У х в а л а

06 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука
В.М. суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К., Умнової О.В.,
Фаловської І.М., розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 липня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_6 до державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України» про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України» про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він працював на посаді директора
відокремленого структурного
підрозділу «Пенізевицьке
кар'єроуправління» державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України».
Наказом від 23 травня 2012 року його було
звільнено з посади, у зв'язку з
відсутністю на роботі протягом більш
як чотири місяці підряд внаслідок
тимчасової непрацездатності. Наказом
від 17 січня 2013 року відповідач вніс
зміни до зазначеного вище наказу щодо
причин звільнення позивача, зокрема, що
ОСОБА_6 звільнено за одноразове грубе
порушення ним трудових обов'язків з
підстав, передбачених п. 1 ст. 41 КЗпП
України, а саме за те, що він був
відсутній на роботі та на
підтвердження цього надав неправдиву
довідку. Дати звільнення - з 23 травня 2012
року, не змінено.

Позивач вважає дане звільнення
незаконним оскільки 28 квітня 2012
року він не зміг потрапити на робоче
місце у зв'язку з заміною замків у його
кабінеті. Крім того, в цей же день він по
виклику перебував у Коростенській
транспортній прокуратурі. Також ОСОБА_6
вважає, що відповідач порушив вимоги
ст. ст. 148, 149 КЗпП України не відібрав у
нього пояснень, наклав стягнення після
спливу шести місяців з дня вчинення
проступку, саме звільнення проведено в
період перебування працівника на
лікуванні.

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 22 січня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 07 квітня 2014 року, в
задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2014 року
рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 22 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 07 квітня 2014
року залишено без змін.

ОСОБА_6 звернувся до суду касаційної
інстанції із заявою про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2014 року
з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ: від 19 жовтня 2011 року справа про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди; від 16 липня 2014 року, в
справі про визнання незаконними
наказів, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу; 17 липня 2013
року в справі про визнання незаконними
наказів, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди; 21 листопада 2011 року в
справі про поновлення на роботі,
стягнення компенсації та
відшкодування моральної шкоди; від 02
квітня 2014 року в справі про скасування
наказу та поновлення на роботі; від 24
квітня 2013 року в справі про
поновлення на роботі; від 21 березня 2013
року в справі про поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди; від 29
березня 2013 року в справі про
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

ОСОБА_6 звертає увагу на те, що
касаційним судом при постановленні
ухвали від 10 липня 2014 року (про перегляд
якої подано заяву), неоднаково, в
порівнянні з вказаними вище ухвалами
касаційного суду (на які здійснюється
посилання), застосовано ч. 3 ст. 21 КЗпП
України щодо необхідності врахування
особливої форми трудового договору -
контракту, зокрема умов його
розірвання; ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41 КЗпП
України щодо заборони звільнення
працівника у період його тимчасової
непрацездатності; ст. 148 КЗпП України
щодо строків застосування
дисциплінарного стягнення; частини 1, 3
ст. 149 КЗпП України щодо врахування
ступеню тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставин, за яких
вчинено проступок і попередню роботу
працівника.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В пункті 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 Цивільного процесуального кодексу
України» ухвалення різних за змістом
судових рішень означає, що суд (суди)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ за подібних
правовідносин при однаковому їх
матеріально-правовому регулюванні
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зазначені судові рішення касаційного
суду, на які здійснюється посилання,
ухвалені у справах з врахуванням
доведеності фактів порушення
трудового законодавства при
звільненні працівників із займаних
посад. Натомість, касаційний суд,
постановляючи ухвалу від 10 липня 2014
року, виходив з того, що доводи
касаційної скарги та наявні в
матеріалах справи докази не
спростовують висновків судів
попередніх інстанції про
недоведеність порушення вимог закону
при звільненні ОСОБА_6 із займаної
посади. Встановлені судами фактичні
обставини у даних справах є різними,
тому вказані судові рішення не є
такими, що ухвалені у подібних
правовідносинах.

Крім того, до заяви ОСОБА_6 додано копії
неостаточних ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ (попередні судові рішення
скасовано справи передано на нові
розгляди до судів попередніх
інстанцій), а саме ухвали: від 21 вересня
2011 року в справі про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди; від 10
квітня 2013 року в справі про
визнання розпорядження протиправним
та його скасування, поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди; від 24
жовтня 2012 року в справі про визнання
розпорядження незаконним та його
скасування, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди; від 08
серпня 2012 року в справі про поновлення
на роботі, стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу; від 12 червня 2013 року в справі
про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди.

Такі ухвали Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ постановлено на
підставі ст. 338 ЦПК України з
врахуванням того, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справ було
допущено порушення норм
процесуального права, в тому числі
неповно з'ясовано усі обставини справ,
що призвело до ухвалення ними
незаконних судових рішень.

Відсутні підстави вважати, що в даному
випадку має місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах
оскільки касаційний суд при
постановленні вказаних вище
неостаточних ухвал (на які також
здійснюється посилання) не висловлював
правової позиції щодо правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права.

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до державного
підприємства «Управління промислових
підприємств Державної адміністрації
залізничного транспорту України» про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за заявою ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова
І.М. Фаловська