АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5569/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/1107/14 Доповідач - Кузьма
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами
товариства індивідуальних
забудовників "Наука" та ОСОБА_1 на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 29 липня 2014 року
по справі за позовом товариства
індивідуальних забудовників "Наука" до
ОСОБА_1, третя особа управління
капітального будівництва
Тернопільської обласної державної
адміністрації про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року товариство
індивідуальних забудовників "Наука"
звернулося в суд з позовом, в
подальшому уточненим до ОСОБА_1, третя
особа управління капітального
будівництва Тернопільської обласної
державної адміністрації про усунення
перешкод в користуванні приміщенням
АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача.

Посилаючись на те, що 15 червня 1999 року
між ТІЗ «Наука» та УКБ Тернопільської
ОДА укладено договір про сумісну
діяльність, відповідно до якого
управління капітального будівництва
Тернопільської ОДА є замовником
будівництва 72-х квартирного житлового
будинку з гуртожитком на 126 місць, а ТІЗ
«Наука» - забудовник. 03 травня 2004 року
між позивачем та відповідачем було
укладено договір про дольову участь у
будівництві, а саме щодо 2-ох кімнатної
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 42,4
кв.м., орієнтовна вартість квартири
згідно договору склала 45230,00 грн. У
зв'язку із тим, що відповідач не
сплатила коштів передбачених
договором і відповідно вчинила
односторонню відмову від договору, на
підставі п. 5 Договору про дольову
участь та положень Цивільного кодексу
України, позивач вважає Договір про
дольову участь розірваним. При цьому
посилається на обставини встановлені в
рішенні Тернопільського
міськрайонного суду від 23.04.2012 року по
справі № 2-5647/11.

Оскільки, відповідач продовжує займати
вищевказане приміщення наносячи
збитки позивачу, тому товариство
індивідуальних забудовників "Наука"
вважає свої права як власника
порушеними, які на його думку мають
бути захищені судом, шляхом виселення
відповідача із займаного приміщення
АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 29 липня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство
індивідуальних забудовників "Наука"
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задоволити його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та залишити позовну заяву
товариства індивідуальних
забудовників "Наука" без розгляду,
посилаючись порушення норм
матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав свою апеляційну
скаргу, зіславшись на доводи, викладені
в ній, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну
скаргу підтримала, зіславшись на
доводи викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи із наступних мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не доведено і судом не
здобуло належних і допустимих доказів
порушення права власності, у зв'язку із
тим, що у позивача не виникло це право
ні щодо будинку АДРЕСА_1 в цьому будинку
зокрема.

З таким висновком суду слід погодитись,
оскільки він відповідає вимогам закону
та ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України - апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом установлено, що 15 червня 1999 року
між управлінням капітального
будівництва Тернопільської обласної
державної адміністрації, як
замовником, та товариством
індивідуальних забудовників «Наука»,
як забудовником, укладено договір про
сумісну діяльність (далі - договір).
Предметом даного договору стало
наступне. Сторони за даним договором
зобов'язуються шляхом об'єднання майна
(незавершене будівництво гуртожитку на
608 місць зі сторони замовника та
грошових коштів зі сторони
забудовника) спільно діяти у
будівництві гуртожитку на 608 чол. з
блоком обслуговування по АДРЕСА_1, який
згідно дозволу Фонду держмайна України
№ 2354 від 15.12.1998 року буде
добудовуватись за кошти товариства
індивідуальних забудовників «Наука»,
створеного при педагогічному
університеті. Завершене будівництво - 72
квартирний житловий будинок
товариства «Наука», гуртожиток на 126
місць з блоком обслуговування для
Тернопільського педагогічного
університету, та вбудовано-прибудовані
приміщення молодіжного кафе на 50 місць,
здоровпункту і комплексного
приймального пункту, приналежність
яких буде визначена окремою додатковою
угодою після виконаних
проектно-кошторисної документації та
розрахунків фактично понесених витрат.

Згідно п. 2.1. договору, замовник
зобов'язується після завершення
будівництва об'єкта передати у
власність товариству «Наука» 72-
квартирний житловий будинок, та решта
площ, передбачених п. 1 даного договору,
за додатковою угодою на основі
розрахунків фактично понесених затрат,
згідно п. 5.3.

Відповідно до п. 5.1., 5.2. договору,
результатом сумісної діяльності є
завершений будівництвом 72-квартирний
житловий будинок для ТІЗ «Наука»,
гуртожиток на 126 місць з блоком
обслуговування для Тернопільського
педуніверситету та
вбудовано-прибудовані приміщення
молодіжного кафе на 50 місць,
здоровпункту і комплексного
приймального пункту, приналежність
яких буде визначена окремою додатковою
угодою. Передача 72-квартирного
житлового будинку у власність
товариству «Наука» засвідчується
сторонами актом прийняття-передачі,
складеним на протязі двох місяців
після завершення будівництва.

03 травня 2004 року між ТІЗ «Наука» та
ОСОБА_1 укладено договір про дольову
участь на будівництво квартири
АДРЕСА_1. Згідно п. 1 цього договору,
планове завершення будівництва та
здача його в експлуатацію ІІІ квартал
2004 року.

Станом на день звернення позивача із
позовом до суду першої інстанції і
станом на день ухвалення рішення
вищевказаний багатоквартирний
житловий будинок в експлуатацію не
зданий.

Як вбачається з інформаційної довідки
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна від 06.05.2014 року за №21257529, у
Державному реєстрі відсутні відомості
про права власності, інші речові права,
іпотеки, обтяження щодо квартири
АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем не підтверджено належними та
допустимими доказами порушення свого
права власності, так як позивач не
володіє таким правом. Зокрема, це
підтверджується положеннями договору
про сумісну діяльність від 15 червня 1999
року укладеного між управлінням
капітального будівництва
Тернопільської обласної державної
адміністрації, як замовником, та
товариством індивідуальних
забудовників «Наука», як забудовником.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги товариства
індивідуальних забудовників "Наука" та
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 29 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Р.М. Кузьма