Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною
позовною заявою посилаючись на те, що
10.02.2013 року він позичив відповідачу 100
000,00 грн., строком до 10.02.2014 року. На
підтвердження укладеного договору
позики відповідач видала йому
розписку. У встановлений договором
строк відповідач борг не повернула. Він
(позивач) неодноразово звертався до
відповідача з проханням повернути йому
гроші, на що відповідач відповідала
відмовою, мотивуючи її тим. що у неї
немає грошей.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, позов
визнала, не заперечувала щодо його
задоволення. Зазначила, що ніяких
третіх осіб, зацікавлених у спірних
коштах немає.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що 10.02.2013 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір позики на суму 100 000,00
грн. Відповідач зобов'язалася
повернути кошти до 10.02.2014 року. З
розписки слідує, що позивач передав, а
відповідач отримав позику в сумі 100 000,00
грн. Відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконала, кошти не
повернула.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та у встановлені договором
строки. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
пред'явлена розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.
Підтверджувати факт укладення
договору позики, тобто факт передачі
грошей та строк їх повернення або
пред'явлення вимоги до повернення,
можуть боргові документи - розписка,
акт передання та прийняття, розрахунок
- фактура тощо.

Оскільки позичальник взяті на себе
зобов'язання не виконала, у
встановлений строк борг не повернула,
вимога щодо стягнення з неї коштів в
розмірі 100 000,00 грн. підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої постановлено рішення,
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. По даній
справі позивачем було сплачено судовий
збір - 1 000,00 грн., дані витрати мають бути
відшкодовані відповідачем на користь
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 525, 526, 530, 1047, 1049, 1050 ЦК України,
ст.ст. 60, 88, 174, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд
-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 10.02.2013 року
в сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., та
судовий збір - 1 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Суддя: