АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8445/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Прозорова
М.Л. Категорія 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року

13 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Повєткіна В.В.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 03 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - орган опіки та піклування
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради) про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та вселення; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області (треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - орган опіки та
піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради,
Житлово-будівельний кооператив №201)
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та знаття з реєстраційного
обліку, -

В С Т А Н О
В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 липня 2014 року та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог у повному обсязі та
відмову ОСОБА_4 у задоволенні його
зустрічного позову (а.с.194-196).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням та
вселення - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої
дитини ОСОБА_3, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області (треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - орган опіки та
піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, ЖБК №201) про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
знаття з реєстраційного обліку -
задоволено.

Суд визнав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою,
що втратила право користуватися
житловим приміщенням, а саме: квартирою
АДРЕСА_1

Усунено перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні
ним права власності на квартиру
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, шляхом
зняття Головним Управлінням Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області, громадянки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного
обліку за адресою: 49128, м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1

Також суд стягнув з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог понесені та
документально підтверджені судові
витрати по справі у вигляді судового
збору в розмірі 107 грн. 30 коп. (а.с.181-186).

Як на підстави апеляційній скарги,
ОСОБА_2 посилається на те, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, а також неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи (а.с.194-196).

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5 з 01.12. 2006 року (а.с.57).

Від сумісного подружнього життя мають
неповнолітню дитину, доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем
за первісним позовом і знаходиться на
його утриманні (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що в Книзі
реєстрації смерті 14 жовтня 2011 року
зроблено відповідний актовий запис за
№ 1323 (а.с.8).

На підставі ордеру №713 від 22.04.1975 року,
виданого Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
депутатів трудящих ОСОБА_6 було надано
для проживання у користування житлове
приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до реєстраційного
посвідчення №4/205 від 31.03.1995 року,
виданого КП "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Дніпропетровської
обласної ради за реєстровим №40, ОСОБА_6
набула у власність означене житлове
приміщення у вигляді квартири АДРЕСА_1
(а.с.26,46). Спір між сторонами з
означеного приводу відсутні.

У вищевказаній квартирі станом на
сьогоднішній день зареєстрована
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, судом
встановлено, що ОСОБА_3 будучи
зареєстрованою за означеною адресою:
49128, м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1
фактично не проживає у спірний
квартирі з 2011 року, що підтверджується
відповідним актом ЖБК №201 м.
Дніпропетровська (а.с.45) та визнається
сторонами.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що
в Книзі реєстрації смерті 01 листопада
2013 року зроблено відповідний актовий
запис за №7459 та видане свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_2 (а.с.154).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт 27 жовтня
2011 року, посвідчений Приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
яким квартиру за АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську заповідала
ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина на вказане нерухоме майно, із
заявою ОСОБА_4 звернувся до приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, та була
заведена відповідна спадкова справа
(а.с.167-168), і 12.05.2014 року видане за
реєстровим №488 свідоцтво про право на
таку спадщину №ВТТ 587540 (а.с.164).

Судом також встановлено, що речове
право на квартиру за АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську за спадкоємцем
ОСОБА_4 зареєстровано у державному
реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.165), а
відтак він набув право власності на
вказане житлове приміщення у
встановленому законом порядку.

Позивач за зустрічним позовом, так і
померла ОСОБА_6, спільного господарства
із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали. Доказів
наявності будь-якої угоди між
сторонами з приводу користування
вказаним житловим приміщенням або
домовленості щодо утримання
зазначеного житлового приміщення суду
не надано.

Крім того, ОСОБА_2 на праві власності
належить приміщення у вигляді квартири
АДРЕСА_3, де станом на день розгляду
справи фактично мешкає малолітня
дитина (а.с.102-103).

За таких обставин, в силу діючого
законодавства, а саме: ст.ст. 319,391,401,405 ЦК
України, ст.ст. 64,71,156 ЖК України, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про
позбавлення права користування ОСОБА_3
житловим приміщенням за адресою: 49128, м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
те, що позбавлення права користування
спірним житловим приміщенням порушить
житлові права такого відповідача та
його малолітньої дитини ОСОБА_3 - не
можуть бути прийняти до уваги, так як
згідно договору купівлі-продажу
квартири від 03.08.2004 року ОСОБА_2 на праві
власності належить приміщення у
вигляді квартири АДРЕСА_3, де фактично
він проживає з донькою (а.с.102-103),

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
М.Л. Прозорова

Судді:
Л.О. Каратаєва

В.В. Повєткін