Справа № 209/1881/14-ц
Провадження № 2/209/1075/14
22 липня 2014 року Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області
головуючого судді Ковальової
при секретарі Золотих Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод», ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод»
(ідентифікаційний код юридичної особи
33981727, місцезнаходження юридичної
будинок 6) про визнання наказу про
звільнення з роботи незаконним, про
поновлення на роботі, про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
Представник ТОВ «Дніпровський
автобусний завод», ліквідатор ТОВ
«Дніпровський автобусний завод»
ОСОБА_2, представник ТОВ «Дніпровський
автобусний завод» (ідентифікаційний
код юридичної особи 33981727,
м. Київ, бульвар Івана Лепсе, будинок 6)
в судове засідання не з'явилися.
Позивач звернувся до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод», ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод» у м.
Київ, в якому просить суд визнати наказ
№ 325-к від 29 грудня 2012 року про його
звільнення незаконним та скасувати
його, відновити його на роботі на
посаді електрогазозварювальника,
стягнути з відповідача на його користь
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за період з 24 жовтня 2012 року по
виходячи із розрахунку середньоденної
заробітної плати в сумі 51,60 грн. за 438
робочих днів, стягнути з відповідача на
грн., допустити негайне виконання
рішення суду в частині відновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимішеного прогулу в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

В обґрунтування позову посилається на
те, що наказом № 92/11 від 06 липня 1977 року
він був прийнятий на роботу
газоелектрозварювальником на
автобусний завод, який в подальшому
неодноразово змінював своє
найменування. Наказом № 190 від 04 квітня
2012 року він був звільнений з роботи на
підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул
без поважної причини. Рішенням
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 жовтня 2012 року
він був поновлений на роботі і на його
користь була стягнута заробітна плата
за час вимушеного прогулу в сумі 7017,60
грн. та моральна шкода в сумі 3000 грн.,
яке ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 травня
2013 року було залишено без змін. Наказом
№ 269-к від 23 жовтня 2012 року він був
відновлений на роботі на підставі
рішення Заводського районного суду від
23 жовтня 2012 року, і наказом № 325-к від 29
грудня 2012 року він був звільнений за
прогули без поважних причин на
підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, який він
вважає незаконним і який підлягає
скасуванню, оскільки ніякого прогулу
він не здійснював. 24 жовтня 2012 року він
прибув на прохідну підприємства, де
представник відповідача ОСОБА_3
заявила йому, що на рішення суду ними
буде подана апеляційна скарга, яка в
подальшому, 13 травня 2013 року, була
відхилена апеляційною інстанцією. 14
травня 2013 року він з копією ухвали
апеляційного суду прибув на прохідну
заводу у присутності свідків, і
працівник охорони провела його до
відділу кадрів, де ОСОБА_3 заявила йому,
що він все одно працювати на
підприємстві не буде, тому що вони
створять йому такі умови, і якщо він
добровільно не напише заяву про
звільнення, то його знову звільнять за
прогули. Він відмовився писати заяву
про звільнення, після чого ОСОБА_3
виконала запис в його трудовій книжці
про звільнення його з роботи за
прогули. Про наказ № 269-к від 23 жовтня 2012
року про поновлення його на роботі,
йому стало відомо тільки 14 травня 2013
року, і до того часу його ніяким чином
про видання цього наказу не
повідомляли. З наказом № 325-к про його
звільнення з 29 грудня 2012 року за
прогули його також не ознайомили і
письмових поясненнях з цього приводу
від нього не відбирали. Вважає, що ці
накази були складені заднім числом.
Діями відповідача йому завдано
моральної шкоди, оскільки погіршився
стан його здоров'я, він перебував на
стаціонарному лікуванні, і тому
відповідач повинний відшкодувати йому
моральну шкоду.

До судового розгляду справи ОСОБА_4
надав суду заперечення проти позову,
зазначивши, що позовні вимоги ОСОБА_1
не визнає в повному обсязі, а також
зазначив, що після проголошення
рішення Заводського районного суду
від 23 жовтня 2012 року позивач повинний
був наступного дня, тобто 24 жовтня 2012
року, вийти на роботу, принести трудову
книжку у відділ кадрів, а в разі
недопущення його до роботи, звернутися
до виконавчої служби для примусового
виконання рішення суду. 23 жовтня 2012
року о 15.00 годині із поштового
відділення № 27 м. Дніпродзержинська на
адресу позивача був надісланий
рекомендований лист № 328 в якому
позивач повідомлявся про поновлення
його на роботі в ТОВ «ДАЗ» на підставі
рішення суду від 23 жовтня 2012 року із
направленням йому копії наказу № 269-к
від 23 жовтня 2012 року про поновлення
його на роботі, цей лист був особисто
отриманий позивачем. Крім цього, 23
жовтня 2013 року, о 16.00 годині, позивач
особисто отримав копію наказу про
поновлення його на роботі,
розписавшись на оригіналі наказу. 23
жовтня 2012 року позивач був
направлений для проходження медичної
комісії для підтвердження можливості
виконувати роботу
газоелектрозварювальника, оскільки
він є пенсіонером, має захворювання
зору та правого колінного суглобу. ТОВ
«ДАЗ» у звіті до пенсійного фонду з ЄВС
за жовтень 2012 року в таблиці № 5
відзвітував засобами електронного
зв'язку про початок трудових відносин
із позивачем. Проте позивач трудову
книжку у відділ кадрів не надав і не
вийшов на роботу, що підтверджується
табелями обліку робочого часу за
жовтень-грудень 2012 року. Також позивачу
31 жовтня 2012 року був направлений
рекомендований лист для з'ясування
причин його невиходу на роботу, який
позивач отримав 01 листопада 2012 року,
але будь-яких пояснень або документів,
що підтверджували поважність причин
не виходу на роботу, позивач не надав, і
29 грудня 2012 року наказом № 325 -к він був
звільнений з роботи за прогули, копія
наказу направлена позивачу і отримана
ним 09 січня 2013 року. Позов про
скасування наказу позивач надав суду
у червні 2013 року, за виконавчим листом
для примусового виконання рішення суду
від 23 жовтня 2012 року звернувся лише в
серпні 2013 року, тобто після того, як
рішення суду добровільно було
виконане ТОВ «ДАЗ». І якщо позивача не
пустили на завод 23 жовтня 2012 року, він
повинний був звернутися до виконавчої
служби для примусового виконання
рішення суду про поновлення його на
роботі. 24 жовтня 2012 року ОСОБА_3 була у
відрядженні у м. Київ, і тому не могла в
цей день спілкувалися з відповідачем,
записи в трудову книжку позивача були
внесені 15 квітня 2013 року. Вважають, що
позивач пропустив строк звернення до
суду.

В судовому засіданні, яке відбулося 11
липня 2014 року, позивач ОСОБА_1 суду
пояснив, що він та представник
відповідача були присутніми в
Апеляційному суді Дніпропетровської
області при розгляді апеляційної
скарги ТОВ «Дніпровський автобусний
завод», рішення Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська про
поновлення його на роботі він отримав
23 жовтня 2012 року і наступного дня
пішов на завод з цим рішенням, його
бачили на заводі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, на прохідній заводу була
жінка-вахтер, і мимо йшла юрист заводу
ОСОБА_3, яка сказала йому, що не допускає
його до роботи, так як вона подає
апеляційну скаргу на рішення
Заводського районного суду, він
попросив її розписатися, що вона
відмовляється поновити його на роботі,
але вона його вигнала. Після цього він
не намагався вийти на роботу, чекав
розгляду апеляційної скарги. 13 травня
2013 року Апеляційним судом
Дніпропетровської області була
винесена ухвала, якою апеляційна
скарга відповідача була відхилена, а
рішення Заводського районного суду
залишено без змін, 13 травня 2013 року
йому була видана копія ухвали
апеляційного суду, і 14 травня 2013 року, о
08.00 годині, він прибув на Дніпровський
автобусний завод, підійшов до
прохідної, але жінка-вахтер його на
завод не пустила, повідомила, що
директора немає, потім приїхав ОСОБА_2
і повідомив його, що вони його до
роботи не допускають, тоді він пішов
до юриста заводу ОСОБА_3 до відділу
кадрів, де його повідомили про
звільнення з роботи за прогули з 29
грудня 2012 року, з цим наказом про
звільнення його не знайомили,
письмових пояснень не відбирали. На
прохідній були присутніми він,
охоронник жінка, охоронник чоловік,
ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_8 Дружина
чула весь розговор з директором. 14
травня 2013 року у відділі кадрів він
розписався на наказі про поновлення
його на роботі з 23 жовтня 2012 року, але
дату ознайомлення він не поставив,
більше ні на яких документах не
розписувався. Він страждає на
захворювання зору, погано бачить.

В судовому засіданні, яке відбулося 11
липня 2014 року, представник позивача
ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є
дружиною позивача, після ухвалення
рішення Заводським судом м.
Дніпродзержинська про поновлення
чоловіка на роботі, він 24 жовтня 2012
року пішов на Дніпровський автобусний
завод, що розташований по вул. Стасова,79
у м. Дніпродзержинську, але до роботи
його не допустили. 13 травня 2013 року
відбувся розгляд апеляційної скарги
відповідача на рішення Заводського
районного суду, і 14 травня 2012 року вона
разом із чоловіком приїхали на
прохідну заводу, але чоловіка в завод
не пустили по розпорядженню директора
ОСОБА_2 У відділі кадрів в цей день
вона не була присутньою. ОСОБА_1
страждає на катаракту правого ока,
бачить цим оком 50 %, також страждає на
глаукому лівого ока, яким взагалі не
бачить, тому, він не бачив, що підписує
у відділі кадрів 14 травня 2013 року. Чому
чоловік повторно був звільнений з
роботи за прогули саме 29 грудня 2012
року, їй не відомо. Наполягає на
задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 22
липня 2014 року не з'явився, до судового
розгляду справи надав суду заяву з
клопотанням про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги по суті та
за обставинами справи підтримав в
повному обсязі, просить позов
задовольнити у повному обсязі, і у
випадку неявки представників
відповідачів, згодний на розгляд
справи за їх відсутності на підставі
наданих доказів та ухвалення заочного
рішення. Позивачу роз'яснений порядок
перегляду заочного рішення за заявою
відповідачів.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності позивача
відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК
України, згідно якої особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Представники відповідачів - Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод»,
ліквідатора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» ОСОБА_2, Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод» у м.
Київ повторно в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи неодноразово повідомлялися
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомили, заяв про
розгляд справи за їх відсутності суду
не надали. В зв'язку з тим, що суд не має
відомостей про причину неявки
представників відповідачів, які були
повідомлені належним чином, і які про
причини своєї неявки суд не
повідомили, заяв про розгляд справи за
їх відсутності суду не надали, суд
відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів (постановляє
заочне рішення), так як вважає, що є
достатньо матеріалів про права та
відносини сторін, і потреба дачі
особистих пояснень представниками
відповідачів відсутня.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі даних чи доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

В зв'язку з тим, що позивач не заперечує
проти розгляду справи по суті у
відсутність відповідача, суд, з її
згоди, ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Судом досліджені такі докази шляхом їх
оголошення в судовому засіданні:

- рішення Заводського районного
суду від 23 жовтня 2012 року (а.с. 4), яким
підтверджується факт поновлення
позивача на роботі
електрогазозварювальника 4-го розряду
у ТОВ «Дніпровський автобусний завод»
з 04 квітня 2012 року та про стягнення на
користь позивача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
05 квітня 2012 року по 22 жовтня 2012 року в
сумі 7017,60 грн. без утримання з нього
податку з доходів фізичних осіб та
інших обов'язкових платежів до бюджету
і відповідних фондів, стягнення
моральної шкоди в сумі 3000 грн.;

- ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 травня
2013 року (а.с. 5), якою підтверджується
відхилення апеляційної скарги ТОВ
«Дніпровський автобусний завод» на
рішення Заводського районного суду
від 23 жовтня 2012 року та залишення
рішення суду без змін;

- трудова книжка ОСОБА_1 (а.с. 6-8),
якою підтверджується факт роботи
позивача на ТОВ «Дніпровський
автобусний завод» з 06 червня 1977 року до
04 квітня 2012 року, та факт внесення до
трудової книжки позивача наказу № 269-к
від 23 жовтня 2012 року про поновлення на
роботі та наказу № 325-к від 29 грудня 2012
року про звільнення за прогули без
поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП
України;

- акт від 24 жовтня 2012 року (а.с. 9),
яким підтверджується факт складення
зазначеного акту ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підтвердження
прибуття позивача на ТОВ «Дніпровський
автобусний завод» 24 жовтня 2012 року,
факт відмови пропустити його на
територію підприємства та факт
повідомлення юристом підприємства про
відмову в поновленні на роботі в
зв'язку з поданням апеляційної скарги
на рішення суду від 23 жовтня 2012 року;

- копія паспорту позивача ( а.с. 10),
якою підтверджується його особа
громадянина України;

- акт від 14 травня 2013 року ( а.с. 11),
яким підтверджується складення акту
позивачем та ОСОБА_8 про недопущення
його до роботи та про внесення
відомостей в трудову книжку позивача
наказу від 29 грудня 2012 року про
звільнення з роботи за прогули;

- виписний епікриз ( а.с.13), яким
підтверджується факт перебування
позивача в очному відділенні
Дніпродзержинської міської лікарні №
7 на стаціонарному лікуванні з 29 січня
2013 року по 31 січня 2013 року;

- виписний епікриз (а.с.14), яким
підтверджується факт перебування
позивача в очному відділенні
Дніпродзержинської міської лікарні №
7 на стаціонарному лікуванні з 08 квітня
2013 року по 12 квітня 2013 року;

- виписний епікриз (а.с.15), яким
підтверджується факт перебування
позивача в очному відділенні
Дніпродзержинської міської лікарні №
7 на стаціонарному лікуванні з 15 травня
2013 року по 18 травня 2013 року;

- повідомлення № 328 від 23 жовтня 2012
року (а.с.30), яким підтверджується факт
видання директором ТОВ «ДАЗ» у м.
Дніпродзержинську листа на ім'я ОСОБА_1
із сповіщенням його про поновлення
його на роботі та про необхідність
надати трудову книжку та копію
паспорту;

- наказ № 269-к від 23 жовтня 2012 року (
а.с. 31), яким підтверджується факт
видання ТОВ «ДАЗ» у м.
Дніпродзержинську наказу про
поновлення позивача на роботі із
особистим підписом позивача на
оригіналі наказу без зазначення дати
ознайомлення з наказом;

- копії квитанцій, копія таблиці 5.
Відомості про трудові відносини, копія
табелю (а.с.32 -39), надані ТОВ «ДАЗ»;

- копія листа від 31 жовтня 2012 року
на ім'я позивача з вимогою повідомити
про причини відсутності на роботі (а.с.
40), копія супровідного листа від 04 січня
2013 року ( а.с. 41), копія наказу № 325 -к від
29 грудня 2012 року ( а.с.42), якими
підтверджується факт звільнення
позивача з 29 грудня 2012 року на підставі
п. 4 ст. 40 КЗпП України;

- копія книги реєстрації вихідної
кореспонденції ТОВ «ДАЗ» ( а.с. 43);

- заява директора ОСОБА_4 (а.с. 45),
якою підтверджується факт звернення
відповідача до виконавчої служби із
заявою про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення суду від 23 жовтня 2012 року в
зв'язку з повним виконанням рішення
суду щодо поновлення позивача на
роботі;

- Статут ТОВ «Дніпровський
автобусний завод», Витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб (
а.с.51, 52), якими підтверджується
юридична адреса ТОВ «ДАЗ»
(ідентифікаційний код юридичної особи
33981727, місцезнаходження юридичної
особи: 03124, м. Київ, бульвар Івана Лепсе,
будинок 6);

- акт від 01 листопада 2012 року,
апеляційна скарга, копія поштового
конверту (а.с. 55, 56, 57), якими
підтверджується факт отримання
позивачем пріоритетного листа з
повідомленням від ТОВ «Дніпровський
автобусний завод» (вул. Стасова, 79), на
поштовому відділенні № 20, який був
відкритий позивачем в присутності
працівників поштового відділення, і в
якому знаходилася апеляційна скарга
на рішення Заводського суду від 23
жовтня 2012 року;

- акт від 26 жовтня 2012 року, лист
голові профкому на ім'я ОСОБА_9 щодо
підстав його нагородження почесною
грамотою у грудні 2011 року, копія
поштового конверту (а.с. 58, 59), якими
підтверджується факт отримання
позивачем пріоритетного листа з
повідомленням від ТОВ «Дніпровський
автобусний завод»(вул. Стасова, 79), на
поштовому відділенні № 20, який був
відкритий позивачем в присутності
працівників поштового відділення, і в
якому знаходився лист голови профкому
від 24.10.2012 року;

- акт від 14 травня 2013 року ( а.с. 60),
яким підтверджується факт недопущення
позивача до роботи 14 травня 2013 року
та факт внесення в цей же день записів
до трудової книжки позивача про
звільнення за прогули без поважних
причин 29 грудня 2012 року;

- довідка КЗ «Дніпродзержинська
міська лікарня № 7 від 18 травня 2013 року
(а.с. 61), якою підтверджується факт
перебування позивача на лікуванні у
зазначеному закладі з 15 травня по 18
травня 2013 року;

- наказ № 48/1 від 12 листопада 2009
року (а.с. 122), яким підтверджується факт
проведення перевірки Територіальною
державною інспекцією праці
Дніпропетровської області ТОВ
«Дніпровський автобусний завод» та
факт виявлення порушень щодо
нарахування заробітної плати
працівникам підприємства;

- довідка ТОВ «Дніпровський
автобусний завод» від 09 вересня 2013
року (а.с. 126), якою підтверджується
факт наявності заборгованості по
заробітній платі перед позивачем в
сумі 150,91 грн. за липень 2009 року;

- припис від 09 жовтня 2009 року (а.с.
127 -128), акт перевірки від 09 жовтня 2009
року ( а.с. 129 -133), якими підтверджується
виявлення у ТОВ «Дніпровський
автобусний завод» порушень трудового
законодавства щодо оплати праці;

- письмова заява ОСОБА_5 на ім'я
суду від 21 липня 2014 року (а.с. 140), копія
паспорту ОСОБА_5 (а.с. 141), в якій він
підтверджує факт, що 14 травня 2013 року
він бачив біля прохідної ТОВ «ДАЗ»
ОСОБА_9, який прибув на підприємство
для відновлення на роботі, і він,
ОСОБА_5, став свідком, що дружину
позивача до відділу кадрів не
пропустили, до заводу пройшов один
позивач, який через деякий час вийшов
та показав трудову книжку, де були
зроблені записи про його відновлення
на роботі та звільнення за прогули;

- заяви та скарги позивача ( а.с.
144-146), якими підтверджується факт його
звернення до прокурора Заводського
району м. Дніпродзержинська та до
Територіальної державної інспекції з
питань праці з приводу незаконного
звільнення за прогули.

Вивчивши письмові докази та матеріали
справи, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні судом
встановлені наступні обставини та
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
працював у ТОВ «Дніпровський
автобусний завод з 1977 року на посаді
слюсаря, потім переведений на посаду
газоелектрозварника 4-го розряду цеху
№2 дільниці облицювання автобусів
ТОВ «Дніпровський автобусний завод».
Весь час роботи на підприємстві
відповідача ОСОБА_1 працював
сумлінно, йому неодноразово
оголошувалися подяки із записами в
трудову книжку, він нагороджувався
почесними грамотами за багаторічну
сумлінну працю.

Наказом № 190 від 04 квітня 2012 року
ОСОБА_1 було звільнено за прогул,
вчинений 02 березня 2012 року без
поважної причини, відповідно до п.4 ст. 40
КЗпП України.

Рішенням Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська від 23 жовтня
2012 року ОСОБА_1 був поновлений на роботі
і на його користь була стягнута
заробітна плата за час вимушеного
прогулу в сумі 7017,60 грн., виходячи із
середньоденної заробітної плати в сумі
51,60 грн., та моральна шкода в сумі 3000
грн., яке ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 травня
2013 року було залишено без змін.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 жовтня 2012 року
в частині поновлення позивача на
роботі та стягнення на його користь
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в межах місячного платежу
допущеного до негайного виконання.

В день ухвалення рішення, тобто 23
жовтня 2012 року, позивачу видана
резолютивна копія рішення суду для
негайного виконання.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2012 року
ОСОБА_1 прибув на прохідну ТОВ
«Дніпровський автобусний завод» для
поновлення його на роботі, але в
зв'язку з поданням юристом
підприємства ОСОБА_3 апеляційної
скарги на рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська,
ОСОБА_1 до роботи допущений не був,
наказ про поновлення його на роботі з 04
квітня 2012 року відповідачем не
виданий і запис про поновлення
позивача на роботі до його трудової
книжки не внесений, що свідчить про
відмову відповідача добровільно
виконати рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська в
частині поновлення на роботі, яке
підлягало негайному виконанню,
незалежно від наміру відповідача
оскаржити рішення суду в апеляційному
порядку.

Цей факт достовірно встановлений судом
на підставі акту від 24 жовтня 2012 року
(а.с. 9), що був складений ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підтвердження
прибуття позивача на ТОВ «Дніпровський
автобусний завод» 24 жовтня 2012 року, та
на підтвердження відмови пропустити
його на територію підприємства та
повідомлення юристом підприємства про
відмову в поновленні на роботі в
зв'язку з поданням апеляційної скарги
на рішення суду від 23 жовтня 2012 року.

Також ці обставини підтверджується і
фактом подання ТОВ «ДАЗ» апеляційної
скарги на рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
без зазначення в ній відомостей про
добровільне негайне виконання
рішення суду в частини поновлення
позивача на роботі та виплаті
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в межах місячного платежу ;

Будь-яких доказів щодо спростування
акту від 24 жовтня 2014 року
відповідачами не надано, при тому, що
представник відповідача ОСОБА_10
повістю ознайомлений з матеріалами
цивільної справи та наявними в ній
доказами, наданими позивачем.

Що стосується письмових заперечень
відповідача ОСОБА_2 щодо
добровільного виконання рішення суду
від 23 жовтня 2012 року про поновлення
позивача на роботі та направлення йому
рекомендованого листа 23 жовтня 2012
року з наказом про поновлення його на
роботі з 23 жовтня 2012 року, то ці
заперечення повністю спростовуються
актом від 26 жовтня 2012 року, який був
складений в присутності працівників
поштового відділення № 20, куди
надійшов пріоритетний лист з
повідомленням від ТОВ «Дніпровський
автобусний завод», з адреси: м.
Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 79, на
ім'я ОСОБА_1, в якому зазначено, що при
відкритті зазначеного листа в
конверті знаходився лист голови
профкому на ім'я ОСОБА_9 щодо підстав
його нагородження почесною грамотою у
грудні 2011 року (а.с. 58 - лист, а.с. 59- копія
поштового конверту).

Зазначене свідчить про те, що 23
жовтня 2012 року відповідач копію
наказу про поновлення позивача на
роботі ОСОБА_1 не надсилав, і наказ про
поновлення його на роботі не видавав.
Також суд приймає до уваги, що на
оригіналі наказу про поновлення
позивача на роботі від 23 жовтня 2013
року відсутня дата ознайомлення
ОСОБА_1 із цим наказом, а зазначені
позивачем обставини щодо підписання
цього наказу саме 14 травня 2013 року є
послідовними і підтверджуються іншими
доказами у справі.

Не приймає суд до уваги і зазначені
ОСОБА_2 обставини щодо направлення
позивачу 31 жовтня 2012 року
рекомендованого листа для з'ясування
причин його невиходу на роботу, який
позивач отримав 01 листопада 2012 року,
оскільки згідно акту від 01 листопада 2012
року, складеного в присутності
працівників поштового відділення № 20,
куди надійшов пріоритетний лист з
повідомленням від ТОВ «Дніпровський
автобусний завод», з адреси: м.
Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 79, на
ім'я ОСОБА_1, при відкритті
зазначеного листа в конверті
знаходилася апеляційна скарга
відповідача на рішення Заводського
суду від 23 жовтня 2012 року (а.с.55,56 -
апеляційна скарга, а.с. 57- копія
поштового конверту).

Таким чином, судом встановлено, що
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 жовтня 2012
року ТОВ «Дніпровський автобусний
завод» в частині поновлення позивача
на роботі виконане не було, і будь-які
повідомлення з цього приводу
позивачу не надсилалися.

А отже і наказ № 325-к від 29 грудня 2012
року про звільнення позивача за
прогули є незаконним, так як до
моменту його видання ОСОБА_1 на роботі
поновлений не був, і відповідачем до
роботи допущений не був, а отже
порушення трудової дисципліни
позивачем допущені не були, і
відповідно відсутні підстави для
розірвання з ним трудового договору
на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Суд вважає, що наказ від 23 жовтня 2014
року та наказ від 29 грудня 2012 року були
дійсно видані відповідачем тільки
після розгляду справи апеляційний
судом Дніпропетровської області, що
свідчить про порушення відповідачем
ОСОБА_2 діючого трудового
законодавства, і відповідно про не
законність наказу про звільнення
ОСОБА_1 за прогули без поважних причин
з 29 грудня 2012 року.

А тому суд дійшов до висновку, що
ОСОБА_1 повинний бути поновлений на
роботі на посаді
електрогазозварювальника 4-го розряду
ТОВ «Дніпровський автобусний завод» з
24 жовтня 2012 року і на його користь
належить стягнути заробітну плату за
час вимушеного прогулу, а саме з 24
жовтня 2012 року по день ухвалення
рішення - 22 липня 2014 року, тобто за 438
робочих днів.

Зважаючи на те, що розмір
середньоденної заробітної плати
позивача в сумі 51,60 грн. встановлений
рішенням Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська від 23 жовтня 2012
року, яке набрало законної сили, цей
факт не потребує доказування, а тому
суд приймає розмір середньоденної
заробітної плати позивача в сумі 51,60
грн. для розрахунку заробітної плати,
яка підлягає стягненню з ТОВ
«Дніпровський автобусний завод» на
користь позивача за час вимушеного
прогулу, і складає 22600 грн. (438 робочих
днів х 51,60 грн.).

Також суд вважає, що позивачу діями ТОВ
«Дніпровський автобусний завод»
дійсно завдано моральної шкоди,
оскільки відповідач безпідставно,
незаконно повторно звільнив ОСОБА_1
за прогули без поважних причин, що
вимусило його тривалий час захищати
свої права в судовому порядку,
принизило його людську гідність, та
порушило його конституційні права на
працю.

Крім цього, суд вважає, що позивачем не
пропущений строк звернення до суду з
цим позовом, оскільки про порушення
своїх прав йому стало відомо лише 14
травня 2013 року, що підтверджується
письмовими поясненнями ОСОБА_5 та не
заперечується відповідачем ОСОБА_2,
який в своїх запереченнях зазначив, що
записи в трудову книжку ОСОБА_1 про
поновлення на роботі та про звільнення
з роботи за прогули були внесені саме
14 травня 2013 року.

Суд вважає встановленим
наявність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги позивача, з
таких мотивів.

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли
він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права, а
у справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП
України, у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначення моральної шкоди
визначається у ст. 23 ЦК України й у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування морального
(немайнового) шкоди», Так, під
моральною шкодою варто розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних або фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю осіб.

Оскільки відшкодування моральної
шкоди є компенсацією за втрати
немайнового характеру, він підлягає
відшкодуванню одноразово.

При визначенні розміру й форми
відшкодування моральної шкоди суд
ураховує такі фактори, як глибину
психологічного дискомфорту, значні
порушення душевної рівноваги,
тривалість страждань, які отримав
позивач, а також ураховує вимоги
розумності й справедливості. Тому суд
вважає, що з відповідача на користь
позивача належить стягнути моральну
шкоду в сумі 10000 грн.

В зв'язку із задоволенням позову,
заявленого позивачем, який звільнений
від сплати судового на підставі ст. 81
ЦПК України, судовий збір на користь
держави в сумі 121,80 грн. за вимогами про
поновлення на роботі, в сумі 243,60 грн.
за вимогами про стягнення заробітної
плати за час вимішеного прогулу та в
сумі в сумі 243,60 грн. за вимогами про
відшкодування моральної шкоди
належить стягнути з відповідача у
справі.

На підставі ст. 233, 235, 237-1 КЗпП України,
керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 59, 60, 82, 88, 158, 169, 212,
213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод», ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод»
(ідентифікаційний код юридичної особи
33981727, місцезнаходження юридичної
особи: 03124, м. Київ, бульвар Івана Лепсе,
будинок 6) про визнання наказу про
звільнення з роботи незаконним, про
поновлення на роботі, про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ
№ 325-к від 29 грудня 2012 року Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпровський автобусний завод» про
звільнення ОСОБА_1 за прогули без
поважних причин на підставі п.4 ст. 40
КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 з 24 жовтня 2012 року на
посаді електрогазозварювальника 4-го
розряду Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» (ідентифікаційний
код юридичної особи 33981727,
місцезнаходження юридичної особи: 03124,
м. Київ, бульвар Івана Лепсе, будинок 6),
фактичне місце розташування:
Дніпропетровська область, місто
Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 79).

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» (ідентифікаційний
код юридичної особи 33981727,
місцезнаходження юридичної особи: 03124,
м. Київ, бульвар Івана Лепсе, будинок 6),
фактичне місце розташування:
Дніпропетровська область, місто
Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 79) на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2012
року по 22 липня 2014 року в сумі 22600
(двадцять дві тисячі шістсот) гривень 80
копійок без утримання із ОСОБА_1
податку з доходів фізичних осіб та
інших обов'язкових платежів до
бюджету і відповідних фондів.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» (ідентифікаційний
код юридичної особи 33981727,
місцезнаходження юридичної особи: 03124,
м. Київ, бульвар Івана Лепсе, будинок 6),
фактичне місце розташування:
Дніпропетровська область, місто
Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 79) на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі
10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» (ідентифікаційний
код юридичної особи 33981727,
місцезнаходження юридичної особи: 03124,
м. Київ, бульвар Івана Лепсе, будинок 6),
фактичне місце розташування:
Дніпропетровська область, місто
Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 79) в
дохід держави судовий збір в сумі 609,00
гривень.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
роботі та стягнення на його користь з
ТОВ «Дніпровський автобусний завод»
(ідентифікаційний код юридичної особи
33981727, місцезнаходження юридичної
особи: 03124, м. Київ, бульвар Івана Лепсе,
будинок 6), фактичне місце розташування:
Дніпропетровська область, місто
Дніпродзержинськ, вул. Стасова, 79)
заробітної плати за час вимішеного
прогулу в розмірі середньомісячної
заробітної плати.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10 - денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:
Ковальова А.Б.