АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа: № 635/470/14-ц
інстанції: Бобко Т.В.
Провадження: № 22-ц/790/7088/14
Категорія: «земельні правовідносини»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової
О.Ю., Даниленка В.М.,

при секретарі:
Новокщоновій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 09 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Васищевська
селищна рада Харківського району
Харківської області, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування земельною ділянкою та
зобов'язання вчинити певні дії,-

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що на підставі
державного акту серії ХР № 043830 від 26
грудня 2002 року їй на праві власності
належить земельна ділянка площею 0,2258
га, розташована за адресою: смт.
Васищеве Харківського району
Харківської області, АДРЕСА_1.
Власницею суміжної земельної ділянки
АДРЕСА_2 Харківського району
Харківської області є відповідачка
ОСОБА_2 Посилаючись на те, що
відповідачка на межі між вказаними
земельними ділянками облаштувала
паркан з хвильового шиферу висотою 1 м.
80 см., у зв'язку з чим земельна ділянка
ОСОБА_1, на якій вона займається
присадибним господарством, значно
затіняється, чим порушується її право
користування землею, з урахуванням
уточнених у вересні 2014 року позовних
вимог, ОСОБА_1 просила усунути
перешкоди в користуванні нею належною
на праві власності земельною ділянкою,
зобов'язавши ОСОБА_2 знести шиферний
паркан висотою 1,75 м. встановлений на
межі земельних ділянок АДРЕСА_1
Харківського району Харківської
області.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення
позову заперечувала, посилаючись на
його безпідставність.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 09 вересня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
заявлений нею позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності факту порушення права
користування земельної ділянкою
ОСОБА_1 в результаті встановлення
відповідачкою між суміжними
земельними ділянками огорожі, а відтак
відсутності підстав для покладення на
ОСОБА_2 обов'язку знести встановлений
нею паркан.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Судовим розглядом встановлено, що на
підставі державного акту серії ХР №
043830 виданого 26 грудня 2002 року
Васищевською селищною радою народних
депутатів Харківського району
Харківської області ОСОБА_1 на праві
власності належить земельна ділянка
АДРЕСА_1 Харківського району
Харківської області.

Встановлено також, що власницею
суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 в
тому ж населеному пункті ОСОБА_2 між
земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2
встановлено огорожу із хвильового
шиферу висотою 1,7-1,75 м.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи
(причини пропуску строку позовної
давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст.
60 ЦПК).

Статтею 57 ЦПК встановлено, що доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Оскільки належних та допустимих в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК доказів на
підтвердження порушення відповідачкою
ОСОБА_2 права користування належної
ОСОБА_1 земельною ділянкою позивачкою
не надано і матеріали справи не
містять, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових та фактичних
підстав для задоволення позову.

За таких обставин відповідно до вимог
ч. 1 ст. 308 ЦПК апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 09 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді