Провадження №2/761/5691/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

07 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Піхур О.В.

при секретарі:
Харитоновій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач є власником квартири АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 23.09.1993 року.
Відповідач був зареєстрований у
вказаній квартирі, але ніколи там не
проживав, не оплачує за користування
житловим приміщенням та комунальні
послуги. Тому позивач просила суд
визнати відповідача таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив,
заперечень на позовну заяву не надавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК
України, суд постановив ухвалу про
заочний розгляд справи на підставі
наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
повно та всебічно дослідивши надані
докази, дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є власником квартири АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 23.09.1993 року.

Згідно до довідки КПЖЕК «Михайлівська»
№511 від 25.06.2014 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані позивач з 17.10.1991 року та
відповідач з 28.02.2006 року.

В актах КПЖЕК «Михайлівська» від 26.05.2014
року та 25.06.2014 року зазначено, що
відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не
проживає.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК
України).

Згідно із ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у
разі тимчасовій відсутності наймача
або членів його сім'ї за ними
зберігається займане жиле приміщення у
випадках і в межах строків,
установлених частиною першою, пунктами
1 і 5 частини третьої і частиною
четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї, за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК Української РСР
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі:
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою
(ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»).

Відповідно до ст. 11 цього ж Закону
реєстрація місця проживання
здійснюється відповідним органом
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації, яким є Відділ ГУ ДМС
України.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини справи, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням та
наданим по справі доказам, враховуючи
те, що відповідач не проживає в
квартирі АДРЕСА_1 понад шість місяців,
суд дійшов висновку, що відповідача
слід визнати таким, що втратив право
користування квартирою.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-228,
294 ЦПК України; ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК
України, ст..ст. 71, 72, 163 ЖК України, ст.ст.
7, 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя