У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Висоцької В.С.,Ступак О.В.,Кафідової
О.В.,Фаловської І.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 8 700 грн
заборгованості за проживання у
гуртожитку і користування нежитловими
приміщеннями за період з 1 квітня 2009
року по 31 серпня 2011 року, та за спожиті
комунальні послуги за період з 1
листопада 2008 року по 31 серпня 2011 року в
розмірі 5 597,95 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 4 лютого 2014 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 8 700
грн боргу за проживання та
користування нежитловими приміщеннями
за період з 1 квітня 2009 року по 31 серпня
2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 5
597,95 грн боргу зі сплати комунальних
послуг за період з 1 листопада 2008 року
по 31 серпня 2011 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернувся
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просив скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з нормою частини 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов в частині
стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги за період з
1 листопада 2008 року по 31 серпня 2011 року,
суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, правильно виходив із
того, що вимоги ОСОБА_6 в цій частині є
обґрунтованими.

Однак із висновками судів першої та
апеляційної інстанцій щодо стягнення з
відповідача 8 700 грн заборгованості за
проживання у гуртожитку і користування
нежитловими приміщеннями за період з 1
квітня 2009 року по 31 серпня 2011 року
повністю погодитися не можна, оскільки
вони не відповідають вимогам закону та
не ґрунтуються на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 разом із
членами сім'ї вселився у гуртожиток по
АДРЕСА_1, що належав Відкритому
акціонерному товариству
«Дніпропетровський домобудівний
комбінат № 2» (а.с. 13, т. 2).

ОСОБА_6 є власником приміщення в
будівлі літ. «А-5» - гуртожитку по
АДРЕСА_1 на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 18 жовтня 2002 року та зареєстрованого
в реєстрі за № 5797. Будівля, в якій
знаходиться гуртожиток, не перебуває
на балансі жодної з
житлово-експлуатаційних підприємств
та організацій (а.с. 33, т. 1).

1 січня 2007 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_7
укладено договір найму 149/1, за яким
останньому в тимчасове користування
передається жиле приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6,
т. 2). У подальшому ОСОБА_7 із сім'єю
проживав у кімнаті АДРЕСА_2, але в
письмовій формі договір найму не було
укладено.

За договором найму (оренди) житла
власник житла (наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний строк за плату (частина
1 статті 810 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 820 ЦК України
розмір плати за користування житлом
встановлюється у договорі найму житла.
Якщо законом встановлений
максимальний розмір плати за
користування житлом, плата,
встановлена у договорі, не може
перевищувати цього розміру.

Положеннями частини 1 статті 640 ЦК
України передбачено, що договір є
укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції. При цьому, відповідь особи,
якій адресована пропозиція укласти
договір, про її прийняття (акцепт)
повинна бути повною і безумовною
(частина 1 статті 642 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 820 ЦК
України одностороння зміна розміру
плати за користування житлом не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як встановлено судом, позивач
встановив щомісячну плату за
користування однією кімнатою з 1 грудня
2007 року в розмірі 300 грн. Разом з цим із
квитанцій про оплату послуг, складених
ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_7 у 2011 році
сплачував грошові кошти за комунальні
послуги, а не за користування жилим
приміщенням АДРЕСА_2. Крім того надані
позивачем рахунки також не свідчать
про сплату відповідачем грошових
коштів за користування цим
приміщенням, так як вони не є
розрахунковими документами і відсутня
інформація щодо їх оплати ОСОБА_7 (а.с.
3-5, 49-56 т. 2).

Враховуючи викладене суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, передчасно вважав, що
між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 погоджено
щомісячну плату за користування
кімнатою АДРЕСА_2 в розмірі 300 грн.

Також рішення суду не містить
висновків про необхідність узгодження
цін та тарифів за проживання у
гуртожитках з органами державної влади
та місцевого самоврядування.

За таких обставин суди неправильно
застосували норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановили усіх фактичних обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, тому судові рішення
щодо стягнення заборгованості за
проживання та користування
нежитловими приміщеннями підлягають
скасуванню з направленням справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції (частина 2 статті 338 ЦПК
України).

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року в частині стягнення
заборгованості за проживання та
користування нежитловими приміщеннями
у розмірі 8 700 грн скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.С.
Висоцька О.В. Кафідова О.В. Ступак І.М.
Фаловська