Справа №490/3562/14-ц 09.10.2014 09.10.2014 09.10.2014
Провадження №22-ц/784/2435/14
інстанції-Черенкова Н.П.
Категорія 48
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Кудрі В.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1, його
представника - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3, її
представника - ОСОБА_4,

представника третьої особи -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 27 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про визначення місця проживання дітей

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про визначення місця
проживання дітей.

Позивач зазначав, що з 2002 року проживав
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_3 та має двох дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. З
січня 2013 року сімейні стосунки
остаточно припинені у зв'язку з
неналежним ставленням відповідачки до
сімейних та материнських обов'язків.
Крім того, ОСОБА_3 неодноразово без
будь-яких причин та попереджень
зникала з місяця постійного
проживання, тривалий час була відсутня,
що було причиною конфліктів, які
негативно впливали на психоемоційний
стан дітей. З січня 2013 року діти
постійно проживають з ним, перебувають
на його утриманні та мають всі умови
для нормального розвитку та навчання.
ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні та
утриманні дітей, постійної роботи не
має, періодично змінює місце
проживання та умов для проживання
дітей не створила. Він, ОСОБА_1, має
постійну роботу, стабільний дохід, має
умови для проживання дітей як у
приватному житловому будинку (АДРЕСА_2)
так і у двохкімнатній квартирі
(АДРЕСА_1), що належать його батькам.

Посилаючись на ці обставини та на
висновок органу опіки та піклування
про доцільність проживання дітей з
батьком, ОСОБА_1, уточнивши вимоги в
суді першої інстанції, просив суд
визначити місцем проживання дітей
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з ним по АДРЕСА_2.

До участі в справі як третю особу
залучено орган опіки та піклування -
службу у справах дітей адміністрації
Центрального району ММР.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала,
посилаючись на те, що діти проживають
разом з батьком з березня 2014 року, а в
подальшому мають проживати з нею, як
матір'ю.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 27 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив
рішення скасувати та задовольнити його
позов, посилаючись на те, що
відповідачка не може створити синам
належних побутових умов для проживання
та нормального розвитку.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не довів умисне
ухилення ОСОБА_3 від виконання
батьківських обов'язків, а судом не
встановлено виключних обставин, за
якими малолітні діти мають бути
розлучені з матір'ю. До того ж, не
знайшовши підстав для задоволення
вимог позивача, судом остаточно не
вирішено спір про місце проживання
дітей. Судове рішення не містить
висновку про те, з ким із батьків та де
мають проживати діти.

Але не з усіма висновками суду та
застосуванням ним норм сімейного
законодавства можна погодитись.

Відповідно до частини 1 статті 161 СК
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини
(частина 2 статті 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
матеріальної забезпеченості;
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучена із своєю матір'ю.

Як роз'яснено у пункті 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 1998 року № 16 «Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім'ю України» суди, вирішуючи спори
між батьками, які проживають окремо (в
тому числі в одній квартирі), про те, з
ким із них і хто саме із дітей
залишається, мають виходити із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинні
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам дітей. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками дітей:
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11), та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Родина проживала разом до січня 2013 року
у найманому житлі.

У січні 2013 року ОСОБА_3 залишила місце
спільного проживання та не повідомила
місце свого знаходження (а.с.15).

Діти залишились проживати разом з
батьком та мешкали в двохкімнатній
квартирі АДРЕСА_1, яка на праві
власності належить батькам позивача.

З літа 2014 року ОСОБА_1 з дітьми постійно
проживають за місцем реєстрації у
приватному житловому будинку АДРЕСА_2
(а.с.13,14).

Неповнолітній ОСОБА_6, 2003 року
народження, є учнем Миколаївської
санаторної ЗОШ-інтернату. За місцем
навчання він характеризується як
розвинутий, спокійний, доброзичливий
та активний учень, яким опікується
лише позивач ОСОБА_1 та його батьки
(а.с.18,19).

Неповнолітній ОСОБА_7, 2009 року
народження, відвідує дошкільний
навчальний заклад №74, відвідує гуртки
хореографії та іноземних мов.
Утриманням та вихованням дитини
займається ОСОБА_1 Мати з початку 2013
року дитячий заклад не відвідувала,
життям дитини не цікавилася. (а.с. 17)

У місцях проживання позивача - по
АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 батьком створені
всі необхідні умови для проживання
дітей (а.с.31, 32).

ОСОБА_1 має постійну роботу та
стабільний заробіток (а.с. 16, 30, 141,142).

За місцем роботи та проживання ОСОБА_1
характеризується виключно позитивно
(а.с.20-25, 28, 29).

ОСОБА_3 має зареєстроване місце
проживання по АДРЕСА_3, де є задовільні
умови для проживання дітей через
часткові зручності (а.с.33, 55).

Проте, станом на лютий 2014 року за цією
адресою не проживала, зі слів її матері
наймала інше житло та не мала наміру
проживати з дітьми у цій квартирі (
а.с.33).

В суді апеляційної інстанції
відповідачка ОСОБА_3 підтвердила той
факт, що на даний час проживає у
найманому житлі у м. Миколаєві, а у разі
залишення дітей з нею буде проживати по
АДРЕСА_3.

Це житло складається з двох кімнат
висотою 2,35 м та має часткові зручності.
В помешканні зареєстровані 6 осіб
(а.с.57,33).

Відповідачка ОСОБА_3 на даний час
офіційної постійної роботи не має,
фактично працює реалізатором на
сільськогосподарському ринку. ОСОБА_3
має невиконані кредитні зобов'язання
(а.с.83).

За соціально-психологічними
висновками Миколаївського міського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді від 6 травня 2014 року та
15 вересня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
мають тісний емоційний зв'язок як з
матір'ю, так і з батьком, з боку обох
батьків відчувають любов та турботу
(а.с. 53,54, 137, 138).

За висновками органу опіки та
піклування від 14 травня 2014 року та від
30 вересня 2014 року інтересам дітей
відповідає проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7
з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2
(а.с.51-52, 139-140).

Встановивши ці обставини, колегія
суддів вважає доведеним, що батько
ОСОБА_1 протягом останніх років виявляє
більшу увагу до дітей і турботу про них
та, маючи постійну роботу та житло,
спроможний забезпечити синам кращі
матеріально-побутові умови та умови
для навчання й розвитку.

Крім того, позбавлення дітей
звичайного оточення та суттєве
погіршення побутових умов негативно
вплине на їх психоемоційний стан.

Таким чином, інтересам дітей - ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 відповідає проживання їх разом
з батьком - ОСОБА_1 по АДРЕСА_2.

Колегія суддів враховує і те, що
відповідачка ОСОБА_3 не заявляла вимог
про визначення місця проживання дітей
з нею.

При цьому колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції, що підставою залишення
дітей з батьком можуть бути лише
виключні обставини, які свідчать про
необхідність розлучення дітей з
матір'ю.

Так, поняття "розлучення" не співпадає з
поняттям "визначення місця проживання",
оскільки мати дитини у разі визначення
місця проживання останньої з батьком
не обмежена у своєму праві на
спілкування з дитиною, турботу
відносно неї та участі у її вихованні й
може реалізувати свої права шляхом
домовленості з батьком дитини щодо
встановлення часу спілкування або за
рішенням органу опіки і піклування, або
за рішенням суду.

Інше тлумачення понять «розлучення» та
«визначення місця проживання»
свідчило би про наявність у матері
безумовної переваги перед батьком при
вирішенні питання щодо визначення
місця проживання дитини, що суперечить
як нормам міжнародного права, так і
положенням національного
законодавства про рівність прав обох
батьків.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 27 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх
ОСОБА_6, 2003 року народження, та ОСОБА_7,
2009 року народження, з батьком ОСОБА_1 за
адресою - АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді