АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2224/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 31 Кімстачов О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
Качан О. В. УХВАЛА
01 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоКачана О. В.суддівМагди Л. Ф.
, Міщенка С. В. при секретаріАнкудінові
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Черкаси
апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 23 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Державної казначейської
служби України, Уманського міського
відділу ДВС Уманського міського
управління юстиції, Міністерства
юстиції України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

Позивачі звернулись до суду з позовом
до Державної казначейської служби
України, Уманського міського відділу
ДВС Уманського міського управління
юстиції, Міністерства юстиції України,
третя особа: ОСОБА_8 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.
Просили суд стягнути з Державної
казначейської служби України на
користь кожного з них у відшкодування
матеріальної шкоди по 290 000 грн та у
відшкодування моральної шкоди по 5
мільйонів грн, а всього 10 580 000 грн.
Підставами звернення до суду вказують
на вирок Жашківського районного суду,
яким встановлена вина державного
виконавця Поліщук Т.М. у незаконній
продажі їх квартири.

У судовому засіданні позивачі
звернулись із письмовою заявою про
залучення співвідповідачів та
уточненням позовних вимог, згідно з
якими просили залучити до участі у
справі Міністерство юстиції України.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 23 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивачі у своїй апеляційній
скарзі просили його скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
учасників процесу, колегія вважає, що
скарга підлягає відхиленню по
наступним мотивам.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини: згідно з вироком
Жашківського районного суду
Черкаської області від 5.04.2011 року
ОСОБА_8, яка працювала старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Уманського міського управління
юстиції, діючи умисно, в інтересах
третіх осіб, в жовтні 2003 року вчинила
зловживання владою та службове
підроблення при виконанні рішень судів
про стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_9 боргів.

19 січня 2004 року квартира була
реалізована на прилюдних торгах, після
чого, згідно з рішеннями Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 2.07.2004 року та 18.07.2007 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були примусово
виселені з неї.

Після повного задоволення вимог
заставодержателя ОСОБА_10, частину
залишку коштів в сумі 13 851 грн.77 коп.,
отриманих від реалізації вказаної
квартири, ОСОБА_8 відповідними
розпорядженнями від 29.03.2004 року та
01.12.2004 року незаконно направила для
задоволення вимог стягувачів ОСОБА_11,
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, боржником у яких
являлась ОСОБА_7 Крім того, в порушення
вимог ст. 52 ч. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», не наклала
арешту на вільне від застави майно, а
частину залишку коштів в сумі 2423 грн.28
коп., отриманих від реалізації вказаної
квартири, ОСОБА_8 відповідними
розпорядженнями від 25.03.2004 року та
02.12.2004 року незаконно направила як
виконавчий збір по вищевказаних
виконавчих провадженнях.

В результаті зазначених злочинних
ОСОБА_8 охоронюваним правам, свободам
та інтересам ОСОБА_7 та ОСОБА_9
спричинено тяжкі наслідки.

Вирок суду щодо ОСОБА_8 набрав законної
сили.

Позивачі вважають, що завдана їм
майнова шкода (збитки) підлягає
відшкодуванню відповідно до ч. 2 ст. 1192
ЦК України у розмірі реальної вартості
проданої квартири АДРЕСА_1, яка їм
належала, на момент розгляду судом цієї
справи.

Відмовляючи в позові суд послався на
те, що питання про наявність та розмір
матеріальної і моральної шкоди
підлягають доказуванню у цивільному
процесі, оскільки вироком суду, на який
посилаються позивачі, наведені у
позові питання не вирішувались.
Оскільки позивачі не довели наявність
матеріальної та моральної шкоди, в
позові відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Колегія вважає, що при розгляді даного
спору слід виходити із наступного.

Із змісту позовної заяви не вбачається,
які саме свої права позивачі вважають
порушеними та про захист яких прав
просять у судовому порядку.

На відсутність предмету і підстав
позову звернуло особливу увагу
Міністерство юстиції України у своєму
запереченні на позов.

Як суд першої інстанції, так і
апеляційна колегія у судових
засіданнях виконали вимоги
процесуального закону та уточнили у
позивачів позовні вимоги, які в
кінцевому вигляді полягали у
наступному - матеріальна та моральна
шкода полягає у незаконному продажу
державним виконавцем їх квартири, що
спричинило тяжкі наслідки - залишення
їх без житла.

Колегія вважає, що факт незаконного
продажу квартири держвиконавцем
ОСОБА_8 не доведено матеріалами справи.

Як вбачається із змісту вироку
Жашківського райсуду від 5.04.2011 року,
змісту рішення Уманського
міськрайсуду від 29.08.2003 року, вся
квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_9,
який був зареєстрований її власником, у
заставу громадянці ОСОБА_10, як гарантія
виконання ОСОБА_7 грошового
зобов'язання перед вказаною
громадянкою. Договір застави
оформлений нотаріально з відома та
згоди ОСОБА_7, як дружини власника
майна, придбаного в період шлюбу.

Задовольняючи позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7
та ОСОБА_9, Уманський міськрайсуд
рішенням від 29.08.2003 року, звернув
стягнення, як на заставне майно, на всю
квартиру АДРЕСА_1.

Виконавчий лист за вказаним рішенням
переданий на виконання у ВДВС
Уманського РУ юстиції, виконавче
провадження об'єднане з провадженням
про стягнення з ОСОБА_7 в користь
ОСОБА_11 боргу в сумі 7549,77 грн за
рішенням Уманського міськрайсуду від
29.08.2003 року.

На виконання зведеного провадження
виконавець ОСОБА_8 прийняла міри до
розшуку іншого рухомого майна боржника
шляхом направлення запитів - т. 3 а.с.
141-144.

Отримавши відповідь про відсутність
іншого майна, держвиконавець 27.10.2003
року здійснила вихід по місцю
проживання ОСОБА_7 та склала акт.

Із змісту цього ж вироку вбачається, що
акт опису та арешту майна від 27.10.2003
року, за виготовлення якого засуджена
ОСОБА_8, визнаний вироком суду
фальсифікованим в частині підробки
частини підписів присутніх осіб та
роз'яснень вимог закону при
виконавчому провадженні. В тій частині,
де держвиконавець пропонував в цей
день, знаходячись у квартирі ОСОБА_7,
добровільно сплатити борги, покази
ОСОБА_8 не спростовані.

Таким чином наявними у справі доказами
встановлено, що примусовий продаж
квартири мав проводитись за рішенням
суду по боргам обох ОСОБА_7 - з одного як
основного боржника, з іншого як з
поручителя.

Згідно показів усіх свідків допитаних
по кримінальній справі, 27.10.2003 року на
квартирі ОСОБА_7 під час складання акту,
мова йшла винятково про погашення
боргів.

Закон України "Про виконавче
провадження" в тій редакції, яка діяла
на момент проведення виконавчих дій,
зобов'язував боржника у строк,
встановлений державним виконавцем,
надати достовірні відомості про свої
доходи і майно, в тому числі про майно
яким він володіє спільно з іншими
особами, рахунки в банках та інших
установах, письмово повідомляти
держвиконавця про майно, щопеербуває в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Таким чином Закон передбачав право
боржника самому визначати перелік
майна, на яке можливо було накласти
стягнення.

Покладених на боржника Законом
обов'язків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не
виконали, про наявність іншого, крім
квартири, майна не повідомили ні усно,
ні письмово. Не встановлено наявність у
позивачів на час продажу квартири
іншого майна, достатнього для
погашення боргів, і вироком
Жашківського суду. Позивачами не
додано жодного доказу наявності на час
продажу квартири іншого майна,
достатнього для погашення боргів, і до
даного позову.

Чи було в наявності майно позивачів
описане при їх виселенні у 2007 році на
час реалізації квартири в 2003-2004 роках і
чи було його достатньо для погашення
боргів, позивачі доказів не надали.

Відповідно до вимог Закону України "Про
виконавче провадження" в тій редакції,
яка діяла на момент проведення
виконавчих дій, лише після
встановлення іншого майна, якого було б
досить для погашення боргів,
держвиконавець могла звернутись до
суду про зміну способу і порядку
виконання рішення, а за відсутності
іншого майна - зобов'язана виконувати
рішення суду про звернення стягнення
на заставлену квартиру.

Позивачами не враховано, що
безпосередньо держвиконавець квартиру
не продавав, квартира передана на
реалізацію СПД "Спецюст" і торги
проводив СПД "Спецюст", який і
повідомляв як ОСОБА_9, так і Уманський
ВДВС про призначення, проведення,
перенесення торгів та оцінку квартири -
а.с. 145, 146 т. 3.

Стосовно заподіяння збитків іншими
діями виконавця, крім самого факту
продажу квартири, позов не заявлявся.

За відсутності вини виконавця у
продажу квартири, висновок суду про
відмову в позові є обґрунтованим
наявними у справі доказами та
постановлений з дотриманням
процесуального закону.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 23 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до Державної казначейської
служби України, Уманського міського
відділу ДВС Уманського міського
управління юстиції, Міністерства
юстиції України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Ухвала колегії та рішення суду
набувають законної сили з моменту
проголошення ухвали та можуть бути
оскаржені в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

Головуючий :

Судді :