25 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою;
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
Мартусівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, треті особи: Головне
управління Держземагентства України в
Київській області, Управління
Держземагенства України у
Бориспільському районі Київської
області, про визнання власником
земельної ділянки, визнання недійсними
рішення сільської ради та державного
акта на право власності на земельну
ділянку

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 30 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що у 2009 році Мартусівська
сільська рада виділила їй земельну
ділянку в АДРЕСА_2, право власності на
яку підтверджується державним актом
від 4 листопада

2011 року серії ЯЛ № 250886. Однак сусід по
межі ОСОБА_5 обгородив спірну ділянку
парканом, навіз туди дошки, цеглу та
зробив загін, в якому вирощує свиней,
чим перешкоджає ОСОБА_4
використовувати земельну ділянку за
призначенням. Тому

ОСОБА_4 просила усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою.

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з зустрічними позовними вимогами
до ОСОБА_4, Мартусівської сільської
ради Бориспільського району Київської
області, треті особи: Головне
управління Держземагентства України в
Київській області, Управління
Держземагенства України у
Бориспільському районі Київської
області, про визнання власником
земельної ділянки, визнання недійсними
рішення сільської ради та державного
акта на право власності на земельну
ділянку, в якому остаточно, після
уточнення вимог, просив скасувати
рішення Мартусівської сільської ради
від 18 квітня 2008 року.

В обґрунтування позову зазначив, що за
ним у порядку спадкування за законом
після ОСОБА_6 рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 18 лютого 2008 року визнано право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
Крім того, померлій ОСОБА_6 на праві
власності належала земельна ділянка
площею 0,40 га, на якій розташований
будинок, що підтверджується даними
земельної шнурової книги с. Ревне за
1972-1976 роки (реєстраційний номер № 171),
земельної шнурової книги с. Мартусівка
за 1994-2000 роки (реєстраційний номер № 164)
та іншими письмовими доказами.

Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті, то

ОСОБА_5, як спадкоємець, успадкував
право на земельну ділянку площею 0,40 га,
що належала спадкодавцю ОСОБА_6 на
момент відкриття спадщини.

З метою оформлення прав на земельну
ділянку ОСОБА_5 звернувся до
Мартусівської сільської ради з
відповідною заявою про передачу йому у
власність ділянки площею 0,24 га, однак
рішенням Мартусівської сільської ради
від 18 квітня 2008 року йому у власність
для будівництва і обслуговування
жилого будинку та ведення особистого
селянського господарства було надано
земельну ділянку площею 0,10 га, з чим
ОСОБА_5 не погодився та просив на
наступній сесії розглянути питання про
надання йому земельної ділянки площею
0,40 га, яка належала його тітці ОСОБА_6

Не зважаючи на те, що ОСОБА_5 на законних
підставах користувався земельною
ділянкою, успадкованою після смерті
ОСОБА_6, рішенням Мартусівської
сільської ради № 47 від

11 січня 2011 року без попереднього
вилучення у ОСОБА_5 ділянки у
передбаченому законом порядку, частина
земельної ділянки площею 0,085 га була
передана у власність ОСОБА_4, яка на
підставі цього рішення 4 листопада 2011
року отримала відповідний державний
акт на право власності на земельну
ділянку.

Оскільки сільська рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка належала іншій
особі, без її вилучення у порядку,
встановленому земельним
законодавством, ОСОБА_5 просив суд
ухвалити рішення про визнання
незаконними та скасування рішення
Мартусівської сільської ради від 18
квітня 2008 року про надання йому
земельної ділянки площею 0,10 га в с.
Мартусівка Бориспільського району
Київської області та рішення
Мартусівської сільської ради № 47 3-ої
сесії 4-го скликання від 11 січня 2011 року
про надання у власність земельної
ділянки площею 0,0850 га ОСОБА_4, а також
скасування виданого на її ім'я на
вищевказану земельну ділянку
державного акта на право власності на
земельну ділянку. При цьому в
задоволенні позову ОСОБА_4 до нього про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки просив відмовити за
необґрунтованістю вимог, викладених у
ньому.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 18 квітня 2013 року, в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Мартусівської сільської ради
від 11 січня 2011 року № 7 Ш сесії 4
скликання про надання у власність
земельної ділянки площею 0,085 га у
АДРЕСА_2 ОСОБА_4 Визнано недійсним
державний акт на право власності
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,085
га у АДРЕСА_2, виданий на підставі
рішення Мартусівської сільської ради.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Мартусівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 18 квітня 2008 року № 269-20-111
про надання земельної ділянки площею
0,10 га по АДРЕСА_1. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 серпня 2013 року рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 21 лютого 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 18 квітня 2013 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 30 квітня 2014 року, позовні
вимоги

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою
задоволено. Усунуто перешкоди в
користуванні

ОСОБА_4 земельною ділянкою, що належить
їй на праві власності відповідно до
Державного акта на право власності на
земельну ділянку від 4 листопада 2011
року № 250886, площею 0,085 га та знаходиться
в АДРЕСА_2, кадастровий номер
:02:004:0104. Зобовʼ?язано ОСОБА_5 за
власний рахунок знести паркан,
прибрати контейнер, будівельні
матеріали та всі інші предмети, що
належать ОСОБА_5 та які знаходяться на
частині земельної ділянки, що належить
ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, Мартусівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, треті особи: Головне
управління Держземагентства України в
Київській області, Управління
Держземагенства України у
Бориспільському районі Київської
області, про визнання власником
земельної ділянки, визнання недійсними
рішення сільської ради та державного
акта на право власності на земельну
ділянку відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 30 квітня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції
виходив із того, що ОСОБА_5, своїми діями
порушив право власності ОСОБА_4,
захопивши самовільно частину
земельної ділянки, що належить ОСОБА_4
на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог

ОСОБА_5, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ОСОБА_6 - рідна тітка ОСОБА_5 у
встановленому законом порядку права
власності на земельну ділянку площею
0,40 га не набувала. А рішення від 2 грудня
1997 року № 23/7 виконкому Ревненської
сільської Ради народних депутатів само
по собі не може вказувати на набуття
ОСОБА_6 права приватної власності на
земельну ділянку площею 0,40 га. Крім
того, за даним рішенням земельна
ділінка площею 0,40 га передавалась у
приватну власність ОСОБА_6, а не ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України ( в
редакції 2001 року) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Суд встановивши, що жодних та належних
допустимих доказів на підтвердження
звернення ОСОБА_6 до компетентного
органу у встановленому законом порядку
з приводу виділення їй земельної
ділянки у власність, виготовлення
відповідної земельно-кадастрової
документації, встановлення меж
земельної ділянки в натурі на
місцевості, а також наявності запису в
земельно-кадастровій документації про
реєстрацію сільською радою права
приватної власності за ОСОБА_6 на
земельну ділянку площею 0,40 га відсутні,
крім того, встановив, що ОСОБА_5, своїми
діями порушив право власності ОСОБА_4,
захопивши самовільно частину
земельної ділянки, що належить ОСОБА_4
на праві приватної власності, дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог

ОСОБА_4 та відмови в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5,
оскільки доводи суду ґрунтуються на
наявних в матеріалам справи доказах.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 6 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 30 квітня 2014 року, тому що
судові рішення законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 30 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
Мартусівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, треті особи: Головне
управління Держземагентства України в
Київській області, Управління
Держземагенства України у
Бориспільському районі Київської
області, про визнання власником
земельної ділянки, визнання недійсними
рішення сільської ради та державного
акта на право власності на земельну
ділянку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко