Справа №591/4038/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/294/14 Суддя-доповідач -
Рибалка В. Г. Категорія - 51
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В. Г.,

суддів - Ільченко О. Ю., Попруги С. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 30 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, треті особи:
Територіальна державна інспекція з
питань праці у Сумській області,
Сумський міський центр зайнятості,

про скасування трудового договору,
зняття його з реєстрації у Сумському
міському центрі зайнятості,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 30 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та порушення судом першої інстанції
при ухваленні рішення норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 30 грудня 2013
року та ухвалити нове по суті позовних
вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 березня 2012 року між сторонами було
укладено трудовий договір № 1022 - 12, який
03 березня 2012 року був зареєстрований
Сумським міським центром зайнятості.
Згідно вказаного трудового договору,
ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_4 на посаді
електромонтера. 26 листопада 2012 року
ОСОБА_3 подав ОСОБА_4 заяву про
звільнення за власним бажанням згідно
ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із
порушенням умов трудового договору та
законодавства про працю. 26 листопада 2012
року Наказом № 10 - К ФОП ОСОБА_4 звільнив
ОСОБА_3 з 26 листопада 2012 року за згодою
сторін за ч. 1 ст. 36 КЗпП України із
внесенням в його трудову книжку
відповідного запису.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 раніше звертався до суду з
позовом до ФОП ОСОБА_4 про скасування
наказу, зміну формулювання підстав
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди. Рішенням Зарічного
районного суду м. Суми від 19 лютого 2013
року в задоволенні позовних вимог було
відмовлено, але рішенням Апеляційного
суду Сумської області від 27 квітня 2013
року рішення Зарічного районного суду
м. Суми від 19 лютого 2013 року скасовано
та ухвалено нове про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
Визнано незаконним і скасовано наказ
про звільнення ОСОБА_3 за угодою сторін
за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Стягнуто з ФОП
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 714 грн. 25 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 300 грн. на відшкодування
заподіяної йому моральної шкоди. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю. Стягнуто з ФОП
ОСОБА_4 в дохід держави 516 грн. 15 коп.
судового збору.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має
право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник. Якщо працівник після
закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Відповідно ст. 47 КЗпП України, власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний

Згідно ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Відповідно ст. 237 - 1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам та обґрунтував висновки
викладені в рішенні.

Ствердження в апеляційній скарзі про
те, що у заяві до ФОП ОСОБА_4 позивач
просив звільнити його з 29 квітня 2013
року за власним бажанням згідно ч. 3 ст.
38 КЗпП України у зв'язку з порушенням
умов трудового договору та
законодавства про працю; внести
відповідний запис з виправленням
запису № 8 у трудовій книжці; виплатити
йому вихідну допомогу не менше розміру
тримісячного заробітку та
донарахувати відпускні, а також
виплатити заборгованість за роботу у
нічний і надурочний час у подвійному
розмірі висновків суду не
спростовують.

Суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог відповідно
до ч. 3 ст. 61 ЦПК України згідно якої,
обставини, що встановлені судовим
рішення у цивільній, господарській,
адміністративній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про
те, що ОСОБА_4 до цього часу не виплатив
йому середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 26
листопада 2012 року по 27 квітня 2013 року,
не нарахував заробітну плату за роботу
на протязі 80 годин у нічний час за
липень 2012 року та за роботу в
надурочний час на протязі 9 годин за
серпень 2012 року висновків суду не
спростовують.

Суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
неможливість звільнити позивача на
підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України,
оскільки рішенням Апеляційного суду
Сумської області від 27 квітня 2013 року,
яке набрало законної сили, ОСОБА_3
відмовлено у задоволенні таких вимог.

Невиплата відповідачем коштів
визначених до стягнення за іншим
судовим рішенням не може бути
підставою до їх повторного стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судове рішення ухвалено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права

У зв'язку з цим апеляційну скаргу на
рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 30 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -