№ 2/521/5608/14
11 серпня 2014 року
Малиновський районний суд м.
головуючого судді -
за участю секретаря - Борисової
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначив, що 08.07.2014 року ним набуто у
власність на підставі договору
купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1.
Договір купівлі-продажу було укладено
з ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_3 проживає в
іншому місці, однак з місця реєстрації
не знявся, що на думку позивача
перешкоджає його праву володіти,
користуватися та розпоряджатися
належним йому майном на власний розсуд.
Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, просив його задовольнити та
не заперечував проти ухвалення у
справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання двічі не
з'явився, будучи належним чином
повідомленим про дату розгляду справи,
про причини неявки суд не повідомляв,
заяв про розгляд справи за його
відсутністю від відповідача не
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу
на підставі наявних у ній даних чи
доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки
визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне
рішення на підставі існуючих в
матеріалах справи доказів, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи, вивчивши
нормативно-правові акти, які регулюють
спірні правовідносини,
проаналізувавши і оцінивши докази в їх
сукупності вважає, що позовні вимоги
належить задовольнити.

Як встановлено в судовому засіданні, 08
липня 2014 року між ОСОБА_1 з однієї
сторони та ОСОБА_4, діючим на підставі
довіреності від імені ОСОБА_3 з другої
сторони було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
відповідно до якого ОСОБА_3 передала, а
ОСОБА_1 прийняв у власність вказану
квартиру.

Договір купівлі-продажу було
посвідчено приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, та зареєстровано в
реєстрі за № 1179.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
23964868 від 08.07.2014 року ОСОБА_1
зареєстрував своє право власності на
квартиру АДРЕСА_1, номер запису про
право власності 6259939.

Згідно відповіді Відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області ОСОБА_3
дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1.

Суд вважає доведеним той факт, що
ОСОБА_3, будучи зареєстрованим в
АДРЕСА_1, не проживає за зазначеною
адресою, що надає позивачу право
звертатися до суду з позовом про
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування вказаною квартирою.

Крім того, реєстрація ОСОБА_3 в
квартирі, яка належить позивачу на
праві власності, істотно порушує його
право володіння, користування та
розпорядження вказаною квартирою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Надаючи правову кваліфікацію виниклим
між сторонами правовідносинам, суд
вважає, що правовідносини між
сторонами виникли в зв'язку із правом
користування чужим майном (сервітут) та
регулюються Главою 32 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлено щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що
сервітут може бути припинений за
рішенням суду на вимогу власника майна
за наявності обставин, які мають
істотне значення.

Суд дійшов до висновку, що реєстрація
ОСОБА_3 в спірній квартирі, власником
якої є ОСОБА_1, яка порушує його право
вільного володіння та розпорядження
належним йому майном є обставиною, яка
має істотне значення, а тому позов
ОСОБА_1 має бути задоволений.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 391, 401, 406 ЦК України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. ст. 10, 60, 169, 208, 213-215, 224 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Припинити право користування ОСОБА_2
квартирою АДРЕСА_1.

Встановити порядок виконання рішення
суду, згідно з яким рішення є підставою
для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси, яка подається протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні, з
дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Ю.В.
Тополева