РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7730/14-ц

пр. № 2/759/3467/14

13 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м.Києва в складі:

головуючої судді :
Т.О. Величко

при секретарі:
А.В. Самайда

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ПАТ Універсал Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, в особі їх законного
представника ОСОБА_2,Треті особи:
Служба у справах дітей Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації, святошинський районний
відділ Державної міграційної служби у
м. Києві, реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вказаним позовом
до суду посилаючись на те, що згідно
укладеного договору № 075-2008-102 від
04.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк»,
який є правонаступником позивача та
ОСОБА_5, відповідачу надано кредит у
розмірі 52 850,00 доларів США на споживчі
цілі до 01.04.2028 року. Позивач зазначав, що
згідно рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 19.04.2012 року,
по справі № 2, яке набрало
законної сили з відповідачки стягнуто
кредитну заборгованість за кредитним
договором № 075-2008-102 від 04.04.2008 року у
розмірі 472 812.18 грн. Позивач зазначав, що
згідно Договору іпотеки від 04.04.2008 року
відповідач передала позивачу в іпотеку
однокімнатну квартиру за адресою
АДРЕСА_1. Посилаючись на вимоги ст.
ст.33,39 Закону України «Про іпотеку»,
Договір Іпотеки від 04.04.2008 року позивач
просить суд позов задовольнити та в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 075-2008-102 від 04.04.2008
року у розмірі 1 141 966,94 грн., звернути
стягнення на квартиру загальною площею
21,10 кв.м, житловою площею 12,40 кв.м, яка
розташована за адресою АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_5,
шляхом надання ПАТ «Універсал Банк»
право вчиняти будь-які дії та
отримувати будь-які документи,
необхідні для укладення договору
купівлі-продажу предмету іпотеки-
квартири за адресою АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_5, в
тому числі: право отримувати у
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
дублікат договору купівлі-продажу від
27.02.2006 року, зареєстрованого в реєстрі
за № 2801, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6; право
отримувати у відповідних установах,
організаціях, підприємствах незалежно
від форм власності та підпорядкування
чи органі нотаріату технічний паспорт
на квартиру, яка є предметом іпотеки;
право отримувати в органах Державної
реєстрації прав,нотаріуса Витяги з
державного реєстру прав на предмет
іпотеки - квартири за адресою АДРЕСА_1;
право подавати від імені ОСОБА_5 в
органи Державної реєстрації прав,
нотаріусу документи, необхідні для
здійснення державної реєстрації права
власності на квартиру, що входить до
складу предмету іпотеки, згідно
отриманих дублікатів право установчих
документів та отримувати останні,
також подавати відповідні заяви,
документи та отримувати інші документи
від імені іпотекодавця, які пов»язані
із оформленням права власності; право
здійснювати будь-які платежі, що
стосуються предмету іпотеки; право
банку на отримання довідки про склад
сім»ї або зареєстрованих у предметі
іпотеки. Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, законним представником яких є
ОСОБА_2 з квартири за адресою АДРЕСА_1,
судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги та просив суд позов
задовольнити.

Відповідач належним чином
повідомлений у судове засідання не
з»явилась, заяв про поважні причини
неявки до суду не подала, також не
направила уповноважених предстанвиків
подала до суду письмові заперечення
проти позову ( а.с.71-79).

Суд заслухавши думку представника
позивача, дослідивши письмові докази
доручені до справи у якості доказів до
матеріалів справи встановив наступне

Судом встановлено, що згідно
укладеного договору № 075-2008-102 від
04.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк»,
який є правонаступником позивача та
ОСОБА_5, відповідачу надано кредит у
розмірі 52 850,00 доларів США на споживчі
цілі до 01.04.2028 року. Позивач зазначав, що
згідно рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 19.04.2012 року,
по справі № 2, яке набрало
законної сили з відповідачки стягнуто
кредитну заборгованість за кредитним
договором № 075-2008-102 від 04.04.2008 року у
розмірі 472 812.18 грн. Позивач зазначав, що
згідно Договору іпотеки від 04.04.2008 року
відповідач передала позивачу в іпотеку
однокімнатну квартиру за адресою
АДРЕСА_1( а.с.9-39).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст.212ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»активному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає і
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийняття.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом; основне зобов'язання -
зобов'язання боржника за договорами
позики, кредиту, купівлі-продажу,
лізингу, а також зобов'язання, яке
виникає з інших підстав, виконання
якого забезпечене
іпотекою;іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель; іпотекодержатель
- кредитор за основним зобов'язанням.

Закон України «Про іпотеку» є
спеціальним законом, що регулює
відповідні відносини у сфері іпотеки.

Відповідно до п. 38 Постанови №5 від
30.03.2012 року Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
законодавства при вирішення спорів,
щодо кредитних правовідносин»
передбачено, що випадку якщо
іпотекодержатель не реалізував
способів позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, шляхом укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачав би
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки у рахунок
виконання основного зобов'язання
(стаття 37 Закону України «Про іпотеку»),
він має право звернутися до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до статті 39
цього Закону, а не з позовом про
визнання права власності на нерухоме
майно. Наявність договору про
позасудове врегулювання звернення
стягнення на предмет іпотеки не
позбавляє іпотекодержателя права
звернення стягнення на предмет іпотеки
в судовому порядку.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотку» судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються:загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки;опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні;спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленоїстаттею 38 цього
Закону;пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки;початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.Одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення про
виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення. Суд вправі
відмовити у задоволенні позову
іпотекодержателя про дострокове
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Відстрочка виконання рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не допускається у разі, якщо:іпотеку
включено до іпотечного пулу;відстрочка
може призвести до істотного погіршення
фінансового стану
іпотекодержателя;проти іпотекодавця
чи іпотекодержателя порушено справу
про банкрутство.

Відповідно до ст.40 вказаного Закону
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення
суду.Особи, які проживають у зазначених
приміщеннях на умовах договору найму
(оренди), не підлягають виселенню,
якщо:договір найму (оренди) був
укладений до моменту укладення
іпотечного договору і про наявність
такого договору було доведено до
відома іпотекодержателя або такий
договір був зареєстрований у
встановленому законом порядку;договір
найму (оренди) був укладений після
укладення іпотечного договору за
згодою іпотекодержателя.

Відповідно до ст.41 цього ж Закону
Реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження", з дотриманням вимог цього
Закону. Реалізація предмета іпотеки
здійснюється у населеному пункті за
місцем його розташування, а якщо
предмет іпотеки перебуває за межами
населеного пункту, його реалізація
здійснюється у найближчому населеному
пункті або районному центрі на
території, на яку поширюються
повноваження відділу державної
виконавчої служби, на виконанні якого
перебуває рішення суду, або виконавчий
напис нотаріуса про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що згідно розділу 5
Договору іпотеки від04.04.2008 року
передбачений порядок позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно п.п. 41-44 Постанови №5 від 30.03.2012
року Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування законодавства при
вирішення спорів, щодо кредитних
правовідносин» при вирішенні спору
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд має дати оцінку
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).Резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).При цьому суд не може
одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором.
У такому випадку суд має зазначити в
резолютивній частині рішення лише про
звернення стягнення на предмет іпотеки
із зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).При
розгляді позову іпотекодержателя про
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39- 40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк. Згідно зі статтею 32
ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. У зв'язку із наведеним
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.
Положення статті 12 Закону України від 2
червня 2005 року № 2623-IV «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», яка
вимагає попередньої згоди органу опіки
і піклування для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право користування якими мають
безпритульні діти, діє з 1 січня 2006 року
і на договори, укладені до цієї дати, не
поширюються (стаття 58 Конституції
України).

Як вбачається із заявлених позовних
вимог, то вони в частині способу
звернення стягнення на предмет іпотеки
не відповідають Закону України «Про
іпотеку» та Вимогам Договору іпотеки
від 04.04.2008 року, оскільки обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права не передбачений Законом України
«Про іпотеку» та Договором іпотеки від
04.04.2008 року.

Як вбачається із доказів поданих до
матеріалів справи позивачем не надано
доказів про оцінку предмета іпотеки на
день ухвалення рішення суду, відсутні
докази із органу опіки та піклування
про дозвіл позивача укладати від імені
відповідача договір купівлі-продажу
предмету іпотеки.

Окрім того Згідно Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України наданого, як забезпечення
кредитів і іноземній валюті від 03.06.2014
року, передбачено, що не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно;загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку;2) не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);3) кредитна
установа не може уступити (продати,
передати) заборгованість або борг,
визначений у підпункті 1 цього пункту,
на користь (у власність) іншої особи.

А тому суд дійшов висновку, що позов не
доведений та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати відшкодуванню не
підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 6,11,14,15,16, 123,548,593,611,653,659 ЦК України,
ст.ст. 10,11, 57-61, 88, 208-208, 212-218,224,228,294 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення суду може бути
переглянуто судом за письмовою заявою
відповідача протягом десяти днів з
часу отримання копії рішення суду, при
цьому строк на апеляційне оскарження
відраховується з часу залишення без
задоволення заяви перегляд заочного
рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Святошинський районний суд м. Києва,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з часу його
проголошення, у разі відсутності осіб,
протягом десяти днів з часу отримання
копії рішення суду.

Суддя: Т.О.
Величко