Справа № 573/2003/14-ц
Номер провадження 2/573/493/14
РІШЕННЯ

іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської
області в складі:

головуючого судді - Замченко А.О.,

з участю секретаря - Артюшенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Білопілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди завданої злочином,

в с т а н о в и в :

24 вересня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до ОСОБА_3 з позовом про
відшкодування моральної шкоди
завданої злочином, мотивуючи свої
вимоги тим, що їхньому сину і чоловіку
ОСОБА_4 25 грудня 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 спільно завдали численні
тілесні ушкодження несумісні з життям,
від яких він помер. За вказані злочинні
дії вироком Білопільського районного
суду Сумської області від 11 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
08 липня 2014 року, ОСОБА_3 був засуджений
за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК України до 9
років 6 місяців позбавлення волі.
Вказують, що страждання завдані їм
смертю ОСОБА_4 посилюються лише від
однієї згадки, в яких фізичних муках
він помирав, зважаючи на множинність
завданих йому ударів та характер
спричинених тілесних ушкоджень, а
також знущань, яких останній зазнав ще
до смерті. Їм необхідна тривала
психологічна реабілітація від
стресового стану, який не покидає їх
вже третій рік, щоденно вони
переживають душевні страждання, які не
можна виміряти жодними грошима.

Посилаючись на викладене, просять
стягнути з ОСОБА_3 на їхню користь
кожній по 150000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судовому засіданні
позов підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
тим, що він не винен у смерті ОСОБА_4

Заслухавши позивачів, відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що вироком
Білопільського районного суду
Сумської області від 11 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
08 липня 2014 року, ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.
121, ч. 2 ст. 146 КК України, та на підставі ч.
1 ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, шляхом часткового складання
призначених покарань, призначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 9 років 6 місяців (а. с. 3-12,
13-19).

Вказаним вироком встановлено, що 25
грудня 2011 року у вечірній час ОСОБА_3
спільно зі ОСОБА_6 та іншими особами,
перебуваючи у кафе, розташованому на
залізничний станції м. Ворожба,
Білопільського району, Сумської
області вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртного близько 20
години ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_6
провідати раніше знайомого їм ОСОБА_5,
який мешкає АДРЕСА_2

Перебуваючи у господарстві ОСОБА_5,
ОСОБА_3 дізнався від останнього про
конфлікт, що виник між ним та місцевим
мешканцем ОСОБА_4, під час якого
останній заподіяв йому тілесні
ушкодження.

ОСОБА_3 і ОСОБА_6, користуючись у зв'язку
з цим авторитетом серед присутніх,
запропонували знайти ОСОБА_4 і
помститися останньому за завдані
ОСОБА_5 образи.

З метою покарання кривдника ОСОБА_3,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вступили в злочинну
змову, направлену на заподіяння
тілесних ушкоджень ОСОБА_4 Для цього
ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_7, використовуючи
автомобіль, повинні були знайти ОСОБА_4
і привезти додому до ОСОБА_5, а останній,
у свою чергу - надати помешкання і
забезпечити безперешкодне здійснення
в ньому задуманого.

ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_5, ОСОБА_6 про те,
що ОСОБА_4 може знаходитись у своєї
знайомої ОСОБА_8, яка проживала разом з
матір'ю ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1

З метою реалізації спільного задуму
цього ж вечора близько 22 години ОСОБА_3
разом із ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ-2109,
реєстр. номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3 приїхали до вказаного будинку
АДРЕСА_1 і зайшли у даний будинок.
Зайшовши у спальну кімнату, ОСОБА_6
підійшов до ліжка, на якому відпочивав
ОСОБА_4, без будь-яких конкретних
пояснень і всупереч його волі стягнув
ОСОБА_4 з ліжка та разом з ОСОБА_3,
супроводжуючи свої протиправні дії
фізичним насильством, схопивши ОСОБА_4
з обох боків під руки, обмеживши його
свободу переміщення, без верхнього
одягу і взуття, не зважаючи на низьку
температуру на вулиці, вивели з будинку
ОСОБА_9 до автомобіля, на якому
приїхали, де піддали побиттю ОСОБА_4,
наносячи удари руками і ногами по
голові й тулубу.

ОСОБА_3 і ОСОБА_6, реалізовуючи свій
злочинний намір, спрямований на
доставку ОСОБА_4 до помешкання ОСОБА_5,
який чекав свого кривдника вдома,
всупереч його волі помістили ОСОБА_4 у
тісний багажний відсік автомобіля
ВАЗ-2109, реєстр. номер НОМЕР_1, на якому
під керуванням ОСОБА_3 спільно зі
ОСОБА_6, небезпечним для життя та
здоров'я потерпілого способом,
перевезли ОСОБА_4 до домоволодіння
ОСОБА_10 для заподіяння йому тілесних
ушкоджень.

Перебуваючи в приміщенні будинку,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, об'єднавши свої
зусилля єдиним умислом, спрямованим на
спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4,
діючи спільно, групою осіб, взаємно
доповнюючи один одного, усвідомлюючи,
що їх протиправні дії, направлені на
спричинення тілесних ушкоджень,
призведуть до розладу здоров'я
потерпілого та бажаючи настання цих
наслідків, розпочали побиття ОСОБА_4,
наносячи йому кожний із силою чисельні
удари руками та ногами по голові,
тулубу і кінцівкам.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 і
ОСОБА_5, усвідомлюючи можливість
настання шкоди здоров'ю потерпілого,
бажаючи настання цих наслідків, стояли
поряд зі ОСОБА_6, який за їх підтримки та
у їх присутності декілька разів зі
значною силою дерев'яною табуреткою
наніс удари в ділянку голови ОСОБА_4,
від чого табуретка зламалася. При цьому
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не зупиняли ОСОБА_6 та,
коли той продовжив наносити удари
дерев'яними складовими елементами
табуретки в ділянку голови
потерпілого, не перешкоджали цим діям,
від яких ОСОБА_4 впав і втратив
свідомість.

Після того, як ОСОБА_4 втратив
свідомість і почав хрипіти, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вирішили негайно
транспортувати його до лікарні для
надання невідкладної медичної
допомоги.

Для цього вони задіяли їхнього
спільного знайомого ОСОБА_11, який
близько 23 год. 30 хв. на власному
автомобілі ВАЗ-21010, реєстр. номер
НОМЕР_2, спільно зі ОСОБА_6 доставив
ОСОБА_4 до пункту швидкої допомоги в м.
Ворожба, де фельдшер констатував його
смерть.

Таким чином, діючи в групі згідно зі
спільним планом та єдиним умислом,
наносячи ОСОБА_4 зі значною силою
протягом тривалого часу множинні удари
руками і ногами в область голови,
тулубу і кінцівок, а також застосовуючи
знаряддя у вигляді дерев'яних
елементів меблів, заподіюючи при цьому
велику кількість тілесних ушкоджень,
свідомо спричиняючи йому сильний
фізичний біль та особливі страждання,
тобто завдаючи тілесних ушкоджень
способом, що має характер особливого
мучення, які призвели до смерті
потерпілого, ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
усвідомлювали суспільно небезпечний
характер свого діяння - протиправного
посягання на здоров'я іншої людини,
порушення її анатомічної цілості
тканин, органів та їх функцій,
передбачали його суспільно небезпечні
наслідки у вигляді завдання тяжких
тілесних ушкоджень потерпілому,
припускали і бажали їх настання, тобто
діяли з прямим умислом.

За вказані вище злочинні дії вироком
Білопільського районного суду
Сумської області від 25 вересня 2013 року
ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК
України до 7 років 6 місяців позбавлення
волі, ОСОБА_6 - за ст.ст. 146 ч. 2, 121 ч. 2 КК
України до 8 років 6 місяців позбавлення
волі. Крім того, з останніх стягнута
матеріальна шкода в сумі 12659 грн. на
користь ОСОБА_1, моральна шкода в сумі
по 100000 грн. з кожного на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2

Вироком Апеляційного суду Сумської
області від 18 лютого 2014 року вирок
Білопільського районного суду
Сумської області від 25 вересня 2013 року
щодо призначеного ОСОБА_5 покарання
залишений без змін, щодо ОСОБА_6
скасований і ухвалений відносно нього
новий вирок, яким останній засуджений
за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України до 9
років 6 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з копій свідоцтв про
народження та про шлюб ОСОБА_1, ОСОБА_2 є
матір'ю та дружиною ОСОБА_4 відповідно
(а. с. 25, 26).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене доводи
відповідача про те, що він не винен у
смерті ОСОБА_4 є безпідставними.

У відповідності з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК
України моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховується вимоги
розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

У відповідності з ч. 2 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Втрата сина і чоловіка позивачів
безумовно призвела до душевних
переживань, порушила звичайний спосіб
життя останніх, тобто завдала їм
моральної шкоди, при визначенні
розміру відшкодування якої суд
враховує характер правопорушення,
глибину душевних страждань, характер і
тривалість цих втрат, їх наслідки та
інші обставини, що мають значення. А
тому виходячи з принципу розумності,
виваженості та справедливості,
враховуючи обставини справи, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 100000 грн.
моральної шкоди кожній.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
враховуючи, що позовна заява
складається з двох самостійних вимог
немайнового характеру, які були
задоволені на 67%, з відповідача на
користь держави пропорційно
задоволеним вимогам слід стягнути 326
грн. 42 коп. судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 64, 88, 89, 209, 213, 215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 по 100000 грн. моральної шкоди та на
користь держави 326 грн. 42 коп. судового
збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
Сумської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя