Справа № 451/1970/13
Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/783/5247/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю: представника
відповідача Жарського І.Р.,

представника
позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача Публічного акціонерного
товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» на рішення Радехівського
районного суду Львівської області від
28 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» про визнання незаконною
і недійсною підвищення відсоткової
ставки,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернулася в
суд з позовом до відповідача про
визнання незаконною підвищення
відсоткової ставки із 9,6 % до 21% річних
за кредитним договором № DN81АR23460303,
укладеним між позивачем та
відповідачем 23.01.2008 року.

29 квітня 2014 року позовні вимоги
доповнено вимогами про визнання
підвищення відсоткової ставки
недійсною.

Рішенням Радехівського районного суду
Львівської області від 28 травня 2014 року
позов задоволено.

Вирішено: Визнати незаконною і
недійсною підвищення відсоткової
ставки із 9,6 % до 21% річних за кредитним
договором № DN81АR23460303 від 23.01.2008 року,
укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ КБ2
Приватбанк» .

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції про визнання незаконним
підвищення відсоткової ставки та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
наводить доводи про те, що підписавши
кредитний договір позивач погодилася
з умовами кредитного договору , якими
зміни умов договору в частині
відсоткової ставки були закладені ще
спочатку в пункті 6.3 кредитного
договору , тобто позивач , до підписання
кредитного договору мав можливість
ознайомитися з його умовами. Прийняття
рішення про збільшення відсоткової
ставки здійснювалось згідно
розпорядження банку від 28.12.2008 року та
наказом від 05.01.2009 року. На виконання
цього пункту листом відповідача було
повідомлено про те, що підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором буде здійснено автоматично
з 01.02.2009 року. Також позивачу було
надано строк не пізніше 20.01.2009 року
надати письмове повідомлення про свою
незгоду із зміненими умовами
кредитування та погасити
заборгованість за кредитним договором
в повному обсязі. З 01.02.2009 року за
відсутності заперечень щодо
підвищення відсотків за користування
кредитом таа повідомлень позичальника
про намір достроково розірвати
кредитний договір , банком було
підвищено відсоткову ставку до 21%
річних. Стверджує, що позивач був
належним чином повідомлений про
підвищення відсоткової ставки,
водночас позивач не надав письмового
повідомлення про свою незгоду із
змінами кредитного договору, що на
думку апелянта фактично є «мовчазною
згодою « з вказаними змінами
кредитного договору і клієнт фактично
погодився з таким підвищенням шляхом
своєчасної оплати тіла кредиту та
відсоткової ставки за новою
відсотковою ставкою до січня 2012 року .

Крім цього апелянт вважає, що судом
першої інстанції було порушено норми
процесуального права , яке скаржник
вбачає в тому, що, не зважаючи на
звернення до суду першої інстанції з
питання щодо видачі повного тексту
рішення, в порушення вимог п.3 ст.209 ЦПК
України на момент складання
апеляційної скарги повний текст
рішення представнику відповідача не
був виданий. У зв»язку з цим апелянт
залишив за собою право надати
пояснення до даної апеляційної скарги,
однак письмові пояснення апеляційному
суду надані не були.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідача та позивача
, перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції ,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних мотивів.

Згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

За ч. 1 ст. 651 цього Кодексу зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

10 січня 2009 року набрав чинності
Закон України від 12 грудня 2008 року №
661-VI «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», яким ЦК України доповнено ст.
1056-1, згідно з якою встановлений
договором розмір фіксованої
процентної ставки не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» ( у
редакції чинній на час укладення
договору і на час підвищення
відсоткової ставки) у договорі про
надання споживчого кредиту може
зазначатися, що відсоткова ставка за
кредитом може змінюватися залежно від
зміни облікової ставки Національного
банку України або в інших випадках. Про
зміну відсоткової ставки за споживчим
кредитом споживач повідомляється
кредитодавцем протягом семи
календарних днів з дати її зміни. Без
такого повідомлення будь-яка зміна
відсоткової ставки є недійсною.

Умова про те, що при збільшенні
банком в односторонньому порядку
розміру процентної ставки за
користування кредитом «Банк надсилає
Позичальникові письмове повідомлення
про зміну процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки» ,
передбачена і в пункті 6.3.1 кредитного
договору ( а.с 8).

Як стверджував відповідач у
письмових запереченнях на позов ( а.с.
68-31) , про збільшення відсоткової ставки
позивачеві було направлено письмове
повідомлення від 25.12.2008 року ( а.с. 107 ), що
нібито підтверджується реєстром ( а.с.
106) і в цьому повідомленні йшлося про те,
що підвищення відсоткової ставки буде
здійснено автоматично з 01.02.2009 року .

Якщо звернутися до :

-письмового повідомлення від 25.12.2008
року ( а.с. 14, 107 ) , то на ньому відсутній
вихідний номер ( хоча в пункті 4
розпорядження, виданого відповідачем
25.12.2008 року № Э. 40.0.0.0/1-20 було вказано
керівнику Напрямку Управлінські
технології і стратегічний менджмент
надати вихідні номера для відправлення
листів -повідомлень позичальникам- а.с.
97-98) і в цьому повідомленні йдеться про
збільшення відсоткової ставки з 01.02.2009
року;

-поштового реєстру ( а.с. 106) то в ньому
йдеться про здачу відповідачем
установі зв»язку 08.01.2009 року ,
адресованого ОСОБА_6 поштового
відправлення за вих. № 25279.

Відтак, наданими відповідачем доказами
не доведено:

що 08.01.2009 року ( ас.106) відповідачем було
надіслано позивачеві саме
повідомлення від 25.12.2008 року ( а.с. 14, 107);

що відповідачем, у відповідності до
вимог ч.4 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та умов п.6.31
кредитного договору , протягом 7
календарних днів з 25.12.2008 року ( дата
прийняття банком рішення про
підвищення відсоткової ставки) чи з
01.02.2009 року ( дата вступу в чинність
зміненої процентної ставки) було
повідомлено позивача про зміну (
збільшення) відсоткової ставки за
споживчим кредитом.

Отже, навіть якщо вважати, що 08.01.2009 року
відповідач направив позивачеві
повідомлення від 25.12.2008 року ( факт
отримання якого позивач заперечував і
доказів вручення якого позивачеві
відповідачем суду надано не було), то
дана обставина не могла породити для
сторін жодних правових наслідків,
оскільки у відповідності до ч.4 ст.11
Закону України « Про захист прав
споживачів» та у відповідності до
пункту 6.3.1 кредитного договору правові
наслідки у виді збільшення відсоткової
ставки могли б наступити в тому
випадку, якщо повідомлення було б
направлено відповідачем позивачеві на
протязі 7 календарних днів з дати
вступу в чинність зміненої процентної
ставки, а саме з 01.02.2009 року. За таких
обставин, у відповідності до ч.4 ст.11
Закону України « Про захист прав
споживачів», зміна відповідачем з
01.02.2009 року відсоткової ставки є
недійсною.

Таким чином, відповідачем не було
доведено, що одностороннє рішення про
збільшення з 01.02.2009 року відсоткової
ставки за користування кредитом було
здійснено ним у відповідності до вимог
Закону ( ч.4 ст.11 Закону України « Про
захист прав споживачів» ) та у
відповідності до умов встановлених у
пункті 6.3.1 кредитного договору, з
додержанням установленої процедури (
повідомлення позичальника про
збільшення відсоткової ставки на
протязі 7 календарних днів з дати
вступу в чинність зміненої процентної
ставки, тобто в період з 25.12.2008 року до
31.12.2008 року ( якщо датою вступу в
чинність зміненої процентної ставки
вважати дату прийняття банком рішення
про підвищення відсоткової ставки, а
саме 25.12.2008 року ) або в період з 01.02.2009
року до 07.02.2009 року ( якщо датою вступу в
чинність зміненої процентної ставки
вважати 01.02.2009 року) , що давало суду
першої інстанції законні підстави для
визнання одностороннього підвищення
відповідачем відсоткової ставки
недійсним.

Відтак, враховуючи вищенаведені
положення законів, умови кредитного
договору та зважаючи на обставини
справи встановлені судом першої
інстанції в їх об»єктивній сукупності,
слід дійти висновку, що одностороннє
рішення банку про підвищення
відсоткової ставки було реалізоване
відповідачем без належного
повідомлення позичальника ( позивача)
про таку зміну, тобто без дотримання
порядку встановленого ч.4 ст.11 Закону
України « Про захист прав споживача»
та без дотримання процедури ,
передбаченої п.6.3.1 кредитного договору.
Крім цього, якщо датою вступу в
чинність підвищеної відсоткової
ставки є 01.02.2009 року , тобто дата після
набрання чинності Законом України від
12.12.2008 року № 661-УІ , яким Цивільний
кодекс України було доповнено ст.1056-1, в
якій було встановлено заборону банкам
в односторонньому порядку збільшувати
встановлений договором розмір
фіксованої процентної ставки , то і з
цих підстав слід було визнати
підвищення відповідачем відсоткової
ставки за користування кредитом
незаконним.

Колегія суддів , вважає також , що у суду
першої інстанції не було підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
за спливом позовної давності, оскільки
відповідачем не було надано доказів,
які свідчили б про вручення позивачеві
повідомлення про підвищення
відсоткової ставки до 31.12.2008 року, або
доказів , які свідчили б про те, що
позивач з 01.02.2009 року позивач
сплачувала кредит по новій відсотковій
ставці, тобто не надано доказів в
підтвердження того, що про порушення
своїх прав позивач дізналася до 22.10.2013
року, і тим самим відповідачем не
спростовано тверджень позивача про
те, що про підвищення відсоткової
ставки їй дійсно стало відомо 22.10.2013
року.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги, щодо не отримання
відповідачем копії повного рішення,
оскільки ці обставини якщо і мали місце
, то вже після проголошення
оскаржуваного рішення , отже не могли
призвести і не призвели до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку про те, що доводи
апеляційної скарги законності і
обґрунтованості оскаржуваного рішення
не спростовують, тому апеляційну
скаргу належить відхилити, оскаржуване
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» -
відхилити.

Рішення Радехівського районного суду
Львівської області від 28 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.