Справа № 128/928/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

08.10.2014 року
місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді: Васильєвої Т.Ю.,

при секретарі: Гавріловій Т.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення подвійної суми завдатку, суд,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 08.12.2013 року між позивачем та
відповідачами ОСОБА_4, яка діяла на
підставі довіреності ОСОБА_5, яка є
власницею 2/3 частин будинковолодіння
АДРЕСА_1, та відповідачем ОСОБА_3, який є
власником 1/3 частини даного
будинковолодіння, було досягнуто
домовленості, згідно якої відповідачі
зобов'язались до 05.01.2014 року оформити
купівлю-продаж позивачу даного
будинковолодіння позивачеві. Цього ж
08.12.2013 року ОСОБА_4 отримала від
позивача 5 782 грн., а ОСОБА_3- 2 478 грн., в
якості завдатку за продаж
вищезазначеного будинку, на що надали
відповідні розписки. Однак відповідачі
не виконали умови домовленості та не
оформили необхідні документи для
укладення договору купівлі-продажу до
вказаної дати. Позивач 24.12.2013 року
продав свою квартиру та зобов'язався її
звільнити до 05.01.2014 року, так як мав
намір придбати будинковолодіння у
відповідачів, оскільки станом на 05.01.2014
року сім'я позивача залишилась без
житла, він придбав інше житло і
попросив відповідачів повернути
задаток, що вони відмовились зробити,
тому позивач звернувся з даним позовом
до суду, яким просив стягнути з
відповідачів подвійну суму завдатку.

Ухвалою Вінницького районного суду
Вінницької області від 29.04.2014 року було
залучено до участі в справі в якості
співвідповідача ОСОБА_6.

Уточнивши позовні вимоги (а.с. 66 - 67),
позивач просив стягнути з відповідача
ОСОБА_3 подвійну суму завдатку в
розмірі 7 024,20 грн., що відповідає
подвійному розміру отриманої ОСОБА_3
08.12.2013 року сумі, та з відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 позивач просив
стягнути подвійну суму завдатку,
отриману ОСОБА_4 08.12.2013 року, в рівних
частках, а саме по 8 194,90 грн. з кожного, в
перерахунку доларів США станом на час
уточнення позовних вимог, оскільки
відповідачам було сплачено кошти саме
в доларах США.

Ухвалою суду від 08.10.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 залишені без
розгляду за заявою позивача (а.с. 125).

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги,
пред'явлені до відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, підтримали в повному обсязі з
врахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, пояснивши, що надані
суду розписки про отримання коштів
відповідачами підтверджують їх
отримання саме у вигляді завдатку, а не
авансу. Повернути кошти відповідачі
відмовляються, хоча договір
купівлі-продажу їх будинковолодіння не
було укладено саме з вини відповідачів,
а не позивача, тому повинні сплатити
позивачу саме подвійну суму сплаченого
ним завдатку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав з підстав,
викладених в письмовому запереченні
(а.с. 25-27), при цьому пояснив, що дійсно
08.12.2013 року було досягнуто з позивачем
домовленості про продаж йому до 05.01.2014
року належного їм з ОСОБА_6
будинковолодіння, дійсно він отримав
від позивача кошти в сумі 300 доларів США
про що написав надану позивачем
розписку, але не вважає ці кошти
завдатком та взагалі не вважає за
потрібне їх повертати позивачу,
оскільки договір купівлі-продажу ними
не укладено з вини саме позивача,
оскільки станом на 05.01.2014 року сам
позивач передумав придбавати дане
будинковолодіння. Так, ОСОБА_3 до 05.01.2014
року виготовив всі необхідні для цього
документи та намагався повідомити про
це позивача, але саме позивач ухилявся
від спілкування, з яких підстав позивач
та відповідачка ОСОБА_6 не уклали
договір купівлі-продажу йому невідомо.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, попередньо надала суду
письмові пояснення (а.с. 65), в яких
зазначила, що діяла на підставі
довіреності та від імені ОСОБА_6, дійсно
08.12.2013 року отримала 700 доларів США від
позивача та дані кошти передала ОСОБА_6,
та саме відповідач ухилився від
купівлі даного будинковолодіння, так
як станом на домовлену дату, а саме до
05.01.2014 року він не відповідав на дзвінки
та не з'являвся для укладення договору,
хоча ніяких перешкод для укладення
договору з боку продавців не було, та
лише 21.01.2014 року позивач повідомив, що
не має наміру купувати їхнє
будинковолодіння. Крім цього, оскільки
вона діяла від імені ОСОБА_6, вона є
неналежним відповідачем.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає необхідним в задоволенні позову
відмовити з наступних підстав.

Так, матеріалами справи доведено та не
заперечується сторонами, що відповідач
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є співвласниками
житлового будинку АДРЕСА_1, 1/3 частина
даного будинку належить ОСОБА_3, 2/3
частини - ОСОБА_6 (а.с. 28, 29, 69 - 72, 73 - 77, 78 -
79).

Також сторонами не заперечується, що
08.12.2013 року між сторонами було
досягнуто домовленості про
купівлю-продаж вказаного будинку, на
підтвердження чого позивач надав
відповідачці ОСОБА_4, яка діяла на
підставі довіреності власника 2/3
часток будинку ОСОБА_6, кошти в сумі 700
доларів США, про що ОСОБА_4 надала
позивачу розписку, в якій підтвердила
отримання даних коштів, зазначивши про
їх отримання як завдатку, та
зобов'язалася оформити купівлю-продаж
до 05.01.2014 року, а відповідачу ОСОБА_3
позивач надав кошти в сумі 300 доларів
США, про що ОСОБА_3 також надав позивачу
розписку, в якій підтвердив отримання
даних коштів, зазначивши про їх
отримання як завдатку, та зобов'язався
оформити купівлю-продаж до 05.01.2014 року
(а.с. 7 - 8).

Згідно копії довіреності від 02.09.2013
року ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_4 бути
її представником при вчиненні від її
імені дій та правочинів, спрямованих на
відчуження належного житлового
будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1
(а.с. 39).

Водночас сторонами не заперечується,
що договору купівлі-продажу будинку
укладено не було взагалі, сторони лише
домовились про майбутнє укладення
такого договору.

Так, ст. 60 ЦПК України вказує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. При цьому в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК
України, обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Підставами своїх вимог позивач вказує,
що дії відповідачів є протиправними та
порушують його право на повернення
йому подвійної суми завдатку в разі не
виконання відповідачами взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України визначено,
що завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних із нього
за договором платежів, на
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не
буде встановлено, що сума сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Отже внесення завдатку як способу
забезпечення виконання зобов'язання
може мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договору.

Оскільки договору, який би за своєю
формою та змістом відповідав вимогам
закону, між сторонами укладено не було,
а вони лише домовилися укласти такий
договір у майбутньому, то передана
однією зі сторін грошова сума не є
завдатком, а є авансом, що відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, згідно постанови від 13 лютого
2013 р. у справі № 6-176цс12.

В судовому засіданні встановлено, що
договору купівлі-продажу будинку, який
би за своєю формою та змістом
відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, тому
сплачені ОСОБА_1 кошти не є завдатком.

Таким чином, позивачем не надано
належних доказів на підтвердження
позовних вимог про передачу коштів
відповідачам у вигляді завдатку, при
цьому згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи лише в межах
заявлених позовних вимог, позивач не
заявляв вимог про повернення йому
сплаченого авансу, тому в задоволенні
позову про стягнення подвійної суми
завдатку слід відмовити в зв'язку з
його недоведеністю.

Крім цього, оскільки згідно ст. 239 ЦК
України вчинені представником
правочини створюють, змінюють,
припиняють цивільні права і обов'язки
саме особи, яку він представляє, ОСОБА_4,
яка діяла від імені ОСОБА_6, дійсно є
неналежним відповідачем, тому в
задоволенні позовних вимог,
пред'явлених до ОСОБА_4 слід відмовити
як в зв'язку з їх недоведеністю, так і в
зв'язку з безпідставністю пред'явлення
до неї заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 239, 570 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК
України,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
подвійної суми завдатку.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя:

Секретар: