У х в а л а

13 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Євграфової Є.П., Леванчука А.О.,
Ступак О.В., Штелик С.П.,розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання
договору довічного утримання
недійсним, визнання права власності на
ј частину квартири у порядку
спадкування, припинення права
власності, виселення та вселення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про
визнання договору довічного утримання
недійсним, визнання права власності на
ј частину квартири у порядку
спадкування, припинення права
власності, виселення та вселення.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси позов задоволено.

Визнано недійсним договір довічного
утримання від 7 березня 2007 року,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Припинено право власності ОСОБА_7 на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано Ѕ частину квартири АДРЕСА_1
спадщиною ОСОБА_8

Визнано право власності ОСОБА_6 на ј
частину квартири АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом.

Визнано право власності ОСОБА_7 на ј
частину квартири АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом.

Стягнуто на користь ОСОБА_7 грошову
компенсацію вартості ј частини
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 88 970 грн.

Визнано право власності ОСОБА_6 на ј
частину квартири АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 26 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_6 Ѕ частиною
квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись з рішенням апеляційного
суду, ОСОБА_6 оскаржила його у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2014 року
касаційну скаргу відхилено, рішення
суду апеляційної інстанції залишено
без змін.

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд ухвали
суду касаційної інстанції з підстав
неоднакового застосування норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
судового рішення, додані до неї
документи, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що заява про перегляд
судового рішення не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 354 ЦПК
України сторони та інші особи, які
брали участь у справі, мають право
подати заяву про перегляд судових
рішень у цивільних справах після їх
перегляду в касаційному порядку.

Згідно з положеннями статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупності таких умов: 1) судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; 2) справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; 3) має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Постановляючи ухвалу від 12 березня 2014
року, на яку посилається заявник як на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК
України, суд касаційної інстанції
виходив із того, що договір довічного
утримання є недійсним, так як передане
за договором нерухоме майно перебувало
у спільній сумісній власності
подружжя, часток у праві власності
виділено не було, порядок користування
цим майном не визначався.

Натомість у судовому рішенні, щодо
якого подано заяву про перегляд, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився із рішенням апеляційного
суду, яким відмовлено в задоволенні
позову про визнання договору довічного
утримання недійсним, адже нерухоме
майно перебувало у спільній частковій
власності.

Відтак ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ постановлені у
справах із різними фактичними
обставинами, а отже, підстави для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України відсутні.

Керуючись статтями 354-356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження справи за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання
договору довічного утримання
недійсним, визнання права власності на
ј частину квартири у порядку
спадкування, припинення права
власності, виселення та вселення за
заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:Є.П.
Євграфова А.О. Леванчук О.В. Ступак С.П.
Штелик