Провадження 2/359/761/2014
Справа №359/1012/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого судді -
Величка В.П.,

при секретарі судового засідання -
Швачко О.О.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Борисполі
Київської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в
натурі, як об'єкту права спільної
власності -

ВСТАНОВИВ:

В судове засідання з'явився
представник позивача, позов підтримує,
наполягає на його задоволенні.

Представники відповідачів в судовому
засіданні заперечили проти
пред'явленого позову, вважали, що
позивач не набув членства у
Бортницькому СТ, не став повноправним
його членом, бо не сплатив всі
необхідні внески, тому не має права
вимагати частку у майні споживчого
товариства.

Заслухавши пояснення учасників
цивільного процесу, дослідивши всі
письмові докази, суд приходить до
наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів,
ОСОБА_5, який за час свого життя не
вчинив заповіту на випадок його смерті,
а тому в порядку здійснення
спадкування за законом до позивачів, як
спадкоємців першої черги, перейшли усі
права та обов'язки від спадкодавця.
Інших спадкоємців, які б мали у першу
чергу права спадкування за законом, не
було.

До складу спадщини ввійшла 1/2 частка
житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними
господарськими будівлями та спорудами,
що належала спадкодавцю на момент
відкриття спадщини на праві власності.

Позивачі в порядку, передбаченому
актами цивільного законодавства,
прийняли спадщину, однак, не змогли
отримати у нотаріуса свідоцтво про
право на спадщину на нерухоме майно, а
тому змушені були звернутися з
відповідним позовом до суду про
визнання права власності на 1/2 частку
домоволодіння в порядку спадкування.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 26 грудня 2012 року у справі №
2/1005/3097/2012 визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4
право власності в порядку спадкування
на 1/2 частину домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке
належало ОСОБА_5, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В подальшому, на підставі рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 26 грудня 2012 року
у справі № 2/1005/3097/2012, реєстраційною
службою Бориспільського
міськрайонного управління юстиції
Київської області 5 лютого 2013 року було
прийнято рішення про державну
реєстрацію права власності на 1/2 частку
житлового будинку з господарськими
спорудами за АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, про що свідчить Витяг з
державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
від 21 лютого 2013 року за № 661016

Відповідач, в свою чергу, є власником
іншої 1/2 частки житлового будинку
АДРЕСА_1 з надвірними господарськими
будівлями та спорудами

Оскільки позивачі прийняли спадщину, у
складі якої було нерухоме майно, у
вигляді 1/2 частки житлового будинку,
оформили право на спадщину в судовому
порядку, а також зареєструвавши право
власності в органах державної
реєстрації прав, право власності
позивачів на частку житлового будинку
з господарськими будівлями виникло з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК
України, є спільною частковою
власністю.

Таким чином, житловий будинок з
надвірними господарськими спорудами
за АДРЕСА_1, належать позивачам та
відповідачу на праві спільної
власності, а саме: по 1/2 частині цього
майна.

До складу житлового будинку АДРЕСА_1,
входять надвірні споруди, які
розміщені на земельній ділянці і
становлять з ним одне ціле, а саме:
веранда «а», веранда «а2», ганок «а3»,
ганок «а4», сарай «Б», сарай «В»,
убиральня «Г», сарай «Д», сарай «Е»,
сарай «Ж», погріб окремо збудований
«З», убиральня «П», гараж «С», огорожа
«№1», хвіртка «№2», огорожа «№3», ворота
з хвірткою «№5», огорожа «№6», колодязь
питний «К», що підтверджується
експлікацією та характеристикою
будинку, господарських будівель та
споруд, яка міститься в технічному
паспорті на житловий будинок,
складеного 11 липня 2012 року в
результаті проведення його технічної
інвентаризації КП БРР «Бориспільське
районне бюро технічної
інвентаризації».

Виходячи зі змісту загальних засад
регулювання права власності, що
встановлені ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України
передбачають, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, яке він
здійснює на власний розсуд і усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Однак, в ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено,
що право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою, а у разі недосягнення згоди - у
судовому порядку.

Таким чином, з моменту набуття
позивачами та відповідачем права
спільної часткової власності на
житловий будинок, сторони мають право
лише за взаємною згодою володіти та
користуються спільним майном, і за
жодних правових підстав не мають права
вчиняти дії, які б не були узгоджені
всіма співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства
України надано право співвласникам на
поділ та виділ майна, що є у їх спільній
частковій власності, зокрема.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК
України, майно, що є у спільній
частковій власності, може бути
поділене в натурі між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
спільного майна між співвласниками
право спільної часткової власності на
нього припиняється.

Наведені вище норми гарантують кожному
із співвласників право на поділ в
натурі того майна, яке знаходиться у їх
спільній частковій власності і після
здійснення якого, право спільної
власності припиняється, кожен із
співвласників набуває право приватної
власності на майно, що утворюється в
результаті його поділу, і зміст якого
проявляється, перш за все, у здійсненні
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження майном
за своєю волею, на власний розсуд,
незалежно від волі інших осіб.

Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367
ЦК України поділ в натурі майна, яке
перебуває у спільній частковій
власності, може бути здійснено за
домовленістю між співвласниками,
шляхом укладання договору про поділ
нерухомого майна, який повинен бути
вчинений у письмовій формі з
обов'язковим його нотаріальним
посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо одні
співвласники виявили бажання, не
залежно від їх мотивів, здійснити поділ
у натурі майна, що перебуває у спільній
частковій власності, однак інший
співвласник перешкоджає їм в
реалізації такого права будь-яким
шляхом, що унеможливлює досягнення
домовленості між ними щодо укладання
договору про поділ нерухомого майна,
такі співвласники мають право на
звернення до суду з відповідним
позовом про поділ спільного майна в
натурі і таке право підлягає судовому
захисту.

Такі висновки позивача ґрунтуються на
положенні ст. ст. 15, 16 ЦК України,
відповідно до яких, кожній особі
гарантується право на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання, шляхом звернення до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільного
права та інтересу може бути визнання
права або застосування інших способів
захисту, встановлених законом, зокрема
поділу в натурі майна, що є у спільній
частковій власності.

21 грудня 2013 року позивачі звернулися до
відповідача з письмовою пропозицією
укласти договір про поділ в натурі
житлового будинку як об'єкту права
спільної часткової власності,
відправивши її рекомендованим листом,
про що свідчить фіскальний чек та
повідомлення про вручення поштового
відправлення 25 грудня 2013 року(а.с.13-14).

На пропозицію позивачів, відповідач 28
грудня 2013 року надав письмову
відповідь у формі заяви про те, що він
дає свою згоду на проживання та
користування другою половиною будинку.

Зі змісту письмової відповіді
відповідача випливає, що він не виявив
бажання укласти відповідний договір,
погодити його умови або ж вчинити
будь-які інші дії, що свідчили б про
намір укласти відповідний правочин.

В свою чергу позивачі як співвласники
житлового будинку та господарських
будівель і споруд мають між собою
спільну домовленість та згоду про
порядок володіння та користування їх 1/2
часткою цього домоволодіння, яка
належить їм на праві спільної сумісної
власності, і не мають наміру її
припиняти шляхом поділу чи виділу в
натурі.

Оскільки між позивачами, з одного боку,
та відповідачем, з іншого боку, не
досягнуто домовленості про поділ в
натурі житлового будинку, що виключає
можливість вчинити договір про поділ
цього майна, в порядку передбаченому ч.3
ст. 367 ЦК України, позивачі звернулись
до суду за захистом своїх майнових
прав, шляхом здійснення поділу
житлового будинку, відповідно до
частки кожної із сторін з метою
припинення права спільної часткової
власності на це майно.

Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 4 жовтня 1991 року (з
подальшими змінами та доповненнями),
при вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що це можливо, якщо
кожній із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Як випливає з технічного паспорту на
житловий будинок, його конструктивні
елементи збудовані таким чином, що
кожній із сторін (позивачам та
відповідачу) може бути виділено
відокремлену частину будинку, який вже
фактично має дві окремо ізольовані
квартири із самостійними виходами,
оскільки з часом склався усталений
порядок користування такими частинами
житлового будинку (квартирами).

Квартира № 1, включає приміщення
житлового будинку: кухня « 1-1», площею
12,6 кв. м.; житлова кімната « 1-2», площею 6,4
кв. м.; житлова кімната « 1-3», площею 17,5
кв.м.; веранда « 1-І», площею 6,3 кв.м.,
разом загальною площею 42,8 кв. м., що
підтверджується поверховим планом та
експлікацією, які містяться в
технічному паспорті на житловий
будинок КП БРР «Бориспільське районне
бюро технічної інвентаризації». Цією
частиною житлового будинку, яка
утворює окремо ізольовану квартиру № 1,
користуються позивачі, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Квартира № 2, включає приміщення
житлового будинку: веранда « 2-1», площею
8,3 кв.м.; коридор « 2-2», площею 5,5 кв. м.;
житлова кімната « 2-3», площею 11,4 кв. м.;
житлова кімната « 2-4», площею 18,6 кв.м.;
кухня « 2-5», площею 6,4 кв. м.; кладова «
2-6», площею 3,0 кв.м., разом загальною
площею 53,2 кв. м., що підтверджується
поверховим планом та експлікацією, які
містяться в технічному паспорті на
житловий будинок КП БРР «Бориспільське
районне бюро технічної
інвентаризації». Цією частиною
житлового будинку, яка утворює окремо
ізольовану квартиру № 2, користується
відповідач, ОСОБА_2

Верховний суд України в п. 7 Постанови
Пленуму «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» роз'яснив судам, що в спорах
про поділ будинку в натурі учасникам
спільної часткової власності на
будинок може бути виділено
відокремлену частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності. Якщо виділ технічно
можливий, але з відхиленням від розміру
часток кожного власника, суд з
врахуванням конкретних обставин може
провести його зі зміною ідеальних
часток і присудженням грошової
компенсації учаснику спільної
власності, частка якого зменшилась.

Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 повинен
бути поділений таким чином, щоб
позивачам та відповідачу було виділено
у власність відокремлену частину
житлового будинку, яка б відповідала
розміру їх 1/2 частки у праві спільної
часткової власності. В тому випадку,
якщо відповідно до ідеальної 1/2 частки
кожного із співвласника поділити у
натурі житловий будинок є не можливим,
але при цьому виділ технічно
допустимий з відхиленням від розміру
часток кожного співвласника, поділ
може бути здійснений зі зміною
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації учаснику
спільної власності, частка якого
зменшилась.

Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», Пленум Верховного суду
України роз'яснив, що при поділі жилого
будинку суд зобов'язаний зазначити в
рішенні, яка відокремлена частина
будинку конкретно виділяється і яку
частку в будинку вона складає, а також,
які підсобні будівлі передаються
власнику. Різні господарські будівлі
(літні кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне
ціле.

Ухвалою суду від 27 лютого 2014 року, за
клопотанням представника позивачів, по
справі призначено судову
будівельну-технічну експертизу з
проханням вказати вартість та варіанти
поділу житлового будинку та
господарських споруд.

За результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи від 17
червня 2014 року експерт надав висновок
№1-17/06 та відповів на поставленні
запитання із зазначенням вартості
спірного будинку та варіанту його
поділу, що відображений в додатку №2 до
Висновку.

Відповідно до варіанту поділу будинку,
різниця від ідеальних часток для
співвласника ОСОБА_2 (відповідач по
справі) становить на 20 109,0 гривень
більше ніж для співвласників ОСОБА_3 та
ОСОБА_4(позивачі по справі), що
відповідно вимагає відшкодування
відповідачем на користь позивачів
вказаної суми.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст., 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити.

Поділити в натурі житловий будинок,
загальною площею 96 кв. м., та
господарські споруди, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, передавши ОСОБА_3
та ОСОБА_4 і визнавши за ними право
власності на приміщення житлового
будинку: кухня « 1-1», площею 12,6 кв. м.;
житлова кімната « 1-2», площею 6,4 кв. м.;
житлова кімната « 1-3», площею 17,5 кв. м.;
веранда « 1-І», площею 6,3 кв. м. та ганок,
разом по житловому будинку загальною
площею 42,8 кв. м., а також господарські
будівлі та споруди: сарай «В», сарай
«Б», убиральня «Г», погріб «З», сарай
«Е», колодязь «К», хвіртка «№2», що
разом з приміщеннями житлового будинку
складають їх 1/2 частину.

В порядку проведення поділу житлового
буднику, загальною площею 96 кв. м., та
господарських споруд, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, залишити у
власності ОСОБА_2 приміщення житлового
будинку: коридор « 2-2», площею 5,5 кв. м.;
житлова кімната « 2-3», площею 11,4 кв. м.;
житлова кімната « 2-4», площею 18,6 кв. м.;
кухня « 2-5», площею 6,4 кв. м.; кладова «
2-6», площею 3,0 кв. м., веранда « 2-1», площею
8,3 кв. м. та ганок, разом по житловому
будинку загальною площею 53,2 кв. м., а
також господарські будівлі та споруди:
сарай «Д», сарай «Ж», убиральня «П»,
гараж «С», ворота з хвірткою «№5», що
разом з приміщеннями житлового будинку
складають його 1/2 частину.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 різницю від ідеальних часток
сторін в праві власності на житловий
будинок, що становить 20109 гривень, а
також судові витрати - 824 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Бориспільський міськрайонний
суд Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду
виготовлено 12.08.2014р.

Суддя Бориспільського міськрайонного
суду

Київської області
(підпис)
В.П. Величко

Згідно оригіналу:

Суддя
В.П. Величко