Справа № 743/645/14-ц Провадження №
22-ц/795/1761/2014 Головуючий у I інстанції:
Павленко О. В.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

25 вересня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.,

при секретарях - Мартиновій А.В., Позняк
О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 16 липня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и
в:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди та
моральної шкоди, обґрунтовуючи позов
тим, 01.07.2013 року позивач зі своїм
молодшим сином випасала стадо корів,
відповідно до встановленої черги, яка
склалася згідно усної домовленості між
мешканцями с. В. Осняки. Під час випасу
череди корів, одна з корів, яка належить
відповідачу, напала на позивача та
завдала їй тілесних ушкоджень у
вигляді відкритого подвійного
перелому правої великої гомілкової
кістки зі зміщенням відламків. 14 лютого
2014 року позивач отримала направлення
до медико-соціальної експертної
комісії у зв'язку з наявністю ознак
інвалідності. Внаслідок завданих
коровою відповідача травм ОСОБА_1
понесла витрати на лікування у сумі 3592
грн. 73 коп., а також зазнала фізичного
болю та страждань у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, а тому просила
суд стягнути з відповідача матеріальну
шкоду у розмірі 3592 грн. 73 коп. та
моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000
грн.

Рішенням Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 16 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 3398 (три
тисячі триста дев'яносто вісім) грн. 73
коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 2500 (дві тисячі
п'ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір сплачений позивачем при
зверненні до суду з позовом, в розмірі
165 (сто шістдесят п'ять) грн. 65 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
до суду, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити, посилаючись
на те, що рішення суду першої інстанції
необґрунтоване та суперечить нормам
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що позивачем не було доведено
вчинення неправомірних дій ОСОБА_2
відносно ОСОБА_1, а тому відповідач
вважає, що ОСОБА_1 сама винна в нападі на
неї корови відповідача, оскільки він як
власник корови доручив їй випасати
корову в череді, а позивач повинна була
доглядати за коровою та стежити за нею.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої
інстанції необґрунтовано вважав, що
корова є джерелом підвищеної
небезпеки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції вважав, що
належність корови відповідачу та шкода
завдана позивачу внаслідок завдання
тілесних ушкоджень коровою
відповідача доведена, а тому стягнув
матеріальну шкоду з ОСОБА_2 в повному
обсязі. Визначаючи розмір моральної
шкоди, місцевий суд виходив із
принципів розумності, виваженості та
справедливості, конкретних обставин
справи, зокрема, що шкоду заподіяно
неконтрольованими діями корови,
враховував складність життєвих змін у
позивача, а тому вважав обґрунтованим
розмір відшкодування у сумі 2500 грн.

Проте, до такого висновку суд першої
інстанції дійшов без достатнього
з'ясування всіх обставин справи та
вимог закону, а тому колегія суддів
апеляційного суду з таким висновком
погодитися не може, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 01.07.2013 року ОСОБА_1
зі своїм молодшим сином випасала стадо
корів, відповідно до встановленої
черги, яка склалася згідно усної
домовленості між мешканцями с. В.
Осняки. Під час випасу череди корів,
корова яка належить відповідачу,
напала на позивачку та завдала їй
тілесних ушкоджень у вигляді
відкритого подвійного перелому правої
великої гомілкової кістки зі зміщенням
відламків.

На лікування ОСОБА_1 витратила кошти у
сумі 3592 грн. 73 коп.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили,
відшкодовується у випадках,
встановлених законом.

Згідно п.2 Постанови Президії
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992
року зі змінами і доповненнями
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода заподіяна особі і майну
громадянина, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Однак, вирішуючи спір про
відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції повинен був мати на
увазі, що матеріальна шкода підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала, за умови, що дії
останньої були неправомірними, а між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 в
апеляційному суді, останній не помічав
агресивної поведінки за своєю коровою
до випадку з нападом на позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду теж погодилася з тим,
що до випадку коли корова напала на неї,
корова відповідача була спокійна та
смирна і позивач не помічала ніякої
агресивної поведінки від неї.

Отже, відповідач ОСОБА_2, віддаючи свою
смирну та спокійну корову в череду на
випас ніяких неправомірних дій
відносно ОСОБА_1 не вчиняв, а тому між
ним та позивачкою не виникло жодних
правовідносин, які б покладали на
ОСОБА_2 зобов'язання по відшкодуванню
шкоди.

Крім того, апеляційний суд не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що шкода завдана позивачу
була заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки, а випасання ВРХ є діяльністю
з підвищеною небезпекою так, як з
аналізу змісту ч.1 ст. 1187 ЦК України під
джерелом підвищеної небезпеки слід
розуміти діяльність, пов'язану з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо -
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід, які в
силу своїх природних чи створених
людиною властивостей не піддаються в
процесі їх експлуатації безперервному
і всебічному контролю людини внаслідок
чого створюють підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, чи
інших осіб та обумовлюють високий
ступінь вірогідності заподіяння шкоди
цим особам чи майну.

Виходячи із зазначеного розуміння
поняття „джерело підвищеної
небезпеки" до такого джерела не можна
віднести домашніх ( свійських) тварин,
зокрема корову.

Відповідно до вимог ст.ст.1166, 1167 ЦК
України майнова та моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд встановивши, що позивач ОСОБА_1
отримала тілесні ушкодження, коли
випасала череду корів, вважає, що
позивачем не доведено наявність вини
відповідача ОСОБА_2 у їх заподіянні.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції вирішуючи спір по суті
заявлених позовних вимог не дав
належної оцінки вищевказаним
обставинам, невірно визначився із
спірними правовідносинами,
неправильно застосував норми
матеріального права та не спростував
доводи відповідача, що призвело до
хибного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

З урахуванням встановлених обставин та
наданих суду доказів, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції у відповідності до вимог ст.
309 ЦПК України скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 16 липня 2014
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: