Справа № 2-763/11 16.07.2014 16.07.2014 16.07.2014
Провадження №22ц/784/1498/14
Головуючий в першій інстанції Тішко
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Свіщуку О.В.,

за участю прокурора
Добрікової І.В.,

представника позивача
Шиян Т.О.

відповідачки
ОСОБА_4,

представника відповідачки
ОСОБА_5,

представника 3 особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, яка діє від імені

Миколаївської міської ради

та

апеляційну скаргу ОСОБА_6

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20 березня 2014 року по
справі за позовом

Миколаївської міської ради в особі
Адміністрації Центрального району
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради

(далі - міськрада)

до

ОСОБА_4, ОСОБА_8,

треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

ОСОБА_6

про знесення самовільного будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

06 серпня 2009 року Адміністрація
Центрального району Миколаївської
міської ради (далі - Адміністрація
району) звернулася до суду з позовом,
який в подальшому уточнила та
позивачем по справі виступила
міськрада, до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про
зобов'язання вивільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 62 кв. м.
у дворі загального користування по
АДРЕСА_1 шляхом зносу самовільно
побудованих прибудов до квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_2 та житлової
мансарди другого поверху над вказаними
квартирами.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 є власницею
квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.
Відповідачу ОСОБА_8 на праві власності
належить квартира НОМЕР_3 за вказаною
адресою, на підставі договору
дарування від 12 грудня 2008 року.
Зазначені квартири були знесені
відповідачами та проведено останніми
самочинне будівництво з облаштуванням
підвального приміщення та мансарди.
Між тим, згідно повідомлення інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Миколаєві від 07 квітня 2009
року дозвіл на виконання будівельних
робіт не надавався. Також, при
здійсненні ремонтних робіт
відповідачами була самовільно зайнята
земельна ділянка площею 62 кв. м. у дворі
загального користування спірного
будинку, яка разом із підвалами
належить територіальній громаді м.
Миколаєва. На підставі проведених дій,
відповідачка ОСОБА_4 була притягнута до
адміністративної відповідальності та
їй надано припис про припинення
будівельних робіт.

Посилаючись на вищезазначене та
порушення норм ст. 15 Закону України "Про
забезпечення санітарного та
епідеміологічного благополуччя
населення", ст. 376 ЦК України, ст. 24
Закону України "Про планування та
забудову територій" та ст. 18 Закону
України "Про основи містобудування"
позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20 березня 2014 року у
задоволенні позову Адміністрації
району відмовлено.

Ухвалою того ж суду від 10 квітня 2014 року
виправлено описку у вищезазначеному
рішенні суду у прізвищах відповідачів.

В апеляційній скарзі Адміністрація
району, яка діє від імені міськради,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. На думку апелянта, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та судом неправильно встановлені
обставини справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Адміністрації району в
повному обсязі. На думку апелянта,
рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, представника позивача,
відповідачки, її представника та
представника третьої особи, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позов пред'явлений неналежним
позивачем.

Між тим, з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки суд прийшов до
нього без повного з'ясування обставин,
що мають значення по справі, прав та
обов'язків сторін у цих
правовідносинах, належної правової
оцінки зібраних у справі доказів, що
відповідно до п. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення і ухвалення
нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції
України права та свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожна
особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК
України).

Як свідчать матеріали справи, первісні
позовні вимоги були заявлені
Адміністрацією району 08 серпня 2009 року,
які полягали в тому, що розпорядженням
адміністрації району від 27 березня 2008
року № 309-р ОСОБА_4 було дозволено
будівництво нежитлової прибудови до
квартири НОМЕР_1 розміром 7,20 х 4,20,
нежитлової прибудови до квартири
НОМЕР_3 розміром 2,5 х 3.8 збільшення
веранди на 2,5 х 1,5 з переплануванням
зазначених квартир. Проте,
відповідачка знесла частину житлового
будинку та почала будівництво з
облаштуванням підвального приміщення
та мансарди без виділення земельної
ділянки, без погодження проектної
документації та дозволу на виконання
будівельних робіт відповідних органів.
12 грудня 2008 року ОСОБА_4 подарувала
своєму сину квартиру НОМЕР_3, який
проводить будівництво, хоча дозвіл на
реконструкцію було надано саме їй. 03
березня 2009 року розпорядження № 309-р
було скасоване (том 1 а.с. 1-3).

Згідно п. 3.9.12 Положення про
адміністрацію Центрального району
виконкому Миколаївської міськради, яке
затверджено рішенням міськради 23
червня 2006 року № 2/4, адміністрація
району займається підготовкою
матеріалів до суду щодо знесення
самовільно побудованих будівель та
споруд, у разі відхилення від існуючого
проекту та порушення будівельних норм
та правил.

Рішенням міськради від 24 березня 2009
року № 33/12 були внесені зміни у п 3.9.12
вищезазначеного Положення та
зазначено, що Адміністрація району
займається підготовкою та поданням до
суду від імені міської ради позовних
заяв щодо знесення самовільно
побудованих будівель та споруд
розташованих на землях територіальної
громади міста (п 4.2.2).

24 березня 2010 року Миколаївська
міськрада в особі адміністрації
району звернулась до суду з тим самим
позовом, що і адміністрація району та
до тих самих осіб (том 1 а.с. 66).

Зазначений позов був прийнятий судом
першої інстанції як уточнений позов
адміністрації району.

В подальшому, 28 травня 2010 року,
міськрада уточнила свої вимоги щодо
кола відповідачів, а саме, крім
відповідачки ОСОБА_4, зазначила другого
відповідача ОСОБА_8 (том 1 а.с. 109, 138).

Не зважаючи на вищевказане, суд першої
інстанції, розглядаючи позов
міськради, помилково прийшов до
висновку, що позивачем за останньою
позовною заявою залишається
адміністрація району.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
самочинним вважається будівництво,
якщо нерухоме майно збудоване або
будується на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
у дворі будинку АДРЕСА_1, відповідачами
самочинно проведено будівництво
прибудов та другого поверху до квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_2, які належать
останнім на праві власності. При цьому,
право власності на підвал під цими
квартирами за відповідачами не
зареєстровано (том 1 а.с. 14-16).

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить
до земель державної власності,
повноваження щодо розпорядження якими
здійснює міськрада (том 1 а.с. 65).

З довідки інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області (далі - інспекція
контролю) вбачається, що будівництво
відповідачами ведеться без
затвердженого робочого проекту
будинку та дозволу інспекції контролю,
за що ОСОБА_4 було притягнуто до
адміністративної відповідальності
(том 1 а.с. 11).

За даними технічної інвентаризації,
яка проводилась у 2010 році, квартири
НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_2 за спірною
адресою самочинно реконструйовані,
самочинно надбудована житлова
мансарда, самочинно приєднані підвал,
який належить територіальній громаді
міста, встановлений факт самозахвату
земельної ділянки, за рахунок
самочинно збудованих прибудов, а саме:
під квартирою НОМЕР_1 - 43 кв.м, під
квартирою НОМЕР_3 - 7 кв. м землі, під
квартирою НОМЕР_2 самочинно зайнято
землі 12 кв.м (том 1 а.с. 193, том 2 а.с. 19),
тобто всього 62 кв.м. землі, яка належить
позивачу.

Надані ОСОБА_4 в суді апеляційної
інстанції фотокопії технічних
паспортів на квартири НОМЕР_1, НОМЕР_3,
НОМЕР_2 стосовно самочинного
будівництва та самовільного
захоплення землі за спірною адресою, а
саме, що будівництво проведено замість
знесених сіней та за рахунок прибудов,
які існували раніше, колегія суддів не
приймає до уваги, так як вказані
обставини суперечать вищезазначеним
доказам, які БТІ надавало суду першої
інстанції, не підтверджені іншими
доказами, не спростовують факт
самовільного захоплення землі
відповідачами та, крім того, не
підтверджують, що відповідачі
збудували самочинне будівництво на
земельній ділянці, на яку вони мають
право.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що таке
рішення відповідними органами не
приймалось, тобто, питання про надання
відповідачам земельної ділянки у
встановленому порядку не вирішувалося,
а тому позов є обґрунтованим.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 на те, що
будівництво спірного об'єкту було
розпочато при наявності дозволу
адміністрації району не заслуговують
на увагу, так як вказаним
розпорядженням № 309-р від 27 березня 2008
року було надано дозвіл ОСОБА_4 на
будівництво нежитлових прибудов до
квартири НОМЕР_1 розміром 7,20 х 4.20 та
квартири НОМЕР_3 розміром 2,5 х 3,8
збільшенням веранди на 2,5 х 1,5 та
перепланування вказаних квартир (том 1
а.с. 6). Питання щодо надання дозволу на
будівництво нежитлових прибудов до
квартири НОМЕР_2 не розглядалось.

При цьому, при перевірки виконання
вказаного розпорядження,
адміністрацією району було
встановлено, що частина житлового
будинку, де були розташовані квартири
НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_2, фактично
знесена та ведеться нове будівництво з
улаштуванням підвального та
мансардного поверхів (том 1 а.с. 8).

Враховуючи скарги мешканців спірного
будинку, колективне звернення
приватних підприємців, які працюють у
магазині розташованого за спірною
адресою, висновки проведених
перевірок, розпорядженням міськради №
149-р від 03 березня 2009 року було
скасовано розпорядження № 309-р про
надання дозволу на будівництво
нежитлових приміщень до квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_3 (том 1 а.с. 10).

Проте, незважаючи на вказане та, на те,
що ОСОБА_4 була попереджена про
необхідність припинення самочинного
будівництва житлового будинку без
відповідного дозволу та притягнення до
адміністративної відповідальності за
проведення самочинного будівництва,
остання разом з сином ОСОБА_8
продовжували будівництво.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України
передбачено, якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Під самочинним будівництвом необхідно
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону
України "Про архітектурну діяльність").

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
нерухомості здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
"Про планування і забудову територій"
(ст. 9 Закону України "Про архітектурну
діяльність").

Будівництво без належного дозволу має
місце як при відсутності дозволу на
будівництво, так і при відсутності
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що відповідачі
здійснили самочинне будівництво,
перебудувавши та перепланувавши
квартири НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_2 у
житловий будинок, збільшили його площу,
на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, без належного
дозволу та належно затвердженого
проекту та при наявності наданого
припису щодо припинення будівельних
робіт.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
нормам матеріального права, а тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, яка діє від імені
Миколаївської міської ради та
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 20 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Миколаївської міської ради в
особі Адміністрації Центрального
району виконавчого комітету
Миколаївської міської ради до ОСОБА_4,
ОСОБА_8, задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
площею 55 кв.м. у дворі загального
користування по АДРЕСА_1 шляхом зносу
самовільно побудованих прибудов до
квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та житлової
мансарди другого поверху над цими
квартирами.

Зобов'язати ОСОБА_8 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
площею 7 кв.м. у дворі загального
користування по АДРЕСА_1 шляхом зносу
самовільно побудованих прибудов до
квартири НОМЕР_3 та житлової мансарди
другого поверху над цією квартирою.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_8 по 121 грн. 80
коп. судового збору з кожного на
користь держави.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_6 з кожного по 60 грн. 90 коп. та на
користь Адміністрації Центрального
району Миколаївської міської ради по 60
грн. 90 коп. судового збору з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді