Справа № 310/3275/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 рокум. Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі судді
Полянчука Б.І., при секретарі Панченко
Л.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської
ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
рішення незаконним, встановлення
факту, визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом
до Новопетрівської сільської ради,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання рішення
незаконним, встановлення факту,
визнання договору недійсним у якому
зазначила, що згідно з протоколом
правління колгоспу ім. Крупської с.
Новопетрівка, Осипенківського району,
Запорізької області №1 від 04.01.1953 року і
протоколу №1 від 29.01.1953 року загальних
зборів членів колгоспу ім. Крупської с.
Новопетрівка ОСОБА_4 була надана
земельна ділянка в розмірі 0,15 га. для
будівництва жилого будинку. Згідно
протоколу №3 загальних зборів членів
колгоспу ім. Крупської с. Новопетрівка
від 29.04.1954 року за ОСОБА_5 затверджений
відрізок присадибної ділянки у розмірі
0,02 га. На цій земельній ділянці ОСОБА_4
побудувала жилий будинок. У подальшому
земельна ділянка була збільшена до 0,24
га та присвоєна поштова адреса:
АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_4 будинок
успадкувала її мама. У ІНФОРМАЦІЯ_1
мама померла і будинок по АДРЕСА_1
успадкувала вона.

Рішенням №62 від 18.07.2002 року
виконком Новопетрівської сільської
ради Бердянського району Запорізької
області без її згоди передав у приватну
власність ОСОБА_2 з загальної площі
земельної ділянки 0,024 га, яка
знаходилась у її користуванні,
земельну ділянку площею 0,20 га. Не
погоджуючись з цим рішенням вона
звернулася до суду з позовом. 21.10.2005
року Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області ухвалив рішення,
яким признав незаконним рішення №62
виконкому Новопетрівської сільської
ради від 18.07.2002 року в частині передачі
у приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,20 га. по АДРЕСА_1.

Рішенням Новопетрівської
сільської ради Бердянського району №7
від 15.06.2006 року у її власність була
надана земельна ділянка площею 0,13 га
для обслуговування жилого
будинку АДРЕСА_1.

У лютому 2007 року
Новопетрівська сільська рада
Бердянського району Запорізької
області звернулася до суду с позовом до
ОСОБА_1 про повернення самочинно
зайнятої частини земельної ділянки, а
саме площею 0,12 га. по АДРЕСА_1. Рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 05.09.2012 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Рішенням Новопетрівської
сільської ради Бердянського району №02
від 24.10.2010 року передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1038 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд по АДРЕСА_1. Відповідно до
рішення Новопетрівської сільської
ради Бердянського району № 5 від 16.02.2012
року вищезазначеній земельній ділянці
присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_2.
24.04.2012 року ОСОБА_2 отримала державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії НОМЕР_1, який
зареєстровано у книзі записів
реєстрацій державних актів на право
власності на землю і набула право
власності на земельну ділянку площею
0,1038 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2. За договором купівлі - продажу
від 26.04.2012 року посвідченого приватним
нотаріусом Бердянського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_6 та зареєстрованого в
реєстрі за №749, ОСОБА_2 передала у
власність ОСОБА_3 вищевказану земельну
ділянку.

Вважала, що рішення
Новопетрівської сільської ради
Бердянського району Запорізької
області № 2 від 24.10.2010 року, щодо надання
у власність ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,1038 га по АДРЕСА_2 та договір
купівлі-продажу цієї земельної
ділянки, який укладено між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є незаконними, оскільки вона
набула право власності не тільки на
жилий будинок по АДРЕСА_1 але і набула
право користування земельною ділянкою
площею 0,17 га, яка раніше була надана
ОСОБА_4

Крім того, відповідно до ст.
119 ЗК України вона звернулась до
Новопетрівської сільської ради з
клопотанням про передачу їй у
власність земельної ділянки площею 0,24
га за спірною адресою, але всупереч
діючому законодавству сільська рада
прийняла рішення від 17.11.2005 року № 10 про
вилучення і передачу у власність
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га
із загальної площі 0,24 га по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким
рішенням Новопетрівської сільської
ради вона звернулась з позовом до суду.
Бердянським міськрайонним судом
Запорізької області було відкрите
провадження у справі №801/2351/2012 за
позовом ОСОБА_1 до Новопетрівської
сільської ради Бердянського району
Запорізької області про визнання
рішення незаконним. Судом було
призначено розгляд справи на 25.04.2012
року. По цій справі ОСОБА_2 приймала
участь як третя особа, але на засідання
не з'явилася в зв'язку з чим засідання
по справі було перенесено на інший час.

Згідно з договором купівлі -
продажу земельної ділянки, укладеним
26.04.2012 року та посвідченим приватним
нотаріусом Бердянського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 ( реєстр №
749) ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3
частину спірної земельної ділянки
площею 0,1083 га. При цьому під час
посвідчення нотаріусом договору
ОСОБА_2 порушила п. 5.1. (умови) цього
договору, а саме умисно приховала від
покупця та нотаріуса те, що земельна
ділянка, є предметом судового спору,
тому за ст. 230, 215 ч. 3 ЦК України та ст. 152
ЗК України позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Просила визнати незаконним
рішення Новопетрівської сільської
ради Бердянського району Запорізької
області № 2 від 24.10.2010 року про передачу
у власність ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,1038 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
розташованої в АДРЕСА_1 на території
Новопетрівської сільської ради
Бердянського району.

Визнати факт користування
ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,17 га
по АДРЕСА_1 добросовісно, відкрито і
безперервно протягом 15 років.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1038 га (кадастровий № НОМЕР_2) в
АДРЕСА_2 від 26.04.2012 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Бердянського
міського округу Запорізької області
ОСОБА_6.( реєстр № 749).

У судовому засіданні
представник позивача вимоги підтримав
і просив їх задовольнити.

Позивач у судове засідання
не з'явився. Його представник просив
розглянути справу у відсутності
позивача.

Представник
Новопетрівської сільської ради в
судове засідання не з'явися без
поважних причин, про слухання справи
повідомлений належним чином.

ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, подала до суду заяву у якій
позов не визнала і зазначила, що на час
укладення спірного договору
купівлі-продажу судом розглядалась
справа за позовом ОСОБА_1 до
Новопетрівської сільської ради
відносно рішення сільської ради, яким
було надано дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою. Про цю судову
справу її повідомила ОСОБА_2, а тому
обману зі сторони останньої не було. У
провадженні суду не було справ про
визнання за ОСОБА_1 права користування
чи права власності на земельну ділянку,
яку вона купила у ОСОБА_2. У неї відсутні
претензій до ОСОБА_2 стосовно обману
при укладенні оспорюваного правочину.
Просила в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі та
розглянути справу в її відсутності.

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилась, подала до суду заяву про
розгляд справи в її відсутності.

ОСОБА_8, яка представляє
інтереси відповідача ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилась, подала до суду
заяву про розгляд справи в її
відсутності.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9
у письмових поясненнях та в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала оскільки позивачем не доведено
користування нею, її мамою та бабусею
земельною ділянкою площею 0,25 га по
АДРЕСА_2. Рішенням Новопетрівської
сільської ради від 24.09.2010 року ОСОБА_2
передано у власність земельну ділянку
площею 0,1038 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд у с.
Новопетрівка по АДРЕСА_1 у
відповідності до вимог діючого
законодавства. Вважала, що права ОСОБА_1
оспорюваним рішенням не порушено.

Доводи позивача стосовно
визнання факту користування
безперервно, більше 15 років власниками
житлового будинку ОСОБА_4, ОСОБА_10 і
ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,25 га
в АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки за
ст. 119, п. 1 розділу ІХ «Прикінцеві
положення» ЗК України набуття права
власності на земельну ділянку за
набувальною давністю може
застосовуватися з 1 січня 2017 року.

Вважала, що вимоги стосовно
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
26.04.2012 року за ст. 229 ЦК України не
підлягають задоволенню, оскільки з
таким позовом може звернутися лише
одна зі сторін договору. У даному спорі
тільки ОСОБА_3 повинна довести
наявність факту обману. Зі сторони
ОСОБА_2 відсутній умисел на обман
ОСОБА_3, так як у суді вирішувався спір
відносно рішення сільської ради, яким
було надано дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою, а не спір стосовно
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Крім
того, ОСОБА_3 було відомо про наявність
цього судового спору, так як вона
приймала в ньому участь в якості
третьої особи. Просила відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному
обсязі.

З'ясувавши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право у
встановленому цим Кодексом порядку
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦПК України
визначено, що суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин.

Виходячи зі змісту ст. ст. 11,
15 ЦК України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У відповідності зі ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
інтересу.

Способами захисту цивільних
прав та їх інтересів можуть бути:
визнання права, визнання правочину
недійсним і припинення дії, яка порушує
право; відновлення становища, яке
існувало до порушення; примусове
виконання обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконним рішення, дії чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади АР Крим, або органу
місцевого самоврядування, інших
посадових і службових осіб.

Вимоги про встановлення
факту користування ОСОБА_1 земельною
ділянкою площею 0,17 га по АДРЕСА_1
добросовісно, відкрито і безперервно
протягом 15 років не передбачено діючим
законодавством в якості способу
захисту порушених прав.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд
розглядає справи про встановлення
факту:

1) родинних відносин між
фізичними особами;

2) перебування фізичної
особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно
для призначення пенсії або одержання
допомоги по загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу,
розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті;

7) народження особи в певний
час у разі неможливості реєстрації
органом державної реєстрації актів
цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час
у разі неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала
безвісти за обставин, що загрожували їй
смертю або дають підстави вважати її
загиблою від певного нещасного випадку
внаслідок надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть
бути встановлені також інші факти, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Стаття 119 ЗК України (у
редакції 2001 року) передбачає, що
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Заявляючи вимоги про
встановлення факту позивачем не
враховано, що юридичні факти
підлягають встановленню в судовому
порядку тільки в тому випадку, якщо не
існує іншого порядку їх встановлення.

Так, заявлений позивачем
факт підлягає встановленню в порядку
ст. 119 ЗК України і не може бути
встановлений судом у порядку глави 6
ЦПК України.

Також слід зазначити, що
позивачем не надано жодного належного
доказу, який підтверджує заявлений ним
факт.

Оскільки обраний позивачем
спосіб захисту цивільного права
суперечить ст. ст. 3, 4 ЦПК України , ст.
ст. 15, 16 ЦК України, ст. 119 ЗК України, що
унеможливлює його судовий захист,
позовні вимоги про встановлення факту
користування ОСОБА_1 земельною
ділянкою площею 0,17 га по АДРЕСА_1
добросовісно, відкрито і безперервно
протягом 15 років не підлягають
задоволенню.

Рішенням Новопетрівської
сільської ради Бердянського району
Запорізької області №02 від 24.09.2010 року
передано за рахунок земель житлової та
громадської забудови Новопетрівської
сільської ради гр. ОСОБА_2 у власність
земельну ділянку загальною площею 0,1038
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, яка розташована в
АДРЕСА_1 (а.с.22).

Рішенням Новопетрівської
сільської ради Бердянського району від
16.02.2012 року присвоєно поштову адресу
земельній ділянці площею 0,1038 га, що
належить ОСОБА_2, на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку Серії НОМЕР_3 - АДРЕСА_2
(а.с.23).

Позивач посилалась на її
право користування земельною ділянкою
площею 0,1038 га, що передана у власність
ОСОБА_2 рішенням Новопетрівської
сільської ради Бердянського району
Запорізької області №02 від 24.09.2010 року
на тій підставі, що ця земельна ділянка
раніше знаходилась у користуванні її
бабусі - ОСОБА_10 та перейшла в її
користування разом з будинком в
порядку спадкування, але суд не може
погодитись з цим твердженням виходячи
з наступного.

Згідно копії свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
11.09.2001 року ОСОБА_1 отримала в порядку
спадкування житловий будинок в
АДРЕСА_1. На підставі цього свідоцтва за
ОСОБА_1 зареєстровано право власності
на це майно в ДП «Бюро технічної
інвентаризації» Бердянської районної
держадміністрації 25.09.2008 року (а.с. 11-12).

На момент виникнення у
позивача права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 Бердянського
району діяв ЗК України у редакції 18.12.1990
року, який у ст. 30 передбачав, що при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

При переході права
власності громадян на жилий будинок і
господарські будівлі та споруди до
кількох власників, а також при переході
права власності на частину будинку в
разі неможливості поділу земельної
ділянки між власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

При передачі
підприємствами, установами і
організаціями будівель та споруд іншим
підприємствам, установам і
організаціям разом з цими об'єктами до
них переходить право користування
земельною ділянкою, на якій
знаходяться зазначені будівлі та
споруди.

Право власності або право
користування земельною ділянкою у
перелічених випадках посвідчується
Радами народних депутатів відповідно
до вимог статті 23 цього Кодексу.

Згідно ст. 23 ЗК України (у
редакції 18.12.1990 року), право власності
або право постійного користування
землею посвідчується державними
актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів.

Крім того, ст. 22 ЗК України (у
редакції 18.12.1990 року) передбачала, що
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Приступати до використання
земельної ділянки, в тому числі на
умовах оренди, до встановлення меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання документа, що посвідчує
право власності або право користування
землею, забороняється.

Позивачем не надано суду
доказу, який за ст. ст. 22, 23, 30 ЗК України
(у редакції 18.12.1990 року) підтверджував
би її право на користування земельною
ділянкою домоволодіння по АДРЕСА_1 у
встановлених ст. 67 ЗК України (у
редакції 18.12.1990 року) розмірах.

За таких обставин, позивачем
не надано суду жодного належного та
допустимого доказу, який підтверджує
передачу ОСОБА_2 рішенням
Новопетрівської сільської ради
Бердянського району Запорізької
області №02 від 24.09.2010 року саме тієї
земельної ділянки, яка раніше
знаходилась у користуванні бабусі
позивача, а після отримання спадщини у
користуванні самого позивача.

За договором
купівлі-продажу від 26.04.2012 року ОСОБА_2
продала, а ОСОБА_3 купила земельну
ділянку площею 0,1038 гектарів по АДРЕСА_2
(а.с.18-19).

Позивач просив визнати цей
договір недійсним на підставі ст. 230 ЦК
України, оскільки ОСОБА_2 порушила п. 5.1
договору та приховала від покупця та
нотаріуса, що земельна ділянка є
предметом судового спору, чим ввела
ОСОБА_3 в оману.

Стаття 230 ЦК України
передбачає, що якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Звертаючись з позовом до
суду про визнання спірного договору
недійсним, як такий, що укладено під
впливом обману позивач не взяла до
уваги, що тільки та особа, яка діяла під
впливом обману при укладенні правочину
може довести, що вона була під таким
впливом зі сторони іншої сторони
правочину.

Позивачем не надано суду
доказів які би підтверджували навмисне
цілеспрямоване введення ОСОБА_2 в оману
ОСОБА_3, щодо зазначених в позові
обставин та їх існування. Більше того,
ОСОБА_3 у заяві від 29.09.2014 року
спростувала заяву позивача про
введення її в обману іншою стороною
договору купівлі-продажу.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 209, 212-215,
256 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 230 ЦК
України, ст. ст. 22, 23, 30, 67 ЗК України (у
редакції 18.12.1990 року), ст. 119 ЗК України (у
редакції 18.12.1990 року), суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних
вимог відмовити.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
рішення.

Суддя