Справа 206/4226/14-ц
Провадження 2/206/1065/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2014 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк», про визнання права власності на ?
частину квартири, набутої в шлюбі,

в с т а н о в и в:

03 липня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що з 12 липня 2002 року вона перебувала в
шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 жовтня 2012 року по справі № 436/7408/12, яке
набрало чинності 06.11.2012 року, шлюб
укладений між ними було розірвано. У
зазначеному рішенні було встановлено,
що шлюбні стосунки припинено з 07 липня
2012 року. Спільний син проживае з нею.
Спільне сумісне майно не поділене. За
час шлюбу було набуто у спільну сумісну
власність квартиру АДРЕСА_1. Дана
квартира була придбана на кредитні
кошти, предметом застави стала спірна
квартира. Оскільки вона з відповідачем
розлучена та проживає окремо, спільне
господарство не ведуть, майно не
поділено, а дана квартира в заставі у
банку і кредитні кошти не погашені, то
виникло питання щодо поділу майна, тим
більше останні роки за квартиру
сплачує самостійно кредит.

На підставі викладеного позивач
просить суд поділити спільне майно,
визнавши право власності по 1/2 частині
квартири кожному (а.с.7-9).

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, обґрунтувавши позов з
тих же підстав, що викладені у позовній
заяві, просили суд задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав у повному обсязі,
підтвердивши обставини, що були
викладені позивачем у позовній заяві в
частині обґрунтування своїх вимог. Не
заперечував проти задоволення позову,
судові витрати просив поділити
порівну.

Третя особа ПАТ «ОТП Банк» в судове
засідання не з'явилися, надали до суду
заяву про розгляд справи за їх
відсутності (а.с.45).

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги позивача з
наступних підстав, що встановлені в
судовому засіданні.

В силу ч. 1 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею ч. 1 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Змістом ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Положенням ч. 2 ст. 59 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

У судовому засіданні було встановлено,
що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
з 12 липня 2002 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_3, актовий запис
№182 (а.с.11).

В шлюбі у них народилвся син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4
від 11 лютого 2003 року, актовий запис № 80
(а.с.10).

11.04.2008 року відповідач ОСОБА_2 придбав у
ОСОБА_4,ОСОБА_5, квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 11.04.2008 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 5643 та зареєстрований в КП
«ДМБТІ» Дніпропетровської обласної
ради від 15.05.2008р.(а.с.12-14).

Як вбачається з технічного
паспорту на квартиру АДРЕСА_1 станом на
28.03.2008р. має загальну площу 66,1кв.м.,
житлову 39,9кв.м. (а.с.15).

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня
2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано. Рішення набрало чинності
06.11.2012р. (а.с.16).

11 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № ML-300/181/2008,
на підставі якого останній отримав
69000,00 доларів США на придбання
нерухомого майна строком до 13 квітня 2037
року (а.с.17-21).

З наданих копій квитанцій
вбачається, що позивач ОСОБА_1 також
сплачувала значні суми за кредитним
договором № ML-300/181/2008 від 11.04.2008р.
(а.с.23-33).

Відповідно до довідки ПАТ «ОТП
Банк» вих. № 300-300-3-5/1558 від 08.08.2014р.
станом на 05.08.2014р. заборгованість за
тілом кредиту складає 9707,70 доларів США,
за відсотками 117,91 доларів США, пеня
41,07грн. (а.с.53).

11 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір
поруки № SR-300/181/2008, за умовами якого
остання повністю поручилася за
виконання зобов'язання ОСОБА_2 за
кредитним договором № ML-300/181/2008 (а.с.59).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
ML-300/181/2008 11 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір
іпотеки № № РML-300/181/2008 відповідно до
умов якого було надано в іпотеку банку
квартиру № 133 в будинку № 8 по вулиці
20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську
(а.с.60-62).

У відповідності до ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, майно, набуте
подружжям під час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування та розпорядження цим
майном.

Змістом ст. 60 Сімейного кодексу України
встановлено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 70 Сімейного кодексу
України встановлено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

У п.п. 23, 24 Пленум Верховного Суду
України в Постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11,
звертається увага на те, що
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК,
ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3
ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214
Цивільного процесуального кодексу
України, під час ухвалення рішення суд
зокрема має вирішити чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи суд доходить до
висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги позивача.

Так, в судовому засіданні було
встановлено і не заперечувалась
сторонами та обставина, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана сторонами під
час шлюбу, а отже є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Враховуючи встановлену законодавством
презумпцію рівності часток кожного з
подружжя у праві їх спільної сумісної
власності, а також те, що сторони по
справі не оспорюють рівність своїх
часток, позовних вимог про збільшення
своєї частки жоден з подружжя не
заявляв, суд при розподілі майна
виходить з того, що їх частки є рівними.

Наявність договору іпотеки на спірну
квартиру не перешкоджає її поділу як
спільного майна подружжя, крім того
сторони у справі є позичальником і
поручителем перед банком, і в силу
закону та існуючих договірних відносин
на теперішній час несуть солідарну
відповідальність за повернення
кредиту.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність визнати за
позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири та за відповідачем
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
квартири.

Крім того позивачеві підлягає
поверненню надміру сплачений судовий
збір у розмірі 1603,00 (однієї тисячі
шестисот трьох) гривень відповідно до
квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» №7428.686.1
від 29 травня 2014 року (а.с. 1), оскільки
згідно іншої квитанції на суму 2051,00 грн.
судовий збір був сплачений у повному
обсязі відповідно до ціни позову (а.с. 4).

Керуючись ст. ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 4
- 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 88, 130, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) право
власності на ? (одну другу) частку
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,1
кв. м, житловою площею 39,9 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2) право
власності на ? (одну другу) частку
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,1
кв. м, житловою площею 39,9 кв. м.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 2051,00 грн.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України в
Індустріальному районі міста
Дніпропетровська Дніпропетровської
області (вул. 20 років Перемоги, 51
м.Дніпропетровськ, 49127) повернути
ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) надміру сплачений
судовий збір у розмірі 1603,00 (однієї
тисячі шестисот трьох) гривень
відповідно до квитанції ПАТ КБ
«ПриватБанк» №7428.686.1 від 29 травня 2014
року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя А.О.
Сухоруков