Справа №592/7802/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/1854/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 5
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про виділ частки нерухомого майна, -

в с т а н
о в и л а :

21 липня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Вимоги мотивував тим, що йому та
відповідачу на праві спільної
часткової власності, по 1/2 частині
кожному, належить житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1 з відповідачем користування
є неможливим, тому просив виділити йому
в натурі у власність 1/2 частку, а саме: в
житловому будинку - коридор №3 площею 9,1
кв.м. і житлову кімнату №5 площею 25,2
кв.м., а з нежитлових будівель - гараж
«З» площею 21,41 кв.м.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 19 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить вказане
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Вважає, що незважаючи на часткове
визнання позову відповідачем, місцевий
суд незаконно відмовив йому у
задоволенні вимог. Доводить, що
добудовані кімнати у спільній
частковій власності не перебувають, а
тому не можуть підлягати поділу за
правилами ч.1 ст.364 ЦК України, і
виходячи саме з цього він вимагав
виділу лише тієї частини майна, яка
успадкована.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника і заперечення
відповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом і
вбачається з матеріалів справи, на
підставі договору забудови,
посвідченого Першою Сумською
держнотконторою 26 листопада 1960 року,
власником житлового будинку АДРЕСА_1
був ОСОБА_5.

Станом на 24 листопада 1994 року будинок
мав загальну площу 62,10 кв.м, а житлову
(із трьох кімнат) - 42,10 кв.м (а.с.22-25).

На підставі рішення виконкому
Ковпаківської в м.Суми ради від 30
червня 1998 року №85 ОСОБА_5 було
дозволено будівництво у цьому будинку
2-х поверхової жилої добудови розмірами
10,88/7,40/4,67 м, коридору розмірами 3,40 х 3,53 м
(а.с.8).

Відповідно до свідоцтва від 09 серпня 2012
року про право на спадщину за законом,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Сумської державної
нотаріальної контори Сумської області
Комишан М.В., після свого батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач та
відповідач успадкували кожний по 1/2
частині житлового будинку АДРЕСА_1,
житлова площа якого складала 42,10 кв.м.,
погребу «п/г», літньої кухні «В» і
прибудови «в», убиральні «Ж», гаражу
«З» та огорожі №5-6 (а.с.5-7).

Вказаний будинок розташований на
приватизованій земельній ділянці
площею 600 кв.м, державний акт на яку
померлий не оформив.

Згідно з технічним паспортом станом на
21 червня 2012 року даний житловий будинок
є двоповерховим, загальною площею 214,2
кв.м (перший поверх - 127,80 кв.м, другий
поверх - 86,40 кв.м), житловою площею 117,20
кв.м (а.с.9-11).

Відповідно до висновку Інспекції ДАБК
у Сумській області від 17 вересня 2013
року, спірний гараж «З» перебудований
позивачем без відповідних дозволів та
погоджень (а.с.21).

За таких у цілому правильно і з
достатньою повнотою встановлених
обставин суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог із заявлених підстав.

Так, відповідно до ст.ст.358, 364 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою, кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування, а також на виділ у натурі
тієї частини спільного майна, яка
відповідає його частці.

Згідно зі ст.334 ЦК України права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Викладені норми вказують про те, що
виділ можливий, якщо кожній із сторін
може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру), яка відповідає розміру їх
часток у праві власності. Такий виділ
може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Однак належних і достатніх доказів
наявності такої технічної можливості
позивач не надав. Висновки
спеціалістів з цього питання відсутні,
ні в апеляційній скарзі, ні в засіданні
суду апеляційної інстанції, незважаючи
на відповідні роз'яснення, про
проведення відповідної судової
експертизи він та його представник не
просили.

Спірний гараж є самочинно
перебудованим і тому не може бути
предметом даного судового спору.

Питання узаконення самочинного
будівництва знаходяться поза межами
даного спору.

Згідно з роз'ясненнями п.6 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №6 «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», право
власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці. Права спадкоємців
щодо самочинно збудованого майна
визначаються судом відповідно до
положень ст.1218 ЦК та з урахуванням
роз'яснень, наданих у п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування». Це майно не
є об'єктом права власності, воно не може
бути предметом поділу та встановлення
порядку користування в судовому
порядку; на нього не може бути звернено
стягнення за виконавчими документами,
у тому числі продаж його з прилюдних
торгів.

До того ж, предметом виділу чи
реального розподілу може бути лише вся
належна стороні частка в житловому
будинку з відповідною частиною
нежитлових господарських споруд, а не
її окрема незначна частина у вигляді
окремих приміщень та споруд, як про це
заявлено позивачем.

Висновки місцевого суду узгоджуються і
з правовою позицією Пленуму Верховного
суду України, викладеною у пунктах 6,7
постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок».

Доводи апеляційної скарги таких
висновків суду не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним та обґрунтованим, а
тому підстав для зміни чи скасування не
вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 19 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -