Номер провадження: 22-ц/785/5333/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі Феленко В.В., Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 25 березня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики у
розмірі 142000 грн., 3 % річних у сумі
4458,41грн., компенсації інфляційних втрат
у розмірі 7100 грн., а всього - 153558,41 грн. В
обґрунтування позову позивач та її
представник посилались на те, що 01.09.2003
року позивач надала своєму сину ОСОБА_4
позику у розмірі 142000 грн., про що
останнім була власноруч написана
розписка. Повернення грошових коштів
за домовленістю мало здійснюватись за
першою вимогою позикодавця. Починаючи
з 02 липня 2012 року позивач неодноразово
зверталася до відповідачів з вимогою
про повернення позики, але до цього
часу відповідачі їй борг не повернули.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги
визнав у повному обсязі, підтвердивши
факт отримання грошових коштів від
позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
позову заперечував, посилався на те, що
про наявність такого боргу відповідачу
нічого не відомо, з нею питання
отримання позики та її витрачання не
погоджувалось.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 25 березня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму боргу в
розмірі 153558,41 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 в
дохід держави суму судових витрат у
розмірі 1553,56 грн. на відшкодування
судового збору. У задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором - відмовлено у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду від 25 березня 2014
року скасувати і ухвалити нове про
солідарне стягнення боргу з обох
відповідачів, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права та
процесуального права.

Апеляційну скаргу підтримав
представник позивача, проти
апеляційної скарги заперечував
представник відповідача ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в межах оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду в частині стягнення
судових витрат зміні, з наступних
підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК
України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або

неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову до ОСОБА_4, і відмовляючи у
позові до ОСОБА_3, суд 1-ої інстанції
виходив з того, що відповідач ОСОБА_4
позов визнав повністю, що дії
позичальника та боржника не можуть
створювати обов'язків для третьої
особи, зокрема для відповідача ОСОБА_3
без її згоди, що відсутні докази
обізнаності відповідача ОСОБА_2 про
укладення договору позики, а також
докази використання запозичених
коштів на потреби сім'ї. Стягуючи
понесені судові витрати з відповідача
на користь держави, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
судовий збір не сплатила, а тому його
слід стягнути з відповідача на користь
держави.

З основними висновками суду
колегія суддів повністю погоджується.

За змістом діючих на момент
виникнення правовідносин між
сторонами ст.ст.374,174 ЦК України 1963 року
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальнику) у власність гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позичальнику таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і
якості; Солідарний обов'язок виникає,
якщо він передбачений договором або
встановлений законом, зокрема при
неподільності предмета зобов'язання.

Згідно з кінцевими та перехідними
положеннями ЦК України, що набрав
чинності з 01 січня 2004 року, ЦК України
(2004р.) застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності ЦК
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання чинності.

За діючими на час подання позову ст.ст.
1050,525,527 ЦК України 2004р. у разі
несвоєчасного повернення
позичальником позики він повинен
сплатити позикодавцю грошову суму
відповідно до ст.625 цього кодексу, тобто
з урахуванням індексу інфляції та 3%
річних; зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства..
Зобов'язання має виконуватися
належними сторонами.

За змістом ст. 31 КпШС України, що діяла
на момент складання розписки (01.09.2003р.),
та діючої з 01.01.2004р. ст. 65 ч. 4 СК України
однаково врегульовано, що договір
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачі перебували у шлюбі з 12
лютого 1999 року. Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013
року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розірвано.(а.с.59) Відповідач ОСОБА_4
визнав, що між ним та ОСОБА_3 існує
невирішений спір щодо поділу спільного
майна подружжя, у тому числі щодо
поділу садового будинку по АДРЕСА_1,
придбаного відповідачем ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу від 28.03.2003р..
(а.с.12) Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
матір'ю відповідача ОСОБА_4

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надала суду розписку свого
сина, відповідача ОСОБА_4, про отримання
ним 01 вересня 2003 року у позивача у
повному обсязі в борг грошових коштів у
сумі 142 тис. грн. на реконструкцію
садового будинку в садовому товаристві
«Тополя», ділянка АДРЕСА_1; за розпискою
відповідач зобов'язався з запозичених
коштів оплачувати будівельні
матеріали і виконані роботи по
вказаному будинку, борг зобов'язався
повернути по першій вимозі. (а.с.9)
Відповідач ОСОБА_4 позов визнав у
повному обсязі, проти застосування
правил ст.625 ЦК України не заперечував,
а тому висновок суду щодо необхідності
задоволення позову до вказаного
відповідача є правильним. Разом з тим
підпис відповідача ОСОБА_3 на розписці
відсутній. Її обізнаність щодо цієї
розписки належними та допустимими
доказами позивачем і відповідачем
ОСОБА_4 не підтверджена.

Позивачем також надано суду копії 4-х
квитанцій до прибуткового касового
ордеру за 2003-2004р.р. про сплату нею
особисто (а не будь-ким із відповідачів)
за виготовлення та установку дверей і
драбин 142 тис. грн., укладений нею
письмовий договір про надання послуг
по виготовленню та монтажу дверей і
драбин за адресою: АДРЕСА_1, яким
обумовлено суму оплати 142 тис. грн..
(а.с.10-11) Замовниками по договору про
надання послуг від 05.09.2003р. були не
відповідачі, а позивач ОСОБА_2
Безпосередньо зі згаданого договору та
квитанцій до прибуткового касового
ордеру не вбачається факт використання
саме грошових коштів отриманих ОСОБА_4
за розпискою від 01.09.2003р. Не вбачається
обізнаність відповідача ОСОБА_3 щодо
цих дій, та щодо джерела походження
грошових коштів.

У відповідності зі ст. ст. 10,60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків встановлених
цим кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, надані
сторонами докази та зважаючи на склад
сторін договору позики і договору про
надання послуг по виготовленню та
монтажу дверей і драбин, колегія суддів
погоджується з висновками суду щодо
недоведеності позову ОСОБА_2 до
відповідача ОСОБА_3 Доводи відповідача
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про
доведеність отримання позики в
інтересах сім'ї, про доведеність
використання її за цільовим
призначенням в інтересах сім'ї, про
солідарний обов'язок подружжя
повернути позику є неспроможними.

Враховуючи тотожність регулювання
правовідносин між сторонами ЦК України
1963 р. та ЦК України 2004р., а також КпШС
України і СК України, незастосування
судом вищенаведених норм ЦК України
1963р. та КпШС України основних
висновків суду не спростовує, як і
посилання відповідача ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі на незастосування
судом ст.65 ч.2,4 СК України

Разом з тим, частково з доводами
апеляційної скарги колегія суддів
погоджується. Судом першої інстанції
помилково зазначено в рішенні, що
позивач не сплатила судовий збір, і
належить стягнути з відповідача в
дохід держави 1553,56 грн. Згідно з
матеріалами справи позивачем 23 грудня
2013 року, тобто до ухвалення рішення,
сплачено судовий збір у сумі 1536 грн.
(а.с.43а), а відтак судом першої інстанції
помилково стягнуто з ОСОБА_4 1553,56 грн. в
дохід держави. Належить стягнути з
відповідача ОСОБА_4, відповідно до
правил ст.88 ЦПК України, пропорційно до
задоволених позовних вимог на користь
позивача понесені судові витрати у
сумі 1535,58 грн..

В цій частині рішення суду слід
змінити. У решті рішення суду -залишити
без змін.

Окрім того, при подачі
апеляційної скарги ОСОБА_4 не було
сплачено судовий збір у сумі 767,79 коп.,
який згідно зі ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», підлягає примусовому
стягненню в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-314,316-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 25 березня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 судових
витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) судовий
збір у сумі 1535 грн. 58 коп..

Стягнути з ОСОБА_4(ІПН НОМЕР_1) в
дохід держави несплачений при подачі
апеляційної скарги судовий збір у сумі
767 грн.79 коп.

У решті рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 25 березня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

Л.А. Гірняк