Справа № 477/1794/14-ц
Провадження № 2/477/948/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області у складі:
головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Калинівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаною
позовною заявою, в якій просить визнати
за нею право власності на земельну
ділянку площею 0,18 га, розташовану по
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування вказаних вимог
зазначала, що 15 квітня 1999 року її батько
ОСОБА_4 придбав житловий будинок з
усіма господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1 у
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
а також ОСОБА_5, яка на час звернення до
суджу із цим позовом померла.

На час продажу вказаного житлового
будинку, земельна ділянка під ним
належала відповідачі ОСОБА_6 на праві
приватної власності.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 25 жовтня 2011
року вказаний договір було визнано
дійсним. Однак за життя батько не
одержав на земельну ділянку під
вказаним житловим будинком на своє ім'я
Державного акту, що нині перешкоджає
позивачці в нотаріальному порядку
одержати свідоцтво про право на
спадщину на це майно, тому за захистом
своїх спадкових прав вона була змушена
звернутися до суду із цим позовом.

Представник позивачка ОСОБА_1 - ОСОБА_7
звернувся до суду із заявою, в якій
позовні вимоги своєї довірительки
підтримав та просив справу розглянути
у їх відсутність.

Відповідач - Калинівська сільська рада
Жовтневого району Миколаївської
області звернулася до суду із заявою, в
якій просила вказану справу розглянути
без їх представника, проти задоволення
позовних вимог не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не прибули, причини неявки не
повідомили, хоча про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

Дослідивши письмові докази по справі в
межах заявлених позовних вимог, судом
встановлено, що за даними свідоцтва про
смерть НОМЕР_2, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Миколаївського міського управління
юстиції здійснено актовий запис про
смерть за № 1193 (а.с. 5).

Родинні відносини позивачки та ОСОБА_4
підтверджуються копією свідоцтва про
народження НОМЕР_1, відповідно як
доньки та батька (а.с. 16).

Відповідно до договору
купівлі-продажу, зареєстрованого №1623 15
квітня 1999 року, ОСОБА_4 придбав житловий
будинок АДРЕСА_1

Згідно п. 3 вказаного Договору житловий
будинок продано разом із земельною
ділянкою (а.с. 8).

За даними реєстраційного посвідчення, 5
травня 1999 року право власності на
вказаний житловий будинок було
зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі
вказаного договору за № 62 (а.с. 9).

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 25 жовтня 2011
року вказаний договір було визнано
дійсним (а.с. 11).

Підстави, з яких позивачка була змушена
звернутися до суду із цим позовом
підтверджуються постановою нотаріуса
другою Миколаївською державною
нотаріальною конторою від 21 грудня 2011
року, яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
вказану земельну ділянку у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу щодо належності цього майна
спадкодавцю (а.с. 14).

Відповідно до положень ст. 30
Земельного кодексу України від 18.12.1990
року у редакції, що діяла на час
укладення вищевказаного договору
купівлі-продажу, при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди.

Таке роз'яснення застосування
вищевказаних правових норм також
міститься і в Постанові Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004
року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» ( п. 18 п.п.).

Згідно Державного акту серії МК № 05303,
одному з продавців ОСОБА_6 земельна
ділянка під вказаним житловим будинком
належала на праві приватної власності
в розмірах, передбачених ст. 67 ЗК
України від 1990 року (а.с. 10).

Враховуючи викладене, встановивши, що
на час укладення вищевказаного
договору купівлі-продажу житлового
будинку один з продавців цього майна
був власником і земельної ділянки, на
якій розташовано вказаний житловий
будинок, то з урахуванням зазначених
правових норм, до набувача цього
будинку перейшло і право власності на
земельну ділянку під ним, в розмірах, що
визначені ст. 121 ЗК України.

Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно ст. 126 ЗК України, в редакції, що
діяла на час смерті ОСОБА_4, право
приватної власності особи на земельну
ділянку посвідчувалося державним
актом на право власності.

Проте ОСОБА_4 за життя хоча і набув
права на вищевказану земельну ділянку,
однак правовстановлюючого документу
на неї не оформив, у зв'язку з чим
позивачка позбавлена можливості
нотаріально оформити свої спадкові
права на неї.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України
вказують, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Враховуючи наведене, та встановивши, що
відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268
Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 як
спадкоємець першої черги прийняла
спадщину після смерті батька ОСОБА_4, що
підтверджується даними спадкової
справи (а.с. 30), проте за вищевказаних
підстав позбавлена можливості
нотаріально оформити свої спадкові
права щодо вищевказаної земельної
ділянки, то суд вважає, що відповідно до
ст. 16 ЦК України, цивільне право
позивачки підлягає захисту шляхом
визнання за нею права власності на
вищевказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,18 га, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
розташованої в АДРЕСА_1 (що вказана у
Державному акті на право власності на
земельну ділянку серії МК № 05303,
виданому на ім'я ОСОБА_6 на підставі
рішення № 4 14 сесії 21 скликання
Калинівської сільської ради народних
депутатів, зареєстрованого у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 78), в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова