Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Дубина Л.А.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 334/2152/13
Справа № 22ц-778/3550/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 07.05.2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1
про стягнення грошових коштів за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" (далі-Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за кредитним
договором, посилаючись на те, що за
кредитним договором № ZPE0RX00330164 від
29.08.2006 року відповідач одержав в Банку
2723 грн. 59 коп. з виплатою 24% річних на
термін до 28.08.2007 року. Про те свої
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та відсотків за
користування кредитом на виконує. У
зв'язку з цим виникла заборгованість на
загальну суму 26 152 грн. 09 коп., із яких:
10645 грн. 32 коп. - заборгованість за
процентами, 13 454 грн. 31 коп. - пеня, 330 грн.
93 коп. - комісія, 500 грн. штраф фіксована
частина та 1221 грн. 53 коп. штраф
процентна складова.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 07.05.2013 року заявлені
вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач просив
скасувати ухвалене рішення,
стверджуючи на тому, що суд неправильно
з'ясував обставини справи щодо строків
договору й необґрунтовано не
застосував наслідки спливу строків
позовної давності.

Заслухавши представника відповідача,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду дійшла до
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної
інстанції скасовує, змінює рішення
суду першої інстанції і ухвалює нове
рішення в зв'язку з порушенням або
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

З матеріалів справи видно, що за
кредитним договором № ZPE0RX00330164 від
29.08.2006 року відповідач одержав в Банку
2723 грн. 59 коп. з виплатою 24% річних на
термін до 28.08.2007 року (а.с.4).

Свої зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та відсотків за
користування кредитом позичальник не
виконував неналежно. У зв'язку з цим
виникла заборгованість на загальну
суму 26 152 грн. 09 коп., із яких: 10645 грн. 32
коп. - заборгованість за процентами, 13 454
грн. 31 коп. - пеня, 330 грн. 93 коп. - комісія,
500 грн. штраф фіксована частина та 1221
грн. 53 коп. штраф процентна складова
(а.с.3).

У ст.526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК
боржник зобов'язаний мав би сплатити
позивачу всі нараховані і несплачені
суми за умовами договору.

Однак, угодою про банківську послугу
визначено, що погашення кредиту
(проценти, кредитні кошти) повинно
здійснюватись щомісячно з 20 по 25 число
кожного місяця (а.с.4-б).

За змістом Договору повний розрахунок
за кредитом мав бути виконаний до 28.08.2007
року (а.с.9-б).

Відповідно до статті 256 ЦК позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Суд нагадує, що зобов'язання за
укладеним договором підлягали
виконанню з 29.08.2006 року по 28.08.2007 рік.

За ст.626 ЦК сторони є вільними в
укладені договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Статтею 259 ЦК передбачена можливість
збільшення позовної давності за
письмовою домовленістю сторін.

Визначаючи умови надання кредиту
позичальник та Банк дійшли згоди про
зміну тривалості позовної давності з
трьох років до 5-ти (п.5.5 Договору а.с.9).

Отже, сторони установили інший період у
часі, зі спливом якого наступають
юридичні наслідки, передбачені ст.267 ЦК.

Спостерігається, що за приписами
Договору, термін повернення кредиту
визначено - 28.08.2007 року, з урахуванням
домовленості сторін про 5-ти річну межу
строку позовної давності, на момент
звернення Банку до суду (11.03.2013 року)
позовна давність у цих правовідносинах
сплила.

Натомість, у цій справі, умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами).

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником
щомісячними платежами з 20 по 25 число
кожного місяця, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
має бути обчислюватись з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Однак, суд наголошує, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
ухвалення рішення (ст.267 ч.3 ЦК).

У справі ухвалено заочне рішення.
Відповідач два рази викликався до суду
у судове засідання. Про це був належним
чином повідомлений під розписку. Однак,
до суду не прибув й цей факт не
заперечував поясненнями у апеляційній
скарзі. (а.с.18,22).

Кожна особа розпоряджається своїми
правами (ст.27,31 ЦПК) на власний розсуд
(ст.11 ЦПК).

До ухвалення рішення, від відповідача
не надходили клопотання й матеріали
справи не містять заяви про
застосування строку позовної давності
чи зменшення розміру пені.

У цьому зв'язку, заяви відповідача з
цього питання не є виправданими.

Заявник скаржиться і на неправильність
суми присудженої пені за рішенням суду.

Укладаючи кредитну угоду, позичальник
прийняв на себе зобов'язання
сплачувати Банку пеню, у разі
прострочення платежів (п.5.1,5.2 Умов).

Окремо, сторони домовились про те, що
нарахування пені, здійснюється
протягом 3-х років, з дня, коли
відповідне зобов'язання повинно бути
виконане (п.5.4. Умов).

Суд бере до уваги те, що розрахунки пені
за цими правовідносинами, Банком
проведені за трирічною межею, а тому
призначену суму пені зменшує до 11 614
грн. 58 коп. замість 13 454 грн. 31 коп.(а.с.3).

Таким чином, рішення суду має бути
змінено.

Керуючись ст.307,303,309,313,314,315,317 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 07.05.2013 року у цій справі
в частині визначення суми
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 26 152 грн. 09 коп. змінити на - 24 312
грн. 36 коп.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення судової колегії може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий: Судді: