АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого за
довіреністю в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання кредитного договору
недійсним,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про
визнання недійсним кредитного
договору №2202/1107/71-016 від 28.11.2007 р.,
укладеного між нею та АКБ
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Дельта Банк», посилаючись
на те, що він суперечить діючому
законодавству.

На обґрунтування своїх вимог
посилалась на те, що умови договору про
надання споживчого кредиту в доларах
США суперечать ст.99 Конституції
України, положенням ч.1 ст. 524, ст.533 ЦК
України, ст.35 Закону України «Про
Національний банк України», Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», ст.3 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів», Правилам використання
готівкової іноземної валюти на
території України, затверджених
постановою Національного банку
України №200 від 30.05.2007 р.

Крім того зазначала, що внаслідок
фінансової кризи в Україні, наявність
якої підтверджується Законом України
«Про першочергові заходи щодо
запобігання негативним наслідкам
фінансової кризи та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
і значною девальвацією національної
валюти умови договору щодо повернення
кредиту та відсотків за його
користування в доларах США є
несправедливими по відношенню до неї
як споживача банківських послуг,
оскільки перекладають на неї всі
наслідки зниження курсу національної
валюти, та завдають їй значних
додаткових витрат ніж вона могла
передбачити при укладенні кредитного
договору. При цьому Банк отримує
додатковий дохід, чим порушується
принцип рівності сторін договору

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 04.08.2014 р. в задоволенні
позову відмовлено.

Справа № 755/4301/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/11942/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Середа
К.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, та ухвалите
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
та невідповідності рішення суду
основоположним принципам цивільного
судочинства - справедливості і
розумності.

Вказував, що судом не було
досліджено наявність у відповідача
індивідуальної ліцензії на право
здійснення видачі кредиту у валюті США.

Крім того зазначав, що суд взагалі
не дослідив та не перевірив обставини,
якими обґрунтовувалися позовні вимоги
ОСОБА_2

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 07.06.2012 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В судове засідання ОСОБА_2 та її
представник не з'явилися, про час та
місце розгляду справи були повідомлені
належно, що підтверджується зворотними
поштовими повідомленнями.

Представник ПАТ «Дельта
Банк»просив апеляційну скаргу
відхилити, посилаючись на те, що її
доводи є безпідставними, а рішення суду
законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
недійсним кредитного договору, суд
першої інстанції виходив з того, що
такі вимоги є необґрунтованими,
оскільки кредитний договір укладено
відповідно до норм чинного
законодавства, позивачка ознайомилась
з його умовами, уклала його
добровільно, та що сторони прийшли
згоди щодо всіх істотних його умов які
позивачем виконувалися.

Такий висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що 28.11.2007 р. між
ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк»
укладено кредитний договір №2202/1107/71-016,
за умовами якого банк зобов'язався
надати позичальнику грошові кошти у
розмірі 58 000 доларів США на строк з
28.11.2007 по 28.11.2030 включно, зі сплатою
процентної ставки 11,9% річних.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до якого від ПАТ
«Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк»
переходять право вимоги до боржників
за виконання обов'язків за кредитними і
забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За змістом ст.638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Пунктом 8.2. кредитного
договору передбачено, що позичальник
повністю розуміє всі умови цього
Договору, свої права та обов'язки за цим
Договором і погоджується з ними.

Твердження позивача про
несправедливість умов кредитного
договору, з урахуванням того, що він був
укладений в іноземній валюті, є
непереконливими з огляду на те, що на
момент його укладення ОСОБА_2 була
ознайомлена з усіма його умовами та
наслідками, в тому числі з можливим
коливанням курсу іноземної валюти по
відношенню до національної грошової
одиниці, що мав тенденцію до постійного
зростання, і обрав для себе найбільш
вигідні на час укладення договору
умови кредитування.

Згідно ст. 5 Декрету КМУ операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України.

За змістом п.2.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, що затверджене Постановою
Правління НБУ № 275 від 17.07.2001
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за
наявності банківської ліцензії та за
умови отримання письмового дозволу
Національного банку, банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями, в тому числі для ведення
рахунків клієнтів (резидентів і
нерезидентів) в іноземній валюті та
клієнтів-нерезидентів у грошовій
одиниці України;

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.11
Закону України «Закону України «Про
захист прав споживачів» надання
(отримання) споживчих кредитів у
іноземній валюті на території України
забороняється. Зазначена норма була
введена в дію з набранням чинності
Закону України №3795-VIвід 22.09.2011 р. «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг»

Оскільки договір про надання
споживчого кредиту був укладений 27.11.2007
р., тобто до набрання чинності Закону
України №3795-VI від 22.09.2011 р., то дія цього
законодавчого акту не поширюється на
правовідносини, що виникли до 22.09.2011 р.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання кредитного договору
недійсним. Доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції, а тому
підстав для її задоволення не
убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого
за довіреністю в інтересах ОСОБА_2
відхилити, а рішення Печерського
районного суду м. Києва від 04 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді:

.