Справа № 377/667/14 Головуючий у І
інстанції Теремецька Н.Ф.Провадження №
22-ц/780/5359/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Бевзюк
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Славутицького міського суду
Київської області від 17 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення процентів за користування
позикою,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року представник ОСОБА_3
звернувся до суду із зазначеним
позовом, який мотивував наступним:

25 листопада 2008 року ОСОБА_2 взяла у
ОСОБА_3 у борг 2 400 000,00 грн. для купівлі
БПО магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» з датою
повернення позики 12 лютого 2012 року.
Факт позики підтверджується
відповідною розпискою відповідача.
Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 21 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 26 грудня 2013 року, з ОСОБА_2 стягнуто
на користь ОСОБА_3 борг за договором
позики в сумі 2 400 000,00 грн., 2 400,00 грн.
інфляційних виплат, 20 712,32 грн. в якості 3
% річних. Незважаючи на рішення суду, до
цього часу воно не виконане, борг не
повернутий. За таких умов позивач
вважає, що відповідач відповідно до ст.
1048 ЦК України зобов'язана виплатити їй
відсотки за користування її коштами за
період з 13 лютого 2012 року по 16 червня 2014
року на рівні облікової ставки НБУ
щомісяця.

У зв'язку з цим просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 394655,68
гривень в кості відсотків за
користування чужими коштами (позикою)
за період з 13 лютого 2012 року по 16 червня
2014 року, а також понесені судові
витрати в розмірі 3654 гривень.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 17 липня 2014 року
позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, неповноту та
неправильність встановлення обставин,
що мають значення для справи, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким
задовольнити частково позовні вимоги.
Обґрунтувала скаргу тим, що у борговій
розписці відсутня така умова як оплата
процентів за користування коштами та
порядок їх одержання, тому у позивача
відсутнє право вимагати їх стягнення у
будь-якому розмірі, в тому числі і на
рівні облікової ставки НБУ.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
керувався положеннями ст. 1048 ЦК
України, відповідно до яких
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики. Факт існування між сторонами
саме правовідносин позики
встановлений рішенням Славутицького
міського суду Київської області від
21.10.2013 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 26.12.2013 року, відтак є преюдиційним
та не потребує додаткового доведення.

Як суд першої інстанції, так і колегія
суддів апеляційного суду не
погоджується з доводами відповідача
щодо того, що факт оплатності існуючого
між сторонами договору позики має бути
встановлений в тексті договору, а
оскільки таке посилання в договорі
(розписці) відсутнє, даний договір є
безоплатним, відтак відсотки за
позикою стягуватися не можуть. Як
вбачається з тексту наведеної вище
правової норми, законодавець встановив
презумпцію оплатності позики, яка є
такою за умови, що договором чи законом
не встановлено інше. Зокрема, в ч. 2 ст.
1048 ЦК України зазначено, що договір
позики вважається безпроцентним, якщо
він укладений між фізичними особами
на суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін, або
ж якщо позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками. Оскільки
встановлені законодавством виключення
з наведеного правила не відносяться до
даного випадку, а укладеним між
сторонами договором не встановлена
його безоплатність, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність у відповідача
обов'язку сплатити позивачу відсотки
за користування переданими йому в борг
грошовими коштами. При цьому, оскільки
розмір процентів не було встановлено
договором, у відповідності до положень
тієї ж ст. 1048 ЦК України відсотки
встановлюються на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Оскільки рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, передбачених
законом підстав для його скасування
при апеляційному розгляді не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 17 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: