Справа № 152/1656/14-ц
06 жовтня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання - Бабиної
відповідача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
17.09.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_1, в якому
зазначила, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
з 30.10.1994 року по 15.04.2010 року. Від даного
шлюбу вона та відповідач мають двох
неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4,
Просить стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дітей в
твердій грошовій сумі в розмірі по 550
гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з часу звернення з позовом до
суду і до досягнення дітьми повноліття,
посилаючись на те, що відповідач не
бере участі у вихованні дітей, не
цікавиться їх розвитком та здоров'ям,
матеріальної допомоги на їх утримання
не надає, чим ставить сім'ю у скрутне
матеріальне становище. Відповідач
офіційно не працює, хоча є фізично
здоровим та працездатним, проживає за
рахунок тимчасових заробітків, тому
має можливість сплачувати аліменти.
Угоди про добровільну сплату аліментів
між ними не досягнуто.
В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не
з'явилася, але від неї до суду надійшла
заява про розгляд справи за позовом до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів у її
відсутності. Позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, не заперечує щодо
заочного розгляду справи (а.с.10).
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов визнав частково. Суду пояснив, що
дійсно перебував у шлюбі з позивачкою,
від якого вони мають троє дітей, двоє з
яких є неповнолітніми, зокрема син
ОСОБА_5 та донька ОСОБА_4. Він
працездатний, фізично здоровий,
протипоказань лікарських комісій щодо
працевлаштування не має, працює
трактористом у СФГ «Відродження» в с.
Копистирин, отримує заробіток від 1500
грн. до 3000 грн. на місяць в середньому.
Але стабільну заробітну плату отримує
тільки в період сезонних робіт. Інших
осіб, окрім дітей, на утриманні немає,
щомісячно надає кошти сину ОСОБА_5 в
сумі 200-300 грн., оскільки останній
навчається. На утримання доньки коштів
не надає. Напередодні 1 вересня разом із
неповнолітніми дітьми придбав для них
одяг та взуття на 3000 грн. Також, при
можливості, надає кошти на утримання
повнолітньому синові, який не має
постійного заробітку. На своє
утримання залишає 500 грн. на місяць.
Просить про визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі, але
заперечує щодо визначення розміру
аліментів в сумі по 550 грн. на кожну
дитину, оскільки не в змозі сплачувати
таку суму щомісячно на утримання дітей.
Він може сплачувати на утримання дітей
по 300 грн. щомісячно на кожну дитину.
Вирішуючи спір, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано 15.04.2010 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.3).
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких в свідоцтвах
про народження зазначений відповідач,
а матір'ю - позивачка, що вбачається із
свідоцтв про народження серії НОМЕР_2,
Діти сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з
матір'ю та знаходяться на її повному
утриманні, що вбачається із довідки
виконкому Копистиринської сільської
ради від 16.09.2014 року за №672 (а.с.6).
Відповідач необхідних коштів на
утримання дітей не надає, придбавши для
дітей речі: взуття та одяг на суму 3000
грн. на початку навчального року.
Доказів на підтвердження того, що
відповідач надсилає щомісячно синові
ОСОБА_5 200-300 грн. ОСОБА_1 суду не
При цьому, суд встановив, що відповідач
працездатний, медичних протипоказань
щодо працевлаштування не має, фізично
здоровий, працює трактористом в СФГ
«Відродження», де отримує заробітну
плату, зокрема, з 01.01.2014 року по 30.09.2014
довідкою про доходи від 02.10.2014 року за
№42 (а.с.15). Відрахування із заробітної
плати відповідача не проводяться.
ОСОБА_1 не має на утриманні інших осіб,
стягнення за виконавчими документами з
нього не проводиться, що стверджував в
судовому засіданні відповідач.
Відтак, з огляду на досліджені судом
обставини, суд вважає, що відповідач не
позбавлений можливості забезпечувати
на рівні з позивачкою інтереси дітей та
їх утримання, тобто може надавати
допомогу на утримання дітей, оскільки,
як вбачається з позовної заяви, весь
обсяг обов'язків, пов'язаних з
утриманням дітей, покладено саме на
позивачку, що ставить її сім'ю в скрутне
матеріальне становище та у нерівні
умови по відношенню до відповідача.
Встановленим судом фактам
відповідають сімейні правовідносини,
які регулюються Конституцією України,
Сімейним кодексом України, Конвенцією
про захист прав людини і
основоположних свобод, яка, відповідно
до вимог ч.1 ст.9 Конституції України,
ратифікована Законом від 17.07.1997 року
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про
права дитини від 20.11.1989 року, що
ратифікована Постановою ВР України
№789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною
національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.51 Конституції
України, батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.
Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод встановлено, що кожен із
подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу в шлюб, перебування
в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця
стаття не перешкоджає державам вживати
таких заходів, що є необхідними в
Статтями 18, 27 Конвенції про права
дитини встановлено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування. Кожна дитина має право на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку. Батьки, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
Статтями 180-182, 184, 191 СК України,
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. У разі ухилення батьків від
утримання дитини, кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються судом у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. При
призначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу отримує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Зазначений розмір, визначений у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.
Аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4
ст.212 ЦПК України, результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, і, враховуючи,
що право позивачки на матеріальне
утримання дітей з боку батька порушене
та підлягає судовому захисту, суд
приходить до висновку про те, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні
позовних вимог про стягнення аліментів
на утримання дітей в повному обсязі,
тобто в розмірі по 550 грн. щомісячно,
зазначаючи, що сама, без участі
відповідача, несе обсяг витрат на
утримання дітей, а відповідач від
матеріального утримання дітей
ухиляється.

Враховуючи, що усі обставини, які
становлять предмет доказування, мають
бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57
ЦПК України засобами доказування, суд
вважає достовірно встановленими лише
ті факти та обставини, які визнаються
обома сторонами та підтверджуються
письмовими доказами. Зокрема, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 30.10.1994 року, який розірвано
15.04.2010 року, що вони мають спільних
неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 та
дочку ОСОБА_6, утримання яких є
предметом даного спору, що діти
знаходяться на утриманні позивачки, що
відповідач добровільно матеріальну
допомогу на утримання дітей не надає,
хоча є фізично здоровим, працездатним,
працює, отримує заробітну плату.

З огляду на те, що судом встановлено той
факт, що відповідач не приймає належної
участі у матеріальному утриманні дітей
і весь обсяг обов'язків по їх утриманню
покладено на позивачку, то це ставить
сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів,
суд вважає, що він повинен бути
визначений у твердій грошовій сумі,
оскільки позивачка просить визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі, а відповідач не заперечує щодо
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі.

Крім того, розмір аліментів, які слід
стягнути з відповідача, повинен бути
визначений в сумі по 450 грн. щомісячно
на кожну дитину, починаючи з 17.09.2014 року,
тобто з часу пред'явлення позовної
заяви до суду, відповідно до ст.191 СК
України, до досягнення дітьми сторін
повноліття.

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дітей, забезпечення
одержання дітьми сторін коштів,
необхідних для їх життєдіяльності,
збереження того рівня життя, який вони
мали б тоді, коли б утримувалися за
рахунок обох батьків, оскільки
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі якраз і забезпечить
надійний захист інтересів дітей та
отримання ними надійного стабільного
матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону (ч.2
ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача
судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223
ЦПК України, на підставі ст.51
Конституції України, ст.ст.180-184, 191 СК
України, ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 18, 27
Конвенції про права дитини, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 українця,
громадянина України, працюючого в СФГ
«Відродження» с. Копистирин на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в
розмірі по 450 (чотириста п'ятдесят)
гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з 17.09.2014 року і до їх
повноліття, з наступною індексацією
зазначеного розміру відповідно до
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення».

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя