в
справі доказів та з застосуванням
відповідних норм матеріального права.

Судом вірно застосовано ст. 216 ЦК
України, відповідно до якої недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні в натурі все,
що вона одержана на виконання цього
правочину.

Разом з тим, судом вірно враховано, що
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 10.09.2009 ОСОБА_2 визнано
недієздатним та призначено опікуна
ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо
неправомірного застосування судом до
зазначених правовідносин ч. 3 ст. 226 ЦПК
України з огляду на наступне.

Оскільки в законодавстві відсутня
норма, яка б регулювала дані
правовідносини, судом першої
інстанції було правомірно застосовано
аналогію закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини.

Таким чином, суд першої інстанції
застосував за аналогією закону ч. 3 ст.
226 ЦПК України відповідно до якої
опікун зобов'язаний повернути
дієздатній стороні все одержане
недієздатною фізичною особою за
нікчемним правочином.

За вказаних обставин та наведених норм,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
необхідність зобов'язання опікуна
недієздатного ОСОБА_2 повернути
отримані ним за договором позики кошти.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2, -
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 21 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/4244/12-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12117/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.