У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Закарпатське обласне управління
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третя особа - приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Закарпатське
обласне управління публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 23 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі Філії -
Закарпатське обласне управління
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» (далі
- ПАТ «Державний ощадний банк України»),
у якому просив визнати виконавчий
напис приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 від 20 серпня 2012
року за № 1840, вчинений на договорі
застави, предметом якого є належний на
праві власності позивачу автомобіль KIA
Magnetis 2.0 16V, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, таким, що не підлягає
виконанню.

Посилався на те, що оспорюваний
виконавчий напис вчинений з порушенням
вимог Закону України «Про нотаріат» та
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
10 квітня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Закарпатської області від 23
серпня 2013 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 10 квітня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Визнано виконавчий
напис, посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 від 20
серпня 2012 року за № 1840 таким, що не
підлягає виконанню.

У касаційній скарзі ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Закарпатське обласне
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України», посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що п.
6.4 договору застави передбачено такий
вид звернення стягнення на предмет
застави як виконавчий напис нотаріуса,
що не суперечить вимогам
ч. 6 ст. 20 Закону України «Про
заставу» та Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у редакції від 16
жовтня 2011 року, чинній на момент
вчинення виконавчого напису нотаріуса.
Виконавчий напис нотаріуса вчинено з
дотриманням вимог чинного
законодавства, а тому відсутні
підстави для визнання його таким, що не
підлягає виконанню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив з того, що спірні
правовідносини регулюються Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
яким не передбачено звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі виконавчого напису нотаріуса.
Крім того, нотаріусу не були надані
первинні документи, якими
підтверджується безспірність
кредитної заборгованості позивача
перед відповідачем.

Такі висновки апеляційного суду
відповідають вимогам закону та
ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом установлено, що 26 жовтня 2007 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», в
особі начальника філії - Закарпатське
обласне управління та ОСОБА_3 № 72610/02,
згідно з умовами якого банк надав
позичальнику в кредит 106 920 грн. зі
сплатою 10,5 % річних, а останній
зобов'язався повернути кредит не
пізніше 25 жовтня 2014 року (а. с. 21-24).

З метою забезпечення вказаного кредиту
26 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі
начальника філії - Закарпатське
обласне управління та ОСОБА_3 було
укладено договір застави, за яким
останній передав у заставу належний
йому автомобіль КІА Magnetis 2.0 16V,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
(а. с. 77-80).

20 серпня 2012 року приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 вчинив виконавчий напис
за № 1840, яким запропонував звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль КІА Magnetis 2.0 16V, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, належний
на праві власності ОСОБА_3, та за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації заставного майна,
задовольнити вимоги ПАТ «Державний
ощадний банк України» про стягнення
кредитної заборгованості у розмірі 63 714
грн. 84 коп. (а. с. 10).

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про
заставу» звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі напису нотаріуса, якщо інше не
передбачене законом або договором
застави. Реалізація заставленого
майна, на яке звернено стягнення,
провадиться державним виконавцем на
підставі виконавчого листа суду або
наказу господарського суду, або
виконавчого напису нотаріуса у
встановленому порядку, якщо інше не
передбачено цим Законом чи договором.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

У ст. 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», який визначає
правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань, у
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
наведено вичерпний перелік
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, а саме:

передача рухомого майна, що є предметом
забезпечувального обтяження, у
власність обтяжувача в рахунок
виконання забезпеченого обтяженням
зобов'язання в порядку, встановленому
цим Законом;

продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах;

відступлення обтяжувачу права
задоволення забезпеченої обтяженням
вимоги у разі, якщо предметом
забезпечувального обтяження є право
грошової вимоги;

переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі в порядку
договірного списання, у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі виконавчого напису нотаріуса
Законом України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин, не передбачено.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» законодавчі та
інші нормативно-правові акти, прийняті
до набрання чинності цим Законом,
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» є спеціальними
відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», яким передбачено
позасудовий спосіб звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження шляхом
реалізації заставленого майна на
підставі виконавчого напису нотаріуса
було доповнено на підставі Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг»,
який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг»
зазначено, що дія цього Закону не
поширюється на кредитні договори,
укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України «Про
заставу» у частині здійснення
звернення стягнення на предмет застави
на підставі виконавчого напису
нотаріуса не підлягають застосуванню
до спірних правовідносин як такі, що
суперечать нормам Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у редакції, яка
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин, щодо
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

Таким чином суд апеляційної інстанції
дійшов обгрунтованого висовку, що на
момент укладення кредитного договору
(26 жовтня 2007 року) у ст. 26 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» не було
передбачено такого позасудового
способу звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, як
реалізація заставленого майна на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
а тому вчинений виконавчий напис
нотаріуса не може підлягати виконанню.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовується,
тому підстав для його зміни чи
скасування не має.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 23 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко