АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

при секретарі Кусяк М.Д.

з участю сторін: представника позивача
- Шкварчука С.Д.,

представника відповідача - ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Чернівецької міської ради до ОСОБА_3
про звільнення земельної ділянки,
приведення її у придатний для
використання стан та стягнення
заподіяної шкоди, за апеляційною
скаргою Чернівецької міської ради на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 14 серпня 2014 року,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У червні 2014 року Чернівецька
міська рада звернулася до суду з
позовом про звільнення земельної
ділянки, приведення її у придатний для
використання стан та стягнення
заподіяної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
спірна земельна ділянка яка
знаходиться по АДРЕСА_1 перебуває у
комунальній власності та відноситься
до категорії земель житлової і
громадської забудови. Відповідно до
акту перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 10.12.2013р.,
складеним державним інспектором
сільського господарства, відповідач
ОСОБА_3 зайняв дану земельну ділянку
орієнтовною площею 0,0015 га, шляхом
розміщення на ній альтанки, вольєру для
утримання собаки та цегляної стінки
(перегородки). Земельна ділянка була
зайнята самовільно, а саме без
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, тобто в порушення
вимог ст.ст.125, 126 ЗК України.

____________________________________________________________________

№ 22ц/794/1377/ 2014 р.
Головуючий у І
інстанції Галичанський О.І.

Категорія: 47

Суддя-доповідач Владичан А.І.

Факт самовільного зайняття земельної
ділянки також підтверджується
матеріалами перевірки Державної
інспекції сільського господарства в
Чернівецькі області, в тому числі
приписом №00913 від 10.12.2013р, протоколами
про адміністративне правопорушення,
постановами про накладення
адміністративних стягнень, актом
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства .

Позивач вказує, що відповідно до ст.125
ЗК України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Проте відповідач
ОСОБА_3 користується вказаною
земельною ділянкою без реєстрації прав
на неї, чи порушує вимоги закону.
Просила суд зобов'язати відповідача
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, посилаючись на положення ст.212
ЗК України, яка передбачає, що
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними. Також
просила стягнути з ОСОБА_3 шкоду в
розмірі 84,82 грн., за використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 14.08.2014 року в
задоволенні позовних вимог
Чернівецької міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням Чернівецька міська
рада подала апеляційну скаргу, в якій
вважає, що дане рішення є незаконним і
таким, що підлягає скасуванню у зв'язку
із порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що суд першої
інстанції помилково дійшов висновку,
що розміщення відповідачем на
прибудинковій території альтанки та
вольєру для собаки не є самовільним
захопленням землі, а отже не тягне за
собою порушення прав позивача.
Помилковість висновку зумовлена
неправильністю оцінки доказів про
самовільне зайняття спірної земельної
ділянки.

Крім того, судом до спірних
правовідносин не застосовано норми
матеріального права щодо захисту права
власника земельної ділянки, зокрема ч.2
ст.152 ЗК України, відповідно до якої
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.
Просила скасувати рішення першої
інстанції, та ухвалити нове рішення про
повне задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню,
враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що спірна земельна
ділянка не надана у користування
жодному підприємству чи установі для
здійснення управління будинком, але
закріплена за вказаним будинком як
прибудинкова територія, тому
відповідно до ч.3 ст.42 ЗК України
порядок використання цією земельною
ділянкою визначається співвласниками
будинку.

Крім того, судом вказано, що
розміщення відповідачем на
прибудинковій території альтанки та
вольєру для собаки не являється
самовільним захопленням землі, а отже
не має наслідком порушення цивільних
прав позивача.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що земельна
ділянка АДРЕСА_1 площею 573,00 кв.м.
перебуває у комунальній власності
територіальної громади міста Чернівці
та рішенням виконкому міської ради від
24.08.1953року №843 закріплена за житловим
будинком №7 як прибудинкова територія,
що підтверджується відміткою в
інвентарній справі на будинок.

Відповідач ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно.

На даній земельній ділянці
розташований триквартирний жилий
будинок, тому відповідно до ст.42 ЗУ
України вона є земельною ділянкою
багатоквартирного житлового будинку.

Відповідно до ст.38 ЗК України, дана
земельна ділянка відноситься до
категорії земель житлової та
громадської забудови, до якої належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що користування
ОСОБА_3, який є співвласником даного
житлового будинку, спірною земельною
ділянкою не може розглядатися як
самовільне захоплення, оскільки
розміщення відповідачем на
прибудинковій території альтанки та
вольєру для собаки не є капітальним
спорудами, так як виконані без
фундаменту, тобто не є об'єктами
нерухомого майна.

Згідно норм Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
альтанка та вольєр відносяться до
категорії малих архітектурних форм,
які класифікуються як невеликі споруди
декоративного, допоміжного чи іншого
призначення, що використовуються для
покращення естетичного вигляду
об'єктів та організації простору.

Відповідно до ст.21 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
малі архітектурні форми є одним з
елементів благоустрою, їх розміщення
на земельній ділянці кваліфікується як
благоустрій території.

Дослідивши матеріали справи
колегією суддів встановлено, що
позивачем на підтвердження своїх
позовних вимог не надано доказів того,
що для розміщення таких малих
архітектурних форм на прибудинковій
території відповідачу необхідно було
отримати спеціальний дозвіл.

На підставі об'єктивного аналізу
доказів по справі та в результаті
правильного застосування норм
матеріального права суд першої
інстанції дійшов правильних висновків
про невідповідність матеріалів
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, складені Державною
інспекцією сільського господарства в
Чернівецькій області в частині
захоплення ОСОБА_3 земельної ділянки,
оскільки відповідач користується
вказаною земельною ділянкою на
підставі рішення виконкому міської
ради від 24.08.1953 року за №843 як
співвласник і мешканець будинку.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що оскільки
позивачем не доведено факту, що саме
відповідачем ОСОБА_3 незаконно
побудовано капітальну огорожу на
спірній земельній ділянці, звернення
позовної вимоги про звільнення землі є
незаконними. Також в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
свідчили, що відповідач використовував
спірну земельну ділянку не за її
цільовим призначенням, та вчиняв
дії,які б привели цю земельну ділянку у
непридатний для використання стан.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції не надано належної
правової оцінки наявності притягнення
до відповідальності ОСОБА_3 за
порушення земельного законодавства,
зокрема того факту, що відповідач не
оскаржив вказаних приписів інспекції,
сплатив штраф, а відтак визнав свою
вину у вчиненні правопорушення, є
необґрунтованими та не заслуговують на
увагу.

В апеляційній скарзі Чернівецька
міська рада посилається на те, що
відповідач самовільно зайняв земельну
ділянку і такими своїми діями порушив
її цивільні права, однак з такими
доводами колегія суддів погодитись не
може оскільки, ні в суді першої
інстанції ні в апеляційній скарзі
апелянт не обґрунтовує факт порушення
відповідачем прав на землю
територіальної громади.

Отже, враховуючи вищенаведене суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог
Чернівецької міської ради звільнення
земельної ділянки, приведення її у
придатний для використання стан та
стягнення заподіяної шкоди.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Чернівецької
міської ради відхилити .

Рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 14 серпня
2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/