ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9141/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва

в складі: головуючого судді -
ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря
ДРАГА О.А.

сторін:

представника позивача
ОСОБА_2

відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами та
призначення і виплати тимчасової
державної допомоги , суд -

в с т а н
о в и в :

20.05.2014 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про звільнення від
сплати заборгованості за аліментами та
призначення і виплати тимчасової
державної допомоги, які стягуються з
нього на основі рішення Апеляційного
суду м. Києва від 07.11.2012 року, у розмірі
800 (вісімсот) гривень. При цьому позивач
зазначає, що виконувати рішення суду в
повному обсязі не може з причин
скрутного матеріального становища,
пов'язаного з важким захворюванням, що
супроводжується приступами втрати
свідомості з частими судоргами,
запамороченнями голови та сильними
болями. В процесі виконання службових
обов"язків він отримав черепно-мозкову
травму, яка потягла різкі головні болі,
головокружіння, обморочний стан з
втратою пам'яті. Дана заборгованість
виникла у нього через відсутність
фінансової можливості сплачувати
вказані аліменти, у визначеному
розмірі судом, оскільки хворіє
невиліковною хворобою, ще з 1991 року, та
є інвалідом 2 групи.

На даний час у позивача суттєво
погіршився стан здоров»я, при цьому на
лікування позивач витрачає більшу
частину своїх коштів. За твердженням
позивача його пенсія по інвалідності є
мінімальною, якої не вистачає на
лікування , харчування, одяг та сплату
комунальних послуг. Також позивач
зазначив що в склад його сім"ї входять
батьки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 які перебувають на
його утриманні.

В судовому засіданні представник
позивача за договором про надання
правової допомоги від 19.05.2014 року
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, з
підстав наведених у позовній заяві та
просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила суд відмовити у задоволенні
позову.

Суд дослідивши матеріали
позовної заяви, вислухавши пояснення
представника позивача, пояснення
відповідачки, встановив наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 25.07.1999 року
по 07.11.2012 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбу.

Від спільного життя позивач та
відповідач мають доньку ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 07.11.2012 року з позивача
стягнуто на корить відповідача
аліменти на уримання дитини у розмірі
800 гривень (а.с. 8).

Відповідачкою до виконання був
пред'явлений виконавчий лист 2-6183/12 від
28.11.2012 року до ВДВС Дарницької
виконавчої служби Дарницького РУЮ у м.
Києві, відповідно до якого позивач
щомісячно повинен був сплачувати на
користь ОСОБА_3 на утримання доньки
ОСОБА_7 800 гривень, починаючи з 21.02.2012
року та до її повноліття.

Заборгованість у ОСОБА_4 згідно
розрахунку головного державного
виконавця ВДВС Дарницького РУЮ , станом
на 01.06.2014 року становить 20 616 гривень 63
копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного
кодексу України - розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу
України - батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до п. 2 ст. 182
Сімейного кодексу України - при
визначенні розміру аліментів суд
враховує - стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина
інші обставини, що мають істотне
значення.

Мінімальний розмір аліментів на
одну дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

З'ясування наявності
вищенаведених обставин і вимагає від
суду абз. 3 п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за
№ 3.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного
кодексу України - регулювання сімейних
відносин має здійснюватись з
максимально можливим врахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Крім того, відповідно до
Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року - статтею 3 зазначено - В усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 - Батько
(-ки) або інші особи, які виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про
захист прав дитини - суд повинен
докласти всіх можливих зусиль для того,
щоб забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Згідно статті 11 - Сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. … Батько і
мати мають рівні права та обов'язки
щодо своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Крім того , відповідно до ч. 2 ст. 51
Конституції України - батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що кожна
дитина має право на рівень життя
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного та соціального
розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» - на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

З наданого рішення Апеляційного
суду м. Києва при зменшенні розміру
аліментів суд врахував стан здоров"я та
матеріальне становище платника
аліментів.

Будь-яких доказів того, що позивач
є обмеженим у виборі професії та
реалізації права на працю, в ході
розгляду справи ні позивачем,ні його
представником надано не було, а тому
така обставина не визнається судом, як
переконливо доведена.

Доказів наявності у позивача
такого стану здоров'я, що перешкоджає
останньому у реалізації свого права на
працю, надано не було.

Будь-яких інших доведених
обставин, що мають істотне значення для
вирішення питання про скасування
розміру додаткових витрат у
конкретному випадку, суду надано не
було.

Суд вважає , що саме по собі
твердження позивача про необхідність
звільнення від сплати
заборгованості за аліменти, без
надання доказів наявності правових
підстав для задоволення таких вимог,
судом до уваги не береться і
розцінюється, як намір зменшити обсяг
своїх обов'язків, як батька щодо дитини,
що є неприпустимим.

Не заслуговує на увагу і
твердження позивача як на підставу для
звільнення від сплати заборгованості
за аліменти, що на його утриманні
перебувають батьки похилого віку і
йому необхідно надавати їм матеріальну
допомогу , оскільки доказів даній
обставині ним не надано, батьки ж є
пенсіонерами та отримують допомогу
держави у вигляді пенсії, що не
спростовано позивачем чи його
представником.

Відповідно до статті 197 СК України
- З урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів суд
може відстрочити або розстрочити
сплату заборгова ності за аліментами.
За позовом платника аліментів суд може
повністю або час тково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, як що вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Суд вважає , що позивачем суду не
надано доказів у відповідно до яких суд
може звільнити його від сплати
заборгованості по аліментам ,
оскільки твердження позивача та його
представника на тяжку хворобу - після
проведення оперативного втручання
позивачу не містить необхідності його
постійного лікування чи неможливості
працювати чи встановлення
інвалідності і не є обставиною, що має
істотне значення для справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Будь-яких інших належних та
допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58,
59 ЦПК України, які б підтверджували
неможливість сплати позивачем
зазначеного розміру аліментів, що
могло б слугувати підставою для
задоволення позову, позивачем та його
представником суду не надано.

Суд оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок в їх сукупності за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженню наявних у справі
доказів,на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які посилались
сторони, як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, та
діючи виключно в інтересах дитини,
виходячи з засад пріоритетності
держаної охорони дитинства та діючи у
її найвищих інтересах для забезпечення
стабільних та гармонійних умов життя
дитини, приходить до висновку що
позовні вимоги позивача не знайшли
своє доведення в судовому засіданні, є
такими, що не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, а тому
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,
Конституції України, ст.180-182, 185, 188, 192, 197
Сімейного кодексу України, Закону
України "Про охорону дитинства"
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15.05.2006 року за № 3, Декларації прав
дитини від 20.11.1989 року, керуючись ст.ст.
10, 11, 57-60, 208-209, 213-214, 218, 221, 223 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звільнення
від сплати заборгованості за
аліментами та призначення і виплати
тимчасової державної допомоги,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення . Особи,
які брали участь у

справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30
червня 2014 року.

СУДДЯ
Л.К. ЛЕОНТЮК