АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц-796/733/2014
Головуючий у І інстанції Мельник
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника позивача Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» - Щербини Олега Юрійовича на
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 13 грудня 2013 року в
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк»до ОСОБА_3про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року представник ПАТ
«Родовід Банк»- Щербина Олег Юрійович
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17
листопада 2006 року між ПАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 15.3.СД-170.06.3,
відповідно до умов якого банк надав
відповідачу у тимчасове користування
на умовах повернення, строковості та
платності грошові кошти в сумі 600
000(шістсот тисяч) доларів США.

20.11.2006року між позивачем та ОСОБА_3 був
укладений договір про внесення змін до
кредитного договору, відповідно до
якого банк відкриває позичальнику не
відновлювану кредитну лінію на
загальну суму 1 600 000 доларів США
терміном до 16.11.2007 року включно під 15%
річних.

У зв'язку з тим, що відповідач не
дотримувався умов Кредитного договору,
не погашав кредит згідно графіку, не
сплачував відсотки за користування
кредитом, банк звернувся з позовом про
стягнення заборгованості.

11.11.2010 року між Банком та ОСОБА_3 було
укладено затверджену Печерським
районним судом, мирову угоду, згідно
якої ОСОБА_3 визнав позовні вимоги
Банку в розмірі 5 917 685 ( п»ять мільйонів
дев»ятсот сімнадцять тисяч шістсот
вісімдесят п»ять) грн. 67 коп. у тому
числі проценти у розмірі 2 993 393 (два
мільйони дев»ятсот дев»яносто три
тисячі) грн. 83 коп., пеню у розмірі 2 924 291
(два мільйони дев»ятсот двадцять
чотири тисячі двісті дев»яносто один) 84
коп.

Згідно мирової угоди ОСОБА_3
зобов»язався відшкодувати судові
витрати у розмірі 1820 грн. та погасити
заборгованість в строк до 26.11.2010 року,
разом з тим, заборгованість погашена не
була.

Крім того позивач зобов»язується
частково списати пеню у розмірі 2 583 685
(два мільйони п»ятсот вісімдесят три
тисячі шістсот вісімдесят п»ять) грн. в
разі надання відповідачем або майновим
поручителем відповідача в строк до
23.11.2010 року у заставу (іпотеку) Позивачу
нерухоме майно на загальну вартість 3 334
000 (три мільйони триста тридцять чотири)
грн.

Умови мирової угоди не були виконанні,
а тому позивач звернувся із зазначеним
позовом.

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 13 грудня 2013 року позов
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» - Щербина Олег Юрійовичподав
апеляційну скаргу та просив рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 13 грудня 2013 скасувати та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за невиконання умов
мирової угоди..

Пославшись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що суд першої інстанції не вірно
зазначив, що правову природу
зобов»язань на яких ґрунтуються
позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк», які
полягають у заборгованості не за
невиконання грошового зобов»язання по
Кредитному договору, а саме за
невиконання грошового зобов»язання по
Мировій угоді.

Вказує, що ухвала Печерського
районного суду про затвердження
мирової угоди від 11.11.2010 року не містить
всі передбачені законодавством
реквізити, у зв»язку з чим, така ухвала
не може бути виконана виконавчою
службою.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
11.11.2010 року між Банком та ОСОБА_3 було
укладено затверджену Печерським
районним судом, мирову угоду, згідно
якої ОСОБА_3 визнав позовні вимоги
Банку в розмірі 5 917 685 ( п»ять мільйонів
дев»ятсот сімнадцять тисяч шістсот
вісімдесят п»ять) грн. 67 коп. у тому
числі проценти у розмірі 2 993 393 (два
мільйони дев»ятсот дев»яносто три
тисячі) грн. 83 коп., пеню у розмірі 2 924 291
(два мільйони дев»ятсот двадцять
чотири тисячі двісті дев»яносто один) 84
коп.

Згідно мирової угоди ОСОБА_3
зобов»язався відшкодувати судові
витрати у розмірі 1820 грн. та погасити
заборгованість в строк до 26.11.2010 року,
разом з тим, заборгованість погашена не
була.

Крім того позивач зобов»язувався
частково списати пеню у розмірі 2 583 685
(два мільйони п»ятсот вісімдесят три
тисячі шістсот вісімдесят п»ять) грн. в
разі надання відповідачем або майновим
поручителем відповідача в строк до
23.11.2010 року у заставу (іпотеку) Позивачу
нерухоме майно на загальну вартість 3 334
000 (три мільйони триста тридцять чотири)
грн.

Із матеріалів справи вбачається, що ні
ОСОБА_3 ні його майнові поручителі не
надали Банку в заставу нерухоме майно
на загальну суму 3 334 000 грн., а тому у АТ
«Родовід Банк» відсутні підстави для
списання пені у розмірі 2 583 685 грн. 67 коп.

Банком на адресу ОСОБА_3 направлялася
вимога про погашення заборгованості
№18-11-6.6./408.1 від 25.01.2013 року, яку боржник
отримав 20.02.2013 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що суд першої інстанції не вірно
зазначив, що правову природу
зобов»язань на яких ґрунтуються
позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк», які
полягають у заборгованості не за
невиконання грошового зобов»язання по
Кредитному договору, а саме за
невиконання грошового зобов»язання по
Мировій угоді.

Вказує, що ухвала Печерського
районного суду про затвердження
мирової угоди від 11.11.2010 року не містить
всі передбачені законодавством
реквізити, у зв»язку з чим, така ухвала
не може бути виконана виконавчою
службою.

Колегія суду, не може погодитися із
посиланнями апелянта, так як факт того,
що мирова угода не відповідає вимогам,
встановлених ст.. 18 ЗУ « Про виконавче
провадження» не є підставою для
фактичного звернення з вимогами про
стягнення грошових сум, спір про
стягнення яких уже вирішено зазначеним
судовим рішенням, шляхом визнання
мирової угоди.

Крім того, враховуючи наведене, права
апелянта підлягають захисту шляхом
звернення до виконання зазначено
ухвали, а не шляхом стягнення з
відповідача заборгованості на
виконання мирової угоди.

Разом з тим, колегія суду зазначає, що
апелянт просив стягнути з відповідача
заборгованість, що станом на 17.07.2013 року
становить 261 867, 42 доларів США та 3 822 746,31
грн. та 285768,01 грн., проте сума
заборгованості в Мировій угоді
зазначена та узгоджена між сторонами
інша, а саме - 5 917 685 ( п»ять мільйонів
дев»ятсот сімнадцять тисяч шістсот
вісімдесят п»ять) грн. 67 коп.

Відповідно до чинного Цивільно
процесуального кодексу України від 18
березня 2004 року передбачає, що мирова
угода може бути укладена майже на всіх
стадіях цивільного процесу. Незалежно
від процесуального рішення (ухвали про
закриття провадження по справі,
постанова про закінчення виконавчого
провадження) наслідки закон встановлює
одні: особа не може звернутися до суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав (ч. 3 ст. 206 ЦПК України).

Отже, мировою угодою від 11.11.2010 року
вирішено спірне питання між сторонами,
а тому доводи апеллянта є
необгрунтованими.

Крім того, відповідно до Поставнови
Вищий господарський суд України «Про
зміну способу виконання рішення» від
16.08.2007 справа №37/103, в якій зазанчено, що
«мирова угода за своєю правовою
природою це договір, який укладається
сторонами з метою припинення спору, на
умовах, погоджених сторонами. Мирова
угода не призводить до вирішення спору
по суті. Сторони не вирішують спору, не
здійснюють правосуддя, що є
прерогативою судової влади, а,
досягнувши угоди між собою припиняють
спір».

Відповідно до ст.. 18 ЗУ «Про виконавче
провадження» зазначено, що у
виконавчому документі зазначаються -
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

У відповідності до ст..175 ЦПК України
мирова угода є двостороннім
волевиявленням, спрямована на
врегулювання спору шляхом взаємних
поступок. Вона укладається сторонами і
може стосуватися лише прав та
обов»язків сторін та предмету позову,
за своєю юридичною природою мирова
угода є договором.

Отже, виходячи із вищевикладеного, суд
першої інстанції вірно визначив,
зазначивши, що правова природа
зобов»язань на яких ґрунтуються
позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк», які
полягають у заборгованості не за
грошовим зобов»язанням по Кредитному
договору, а саме за невиконання
грошового зобов»язання по Мировій
угоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 має право
відхилити апеляційну скаргу та
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» - Щербини
Олега Юрійовича - відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 13 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: