Справа №№2-7262/11, 2/643/24/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року
м.Харків

Московський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого - судді Короткого І.П.

при секретарі Єгоровій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення, зобов'язання вчинити дії,
визначення порядку користування
земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_1
належить на праві власності 55/100 частин
будинку житлового з надвірними
будівлями АДРЕСА_1, які складаються з
приміщень 1-2, 1-3, 1-4, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, ІІ, в
житловому будинку літери «А-1», гаражів
літер «В» та «Г», огорожі №3 та ? частини
№4. ОСОБА_2 належить на праві власності
45/100 частин будинку житлового з
надвірними будівлями АДРЕСА_1, які
складаються з приміщень 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 1-6,
1-5, 1-1, І, в житловому будинку літ. «А-1»,
сараю літ. «Б», вбиральні літ «У», льоху
літ. «П», огорожі №1, 2 та ? частини №4. З
урахуванням змін та доповнень позовних
вимог, зміни відповідачів по справі
правонаступниками, позивач зазначає,
що належні їй приміщення 1-2, 1-3, 1-4 в
житловому будинку АДРЕСА_1 зайняті
відповідачами. Крім того, у листопаді
2010 року відповідачі встановили паркан
без згоди позивача. Між сторонами немає
домовленості про порядок користування
земельною ділянкою. Позивач просить
суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з приміщень
1-2, 1-3, 1-4 в житловому будинку АДРЕСА_1;
зобов'язати відповідачів знести
паркан, розташований на земельній
ділянці; визначити порядок
користування земельною ділянкою (т.1
а.с.102-105).

В судовому засіданні позивач
позов підтримав та пояснив про
обставини, зазначені у позові.

Відповідачі позов не визнали та у
письмових запереченнях зазначили, що
прав позивача ніхто не порушує; що
паркан було встановлено ще при житті
колишнім власником будинку ОСОБА_4; що
позивач не сплачує за комунальні
послуги; що позивач має ще трикімнатну
квартиру.

Дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
належить на праві власності 55/100 частин
будинку житлового з надвірними
будівлями АДРЕСА_1, які складаються з
приміщень 1-2, 1-3, 1-4, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, ІІ, в
житловому будинку літери «А-1», гаражів
літер «В» та «Г», огорожі №3 та ? частини
№4. ОСОБА_2 належить на праві власності
45/100 частин будинку житлового з
надвірними будівлями АДРЕСА_1, які
складаються з приміщень 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 1-6,
1-5, 1-1, І, в житловому будинку літ. «А-1»,
сараю літ. «Б», вбиральні літ «У», льоху
літ. «П», огорожі №1, 2 та ? частини №4.

Ці обставини підтверджуються
договором купівлі-продажу 55/100 частин
будинку від 04.03.2009 року, договором
дарування частки житлового будинку від
02.12.2013 року, витягами з державного
реєстру правочинів, витягами про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, технічним паспортом на будинок.

Також визнано відповідачами та
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що приміщення 1-2,
1-3, 1-4 у вказаному житловому будинку
займають відповідачі.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Ст.387 ЦК України передбачає, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Тому позовні вимоги позивача в
частині виселення відповідачів з
приміщень вказаного будинку, що
належать позивачу, підлягають
задоволенню.

В частині визначення порядку
користування земельною ділянкою між
співвласниками будинку в задоволенні
позову суд відмовляє з таких підстав.

Судом встановлено, що земельна
ділянка, на якій побудовано вказаний
житловий будинок було надано ОСОБА_4 на
підставі договору про надання в
безстрокове користування для
будування жилого будинку від 27.06.1959
року у розмірі загальною площею 553 кв.м.

Згідно технічного паспорту площа
вказаної земельної ділянки, по
фактичному користуванню становить 689
кв.м.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №3815
від 28.07.2014 року, даними геодезичної
зйомки, земельна ділянка, якою
користуються співвласники будинку,
становить 854 кв.м. І саме така площа 854
кв.м. прийнята експертом на дослідження
та було запропоновано два варіанти
порядку користування вказаною
земельною ділянкою.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.377
ЦК України до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Одним із обов'язків
землекористувачів п.г ст.96 ЗК України
передбачає не порушення прав власників
суміжних земельних ділянок та
землекористувачів.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України
при здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Ч.3 ст.16 ЦК України передбачає, що
суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею, зокрема, положення
ч.2 ст.13 ЦК України.

Таким чином, судом було
встановлено, що колишньому
землевласнику (землекористувачу)
ОСОБА_4 договором про надання в
безстрокове користування для
будування жилого будинку від 27.06.1959
року була надана земельна ділянка у
розмірі загальною площею 553 кв.м. Саме в
такому обсязі до набувачів права
власності на житловий будинок ОСОБА_1
та ОСОБА_2 перейшло і право
користування на земельну ділянку.
Доказів того, що зайву площу земельної
ділянки ОСОБА_4, а після нього ОСОБА_1 чи
ОСОБА_2 отримали у законний спосіб,
сторони суду не надали.

Тому правових підстав
враховувати при визначені порядку
користування земельною ділянкою ту її
частину, яка сторонам не належить на
законному праві користуванні, у суда
немається.

В частині зобов'язання
відповідачів знести паркан в
задоволенні позову суд відмовляє з
таких підстав.

Як встановлено судом, паркан на
вказаній земельній ділянці було
побудовано колишнім власником будинку
ОСОБА_4 у 2010 році, про що показав свідок
ОСОБА_7

Тому правових підстав
зобов'язувати відповідачів зносити цей
паркан у суду немається.

Інші докази надані сторонами:
численні скарги один на одного, та
заяви до правоохоронних органів,
постанови про відмови в порушенні
кримінальних справ, квитанції про
оплати за комунальні послуги, договори
на отримання комунальних послуг, тощо,
висновків суду спростовують.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 27, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з приміщень 1-2,
1-3, 1-4 в житловому будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні
позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 94
(дев'яносто чотири) гривні 10 копійок з
кожного.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя

17.10.2014