АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2339/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 59 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
10 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 17 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення інфляційних
в с т а н о в и л а :
В травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення
інфляційних втрат, посилаючись на те,
що вироком Соснівського районного суду
м. Черкаси від 24 травня 2001 року ОСОБА_8
був визнаний винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст. 140 КК України.
За вказаним вироком з відповідача на її
користь стягнуті кошти в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 4226 грн., та в рахунок моральної
шкоди 600 грн., а всього 4826 грн.
Оскільки відповідач кошти до цього
часу не повернув в повному обсязі,
просив суд стягнути з відповідача на її
користь відповідно до ст. 625 ЦК України
інфляційні втрати в сумі 5 877 грн. 89 коп.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 17 липня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неповне дослідження
усіх матеріалів справи та порушення
норм матеріального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відмову в
задоволенні апеляційної скарги з
наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення відповідає.

Звертаючись до суду з вищезазначеним
позовом ОСОБА_6 послалась на приписи ст.
625 ЦК України та ст. 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення».

Зазначала, що указане зобов'язання
зводиться до сплати грошей, відтак його
можна визнати грошовим зобов'язанням.

Судом установлено, що вироком
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 24 травня 2001 року ОСОБА_8 був
визнаний винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст. 140 КК України,
позов потерпілої ОСОБА_6 було
задоволено і з відповідача на її
користь стягнуті кошти в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 4226 грн., та в рахунок відшкодування
моральної шкоди 600 грн., а всього 4826 грн.

Фактично рішення суду в частині
відшкодування шкоди було виконане в
квітні 2014 року, що і послугувало
підставою для звернення до суду з
позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог місцевий
суд зазначив, що положення ст. 11 ЦК
України, щодо виникнення цивільних
прав і обов»язків з рішення суду на
деліктні правовідносини не
розповсюджується.

Колегія суддів повністю погоджується з
даним висновком суду першої інстанції
ураховуючи, що за загальним правилом
цивільно-правова відповідальність за
ст. ст. 526 та 625 ЦК України
застосовується лише за порушення
грошового зобов'язання між кредитором
та боржником, який прострочив
виконання грошового зобов'язання за
договором.

В даному випадку між сторонами не було
укладено договору про грошове
зобов'язання, а має місце виконання
судового рішення про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок вчинення
злочину.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні
правовідносини, тобто її дія
поширюється на порушення грошового
зобов'язання, яке існувало між
сторонами до ухвалення рішення суду.
При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про
те, що у випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду, не дає підстав для
застосування положень ст. 625 ЦК у разі
наявності між сторонами деліктних, а не
договірних зобов'язань. Крім того, з
рішення суду зобов'язальні
правовідносини не виникають, оскільки
вони виникають з актів цивільного
законодавства, про що й зазначено в ст.
11 ЦК, адже рішення суду лише
підтверджує наявність чи відсутність
правовідносин і вносить у них ясність
та визначеність.

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Слід також зазначити, що відшкодування
шкоди - це відповідальність, а не
боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду
не повинні нараховуватись проценти за
користування чужими грошовими коштами,
що теж є відповідальністю.

З урахуванням вказаного та положень
частини 2 статті 214 ЦПК України колегія
суддів вирішила, що висновок суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для застосування до
спірних правовідносин положень
частини другої статті 625 ЦК України
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином , судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
грунтуються на невірному трактуванні
апелянтом наведених правових норм.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи, обґрунтоване наявними в справі
доказами, а доводи апеляційної скарги
носять суб"єктивний характер та не
мають в собі підстав, визначених ст. 309
ЦПК України, за наявності яких можливе
скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 17 липня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення інфляційних втрат залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :