АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/4806/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/789/1144/14 Доповідач -
Храпак Н.М.Категорія - 53
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - адвоката ОСОБА_1,
апелянта ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 20 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

в березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до СПД-ФО ОСОБА_2 про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, посилаючись на те, що 5 квітня 2013
року вона була прийнята на роботу до
відповідача на посаду менеджера зі
збуту згідно безстрокового договору №
1. 31 грудня 2013 року трудовий
договір було розірвано за згодою
сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України, однак після його розірвання
СПД-ФО ОСОБА_2 не провів з позивачкою
повного розрахунку та їй не було
повідомлено про нараховані суми. Попри
те, що вона ходила на роботу, відповідач
не нарахував та не виплатив їй
заробітної плати за червень, липень,
серпень та грудень 2013 року. Також
позивачем не було використано право на
щорічну відпустку, компенсація за яку
складає 728 грн. Крім того, СПД-ФО ОСОБА_2
зобов'язаний сплатити ОСОБА_3 4967,09 грн.
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Такими незаконним діями
відповідача позивачу спричинено також
і моральну шкоду, вона постійно
перебуває у роздратованому стані,
втратила душевний спокій, що змусило
ОСОБА_3 докладати значних зусиль для
організації власного життя та життя
своєї сім'ї. Завдану моральну шкоду
позивач оцінює у розмірі 5000 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 20 серпня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто із суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_3 4800 (чотири тисячі
вісімсот) грн. невиплаченої їй
заробітної плати за червень 2013 року,
липень 2013 року, серпень 2013 року та
грудень 2013 року; 4967 (чотири тисячі
дев'ятсот шістдесят сім) грн. 09 (дев'ять)
коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку; 2000 (дві тисячі)
грн. грошового відшкодування моральної
шкоди.

Стягнуто із суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 в
користь держави 243 (двісті сорок три)
гривні 60 (шістдесят) коп. судового
збору.

Рішення суду в частині стягнення
заробітної плати в межах суми платежу
за один місяць допущено до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволені позовних
вимог, посилаючись на те, що висновки
суду не відповідають обставинам
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушено норми
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні СПД-ФО ОСОБА_2 та
його адвокат апеляційну скаргу
підтримали, зіславшись на доводи,
викладені в ній.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4
апеляційної скарги не визнали
вказавши, що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в
частині стягнення компенсації за
невикористану відпустку, суд першої
інстанції правильно виходив з вимог ч.1
ст.83 КЗпП України та ч.2 п.2 "Порядку
обчислення середньої заробітної
плати", затвердженого Постановою КМ
України від 8.02.1995р. № 100, зокрема, що у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки і вірно визначив розмір
компенсації за 14 календарних днів в
сумі 730,38 грн. за фактичний час роботи
позивача з квітня по грудень 2013 року.

Також, суд прийшов до правильного
висновку в частині стягнення з
відповідача у відповідності до ст.117
КЗпП України середнього заробітку за
весь час затримки виплати працівникові
при звільненні належних йому коштів,
оскільки судом встановлено, що при
звільненні ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 з
власної вини не виплатив їй заробітну
плату в повному обсязі та компенсацію
за невикористану відпустку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про стягнення моральної
шкоди в сумі 2000 грн., оскільки судом
встановлено, що незаконні дії
відповідача призвели до моральних
страждань позивача, втрати нею
нормальних життєвих зв'язків,
позбавлення засобів для існування, що
вимагало від неї додаткових зусиль для
організації свого життя.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині
стягнення заробітної плати в період з
червня по серпень 2013 року та грудень 2013
року, суд першої інстанції виходив з
того, що в судовому засіданні доведений
факт невиплати їй заробітної плати у
вказаний період, а тому їй слід
повністю задоволити пред'явлені
позовні вимоги.

Колегія суддів з даним висновком суду
першої інстанції в повному обсязі
погодитись не може, оскільки висновки
суду не відповідають обставинам справи
та зібраним по справі доказам, а також
судом неправильно застосовано норми
матеріального права.

Тому, згідно ст. 309 ч. 1 п. п. 3, 4 ЦПК
України рішення суду в частині
стягнення заробітної плати за червень
та другу половину серпня 2013 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині, а рішення
в частині стягнення заробітної плати
за липень та першу половину серпня 2013
підлягає зміні, виходячи з наступних
міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АБ
№879409, виданого Державною
реєстраційною службою України від 12
червня 2013 року, ОСОБА_2 зареєстрований
фізичною особою-підприємцем. Види
діяльності: 47.72 Роздрібна торгівля
взуттям і шкіряними виробами в
спеціальних магазинах, 47.71 Роздрібна
торгівля одягом у спеціалізованих
магазинах, 46.42 Оптова торгівля одягом і
взуттям.

Згідно з трудовим договором №1,
який укладений 05 квітня 2013 року між
ОСОБА_3 (працівник) і фізичною особою,
яка використовує найману працю, -
ОСОБА_2, працівник зобов'язалась
виконувати роботу менеджера із збуту, а
фізична особа зобов'язалась оплачувати
працю працівника у розмірі 1200 грн. на
місяць. Пунктом 6 даного договору
визначено, що тривалість відпустки
працівника становить 24 календарних
дні.

31 грудня 2013 року трудовий договір
№1 від 05 квітня 2013 року, укладений
між ОСОБА_3 і фізичною особою, яка
використовує найману працю, - ОСОБА_2,
розірваний за згодою сторін з підстав,
визначених п.1ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України
«Про оплату праці» працівник має право
на оплату своєї праці відповідно до
актів законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Як ствердила в судовому засіданні
позивач ОСОБА_3, що вона у відповідача в
спірний період повноцінно працювала в
червні та в другій половині серпня 2013
року, за що, в конверті, в сумі,
відповідно 1200 грн. і 600 грн., отримала
заробітну плату, проте відповідачем не
нараховано та не утримано з вказаних
сум прибуткового податку і єдиного
соціального внеску. Даний факт не
заперечив у судовому засіданні
відповідач.

Тому, колегія суддів прийшла до
висновку, що слід позивачу ОСОБА_3 в
частині стягнення заробітної плати за
червень та другу половину серпня 2013
року відмовити за безпідставністю,
зобов"язавши відповідача ФОП ОСОБА_2
нарахувати і утримати з виплаченої
заробітної плати за червень 2013 року та
з 15 по 31 серпня 2013 року прибутковий
податок і єдиний соціальний внесок.

Згідно зі ст.113 ч.1 КЗпП України час
простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу).

Надання працівникові відпустки без
його заяви про це й без оплати фактично
є простоєм не з вини працівника, який
підлягає оплаті у відповідності зі
ст.113 КЗпП України.

Отже, при вирішенні спорів про оплату
простою (ст.113КЗпП) не повинно
з"ясовуватись причину простою, а лише
сам факт простою і наявність чи
відсутність вини працівника в цьому.

З матеріалів справи вбачається, що 01
липня 2013 року між ТзОВ "Новус України"
(орендар) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендар)
укладено договір суборенди № А
від 1 липня 2013 року.

15 серпня 2013 року між ТзОВ "Новус
України" (орендар) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендар)
складено акт приймання-передачі
приміщення, згідно якого орендар
передав, а суборендар прийняв
приміщення 61,00 кв.м, відповідно до умов
договору суборенди № А від 1
липня 2013 року.

Жодних заяв з приводу надання
відпустки за власний рахунок ОСОБА_3 не
подавала.

Як пояснила в судовому засіданні
позивач ОСОБА_3 і даний факт не
заперечив відповідач, що в період з 1
липня 2013 року по 15 серпня 2013 року
фактично був простій в роботі
магазину, в зв"язку з переїздом з одного
приміщення в інше.

Отже, колегія суддів вважає, що в
період з 1 липня 2013 року по 15 серпня 2013
року фактично був простій не з вини
працівника, тому оплата роботи
працівника підлягає у відповідності зі
ст.113 КЗпП України з розрахунку не нижче
від 2/3 тарифної ставки встановленого
працівникові розряду (окладу).

В даному випадку за липень 2013 року
- 800 грн. (1200 : 3 х 2 = 800), а з 1 по 15 серпня 2013
року - 400 грн. (600 : 3 х 2 = 400).

Таким чином, колегія суддів
вважає, що слід змінити рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 20.08.2014р. в частині стягнення
заробітної плати з 1 липня по 15 серпня
2013 року, зменшивши суму з 1800 грн. до 1200
грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів прийшла до висновку, що позов
ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати
в період з 1 червня 2013 року по 1 вересня
2013 року підлягає частковому
задоволенню, а саме слід змінити
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20.08.2014р. в
частині стягнення заробітної плати з 1
липня по 15 серпня 2013 року, зменшивши
суму з 1800 грн. до 1200 грн. за вирахуванням
суми прибуткового податку та єдиного
соціального внеску, а в частині
стягнення заробітної плати за червень
та другу половину серпня 2013 року слід
відмовити за безпідставністю,
зобов"язавши відповідача ФОП ОСОБА_2
нарахувати і утримати з виплаченої
заробітної плати за червень 2013 року та
з 15 по 31 серпня 2013 року прибутковий
податок і єдиний соціальний внесок.

В решті рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 серпня 2014
року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_2 - задоволити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 серпня 2014
року в частині стягнення заробітної
плати з 1 липня по 15 серпня 2013 року
змінити, зменшивши суму з 1800 грн. до 1200
грн. за вирахуванням суми прибутковго
податку та єдиного соціального внеску,
а в частині стягнення заробітної плати
за червень 2013 року та з 15 по 31 серпня 2013
року рішення суду слід скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 в стягненні
коштів за червень 2013 року та з 15 по 31
серпня 2013 року за безпідставністю,
зобов"язавши відповідача ФОП ОСОБА_2
нарахувати і утримати з виплаченої
заробітної плати за червень 2013 року та
з 15 по 31 серпня 2013 року прибутковий
податок і єдиний соціальний внесок.

В решті рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 серпня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак