Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дубровицького
районного суду Рівненської області
від 10 червня 2014 року в справі за позовом
Комунального підприємства
«Будинкоуправління» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду
Рівненської області від 10.06.2014 року
позов задоволено.

Поновлено строк позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
«Будинкоуправління» суму боргу за
надані послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій в
розмірі 2777, 91 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводить
про незаконність та необгрунтованість
рішення суду першої інстанції.

Вважає, що суд при вирішенні спору не
врахував відсутність укладеного між
ним та позивачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з утримання
будинку та прибудинкової території,
відсутність доказів, які б
підтверджували реальність надання та
отримання ним послуг з утримання
будинку та прибудинкової території.

Зазначає, що суд не дослідив у
повному обсязі письмові докази, не взяв
до уваги

________________________________________________________________________
________

Справа № 560/2131/13
Головуючий у 1
інстанції - Оборонова І.В.

Провадження № 22-ц/787/1967/2014
Суддя-доповідач -
Максимчук З.М.

пояснення свідків, не перевірив надані
позивачем розрахунки заборгованості.
Судом першої інстанції не взято до
уваги той факт, що наявність
повідомлень з боку КП
«Будинкоуправління» про необхідність
укладення договору також свідчить про
те, що договірні зобов»язання між ним
та позивачем відсутні.

Також зазначає, що судом було
безпідставно визнано поважною причину
пропуску позивачем загального строку
позовної давності на звернення до суду
за захистом порушених прав. Посилання
позивача на відсутність грошових
коштів для сплати судових витрат, як на
поважну причину пропуску строку
позовної давності не заслуговує на
увагу, оскільки неплатоспроможність,
відсутність коштів у позивача не
підтверджується належними доказами.

Просить скасувати рішення
Дубровицького районного суду від 10.06.2014
року і ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Дубровицької міської ради від 31.10.2008
року №336 КП «Будинкоуправління»
визначено виконавцем послуг по
утриманню будинків і споруд та
прибудинкових територій.

У зв'язку з несплатою в повному обсязі
житлово-комунальних послуг
відповідачем ОСОБА_1, який
зареєстрований в квартирі та проживає
в ній, утворилася заборгованість
за період з 01.01.2010 року по 01.02.2014 року в
сумі 2777,91 грн. відповідно до особового
рахунку платника по квартплаті (а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не може самостійно
виконувати роботи по утриманню будинку
та прибудинкової території, а
безумовно користується послугами КП
«Будинкоуправління», яке проводить в
межах наявних коштів, а якщо
підприємство й не має можливості
виконувати роботи вчасно, то в зв»язку
з несвоєчасною оплатою послуг
споживачами.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує зокрема, такі питання: які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Колегія суддів вважає, що на виконання
зазначених вимог, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що між
сторонами виникли правовідносини
фактичного користування
житлово-комунальними послугами, які
надаються позивачем відповідачеві за
адресою: АДРЕСА_1

Згідно ст.13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо).

Стаття 151 ЖК України покладає
обов'язок на громадян, які мають в
приватній власності жилий будинок,
квартиру, забезпечувати утримання
свого житла, проводити за свій рахунок
поточний та капітальний ремонт,
утримувати в порядку прибудинкову
територію.

Матеріалами справи підтверджено, що в
період з 01.01.2010 року по 01.02.2014 року
відповідачу за адресою м.Дубровиця,
вул.Грушевського, 31/1 позивачем
надавалися послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій.

За надання вказаних послуг позивачем
нараховувалася плата за затвердженими
в установленому порядку тарифами.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_1 відносно того, що між ним та КП
«Будинкоуправління» не було укладено
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, не можуть бути прийняті
колегією суддів до уваги, оскільки
обов'язок укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг
покладається саме на власника (наймача)
житла (п.1 ч.3 ст.20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", п.7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і гуртожитків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 572 від 08.10.1992р.), а не реалізація ним
цього права за наявності доказів
підтвердження фактичного надання
послуг не може бути підставою для
відмови виконавцю цих послуг у
стягненні заборгованості по ним.

Укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.

Крім того, обов'язок сплатити надані й
спожиті послуги випливає також з
положення ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що
цивільні права та обов'язки випливають
із дій осіб, що передбачені актом
цивільного законодавства. Відмова
споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України.

Колегія суддів не може погодитися із
висновком суду щодо розміру
заборгованості, що підлягає стягненню
з відповідача.

Суд першої інстанції не
перевірив розрахунок заборгованості
наданий позивачем та не врахував, що
заборгованість нарахована за період
часу, що перевищує трирічний строк.

Відповідно до ст.ст.256,257 ЦК
України позовна давність, це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права, який визначається
тривалістю три роки.

З розрахунку наданого позивачем
заборгованість відповідача нарахована
за період з 01.01.2010 року по 01.02.2014 рік, що
охоплює період більш ніж три роки та є
поза межами трирічного строку
звернення із позовом до суду.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо обставин
ненадання позивачем послуг щодо
обслуговування по утриманню будинку та
прибудинкової території.

У відповідності до вимог ст.10,60
ЦПК України кожна сторона повинна
надати належні та допустими докази, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін , які мають значення для справи.

Плата за утримання будинків та
прибудинкової території
нараховувалась на підставі рішення
виконавчого комітету Дубровицької
міської ради №28 від 21 лютого 2013 року.

Поряд з цим відповідачем не
надано відповідних актів, які
складаються у відповідності до ст.18
Закону України „Про
житлово-комунальні послуги" щодо
ненадання або неналежного надання
відповідних послуг, що могли б
слугувати доказом невиконання
позивачем свого обов'язку утримання
будинку та прибирання прибудинкової
території.

Нормами Житлового кодексу
України, Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» не
передбачено, що виконавець повинен
надавати акти виконаних робіт
щомісячно щодо фактично наданих послуг
споживачу.

Колегія суддів дійшла висновку, що
розрахунок наданий позивачем щодо
заборгованості відповідача по сплаті
комунальних послуг не відповідає
обставинам щодо нарахування
заборгованості, не підтверджений
належними доказами, а тому розмір
заборгованості підлягає зменшенню, з
урахування строку позовної давності, з
12 грудня 2010 року по 01 лютого 2014 року та
складає 1601 грн. 50 коп.

На підставі викладеного,
відповідно до ст.ст.19-21 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Дубровицького районного суду
Рівненської області від 10 червня 2014
року скасувати в частині
задоволення позову про поновлення
строку позовної давності і відмовити в
задоволенні цієї вимоги.

Позовні вимоги Комунального
підприємства "Будинкоуправління" до
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
"Будинкоуправління" суму
заборгованості з оплати за послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в розмірі 1601
(одна тисяча шістсот одна) грн 50 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

З.М.Максимчук

Судді:

Н.М.Ковальчук

Н.В.Бондаренко