Справа № 466/7864/13
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/4865/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю:ОСОБА_5, її представника
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, його
представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 02 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_6
про стягнення на її користь 2000 доларів
США боргу за розпискою.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено у зв"язку з його
безпідставністю.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_5, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що між відповідачем та ОСОБА_8, яка є її
сестрою, був укладений договір позики
2000 дол. США, що підтверджується
розпискою. Оскільки після смерті
сестри вона є спадкоємцем її майна,
вона вправі претендувати на повернення
цієї позики. За таких обставин вважає
безпідставними висновки суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог. Окрім цього зазначає,
що відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
відповідач повинен довести повернення
позики та зобов"язаний представити
суду докази повернення такої, чого
ОСОБА_6 зроблено не було, а тому на думку
позивача борг підлягає стягненню в
судовому порядку. З наведених підстав
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_5, її представника ОСОБА_2 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_6, ОСОБА_4,
його представника ОСОБА_3 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
безпідставності позову, мотивуючи свій
висновок тим, що позивачка не надала
суду будь- яких об»єктивних доказів на
підтвердження своїх доводів щодо
неповернення відповідачем позичених у
ОСОБА_8 2000 дол. США, твердженням
відповідача про повернення позичених
коштів, а також тим, що за життя ОСОБА_8
не зверталася до судових та
правоохоронних органів з приводу
неповернення позичених коштів.

Однак погодитись за таким висновком
суду не можна з огляду на наступне.

При ухваленні рішення суд зобов»язаний
з»ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами.

Вказані вимоги судом першої інстанції
не дотримано.

Згідно з ч.2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передачі
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено,
що на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передачу йому позикодавцем визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, а й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, після укладення якого всі
обов»язки за договором, у тому числі
повернення позичених коштів, несе
позичальник, а позикодавець набуває за
цим договором тільки права, а саме
вимагати повернення коштів.

За своєю суттю розписка про отримання у
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми.

З розписки ОСОБА_6 вбачається, що 08
квітня 2010 р. він позичив у ОСОБА_8 2000
доларів США, які зобов»язувався
повернути на протязі шести місяців.
Позику такої суми коштів відповідач не
заперечував.

В суді апеляційної інстанції позивачка
надала оригінал розписки ОСОБА_6 про
позику у ОСОБА_8 2000 дол. США, неподання
якої суду першої інстанції мотивувала
тим, що оригінал розписки знаходився в
матеріалах кримінального провадження,
оскільки розписка була вилучена
працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУ
МВС України у Львівській області з
квартири, у якій до дня смерті
проживала ОСОБА_8

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
мають бути належними та допустимими.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України
твердження відповідача про повернення
ОСОБА_8 позичених коштів в розмірі 2000
дол. США, не підтверджено належними та
допустимими доказами, а його посилання,
як на доказ повернення коштів, на
наявні у справі записи про повернення
коштів (а.с.39), не є належним та
допустимим доказом повернення ним
коштів, оскільки з записів не
вбачається, коли і ким вони були
зроблені, чи стосуються вони даної
розписки.

Наявність розписки про позику 2000 дол.
США у квартирі ОСОБА_8 суд оцінює як
доказ неповернення відповідачем
позичених коштів.

Інших доказів про повернення ОСОБА_8
позичених коштів, відповідач не надав.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що наявність у
позивачки оригіналу розписки, а також
відсутність належних та допустимих
доказів на підтвердження повернення
ОСОБА_6 позичених у ОСОБА_8 коштів,
підтверджують доводи позивачки про
неповернення відповідачем позичених
коштів, а відтак і підставність
позовних вимог.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки на момент смерті ОСОБА_8
належало право вимоги повернення
позичених коштів, таке право не
припинилося у зв»язку з її смертю,
право вимоги про повернення коштів
входить до складу спадщини.

Як вбачається зі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 05.05.2014 р.
державним нотаріусом Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Стефанишиним М.В. (а.с.49), сестра
померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_5, є спадкоємцем
її майна у розмірі 5/6 частин, а її брат,
ОСОБА_4, третя особа у справі, також є
спадкоємцем майна померлої у розмірі 1/6
частини.

А відтак, враховуючи те, що позивачка є
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_8 в
розмірі 5/6 частин, вона вправі
успадкувати неповернуті відповідачем
кошти також у розмірі 5/6 частин, що
становить 1666.67 дол. США.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення:1) неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи неповне з»ясування судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскаржуване рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та
стягнення зі ОСОБА_6 1666.67 дол. США.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 02 червня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
1666.67 дол. США.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.