АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2729/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю представника позивача -
Слюніної Н.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу

за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 16 липня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3, треті
особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Брокбізнесбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 16 липня 2014 року позов
Публічного акціонерного товариства
«Бробізнесбанк» до ОСОБА_3 - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №482Т-99 від
25 березня 2008 року, укладеним між
Публічним акціонерним товариством
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 в розмірі
1794481 (один мільйон сімсот дев'яносто
чотири тисячі чотириста вісімдесят
один) долар 49 центів США, що в
еквіваленті по курсу НБУ становить
14343290 (чотирнадцять мільйонів триста
сорок три тисячі двісті дев'яносто) грн.
55 коп., - звернуто стягнення на предмет
іпотеки - нежитлові приміщення
(магазин), загальною площею 791,6 м кв., за
адресою - АДРЕСА_2, що належить на праві
власності ОСОБА_3, мешкає:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, шляхом продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження.

Визначено початкову ціну предмета
іпотеки - нежитлові приміщення
(магазин), загальною площею 791,6 м кв., за
адресою - АДРЕСА_2, для його подальшої
реалізації шляхом продажу на прилюдних
торгах, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності, на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» судовий збір у
розмірі 3 441 грн.

З рішенням суду не погодилась
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Вважає рішення суду таким, що ухвалено
з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, вказуючи на
невідповідність висновків суду щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що розмір заборгованості за
кредитним договором не відповідає
дійсності і є значно завищеним. Також
вказувала, що стягнення заборгованості
по кредитному договору № 482Т-99 від 25
березня 2008 року є предметом розгляду
справи № 6-21944ск14 у Вищому
спеціалізованому суді України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ..

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується сторонами, що ПАТ
«Брокбізнесбанк» у відповідності до
умов кредитного договору №482Т-99 від 25
березня 2008 року надало ОСОБА_4 кредит у
сумі 1 500 000 доларів США зі сплатою 13,5%
річних з поверненням кредитних коштів
до 25 березня 2013 року. 15 серпня 2008
року та 15 січня 2009 року між АБ
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4
укладено додаткові угоди до кредитного
договору №1 та №2, за умовами яких було
збільшено розмір відсоткової ставки з
25 серпня 2008 року по 25 березня 2013 року -
до 16,0 %, та змінено графік розрахунку
платежів за кредитним договором.

Станом на 25 березня 2013 року за
кредитним договором №482Т-99 від 25
березня 2008 року заборгованість по тілу
кредиту складає 799 963,35 доларів США, що в
еквіваленті по курсу НБУ становить 6 394
107,06 грн., прострочена заборгованість за
відсотками 352041,82 доларів США, що в
еквіваленті по курсу НБУ - 2 813 870,27 грн.,
пеня за прострочення платежу по
нарахованих відсотках у сумі 642 476,32
долари США, що в еквіваленті по курсу
НБУ становить 5 135 313,23 грн., штраф за
період з 25 березня 2012 року
по 25 березня 2013 року у сумі 7 300,00 грн., а
загалом - 1 794 481,49 доларів США, що в
еквіваленті по курсу НБУ становить 14 343
290,55 грн.

Заборгованість за вказаним кредитним
договором була предметом розгляду у
справі за позовом ПАТ
«Брокбізнесбанк» в особі Харківського
регіонального відділення до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, у
якій рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 22 серпня 2013 року
позовні вимоги банку задоволено
частково.

Цим рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Брокбізнесбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 482Т-99 від 25 березня 2008 року у розмірі
1794481,49 доларів США (по курсу НБУ станом
на 25 березня 2013 року - 7,993 грн. за
1 долар США) 14343290 грн. 55 коп. та 7300
грн. У задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_6 - відмовлено.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 22 серпня 2013 року залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 22 квітня 2014
року, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 -
відхилено.

Зі змісту вищевказаної ухвали
апеляційного суду вбачається, що
доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на непрозорості наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором та
невідповідності розміру відсоткової
ставки, з якого Банк виходив при
нарахуванні процентів, умовам
кредитного договору, що знайшло своє
спростування у висновку судової
економічної експертизи №1127 від 24 січня
2014 року, призначеної на стадії
апеляційного розгляду справи за
клопотанням апелянта.

За висновком вказаної експертизи,
розмір щомісячного платежу за період з
квітня 2008 року по грудень 2008 року не
відповідає відсотковій ставці, яка
визначена у кредитному договорі №482Т-99
від 25 березня 2008 року, додатковій угоді
№1 від 15 серпня 2008 року.

Проте, сплата відсотків у період з
квітня 2008 року по грудень 2008 року не є
предметом цього спору, оскільки банк
звернувся до суду з позовом щодо
стягнення заборгованості по відсоткам,
що виникла у період з грудня 2008 року по
серпень 2011 року.

В той же час, експерт не дійшов висновку
щодо невірного нарахування Банком
відсотків у період з грудня 2008 року по
серпень 2011 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2014 року
зазначені вище рішення Октябрського
районного суду м. Полтави
від 22 серпня 2013 року та ухвала
апеляційного суду Полтавської області
від 22 квітня 2014 року
залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Вирішуючи спірні правовідносини,
місцевий суд вірно встановив їх коло та
обґрунтовано виходив з наступного.

Так судом встановлено, що з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між Банком та
майновим поручителем - Закритим
акціонерним товариством «МОЛОДІЖНА
МОДА» 25 березня 2008 року було укладено
іпотечний договір №482Т-99-1/1,
посвідчений приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 2312.

У відповідності до умов
іпотечного договору у якості
забезпечення виконання позичальником -
ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором №482Т-99 від 25
березня 2008 року, в іпотеку банку
передано нерухоме майно, а саме -
нежитлові приміщення (магазин),
загальною площею 791,6 м кв., що
розташований за адресою -
АДРЕСА_2.

03 жовтня 2008 року між ЗАТ
«МОЛОДІЖНА МОДА» та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна - нежитлових
приміщень (магазину), загальною площею
791,6 м.кв, що розташований за адресою -
АДРЕСА_2, що передано в іпотеку банку у
відповідності до умов іпотечного
договору № 482Т-99-1/1 від 25 березня 2008
року.

03 жовтня 2008 року ОСОБА_8 дала
згоду її чоловіку ОСОБА_3 на купівлю та
на передачу в іпотеку банку під
забезпечення зобов'язань ОСОБА_4
нежитлових приміщень, що
підтверджується копією заяви від 03
жовтня 2008 року, посвідченою приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_7

03 жовтня 2008 року між Банком як
іпотекодержателем, ЗАТ «МОЛОДІЖНА
МОДА» та ОСОБА_3 укладено договір про
внесення змін до іпотечного договору
№482Т-99-1/1 від 25 березня 2008 року, у
відповідності до якого іпотекодавцем
є ОСОБА_3

Вищезазначений предмет
іпотеки належить іпотекодавцю на
підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна - нежитлових
приміщень (магазину), загальною площею
791,6 м кв., що розташований за адресою
АДРЕСА_2, посвідченого 03 жовтня 2008 року
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
та зареєстрованого в реєстрі за № 7476.

Відповідно до п.5.1.1, п.5.1.2 договору
іпотеки №482Т-99-1/1 від 25 березня
2008 року визначено, що Банк як
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку,
якщо при настанні строку виконання
основного зобов'язання або його
частини, воно не буде виконане,
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - отримати задоволення
своїх вимог з вартості предмета
іпотеки, у випадку порушення
позичальником основного зобов'язання
за кредитним договором чи
іпотекодавцем зобов'язань за цим
договором, а також у випадках,
передбачених чинним законодавством
України.

Також у відповідності до п.7.1
іпотечного договору №482Т-99-1/1 від 25
березня 2008 року, у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником основного зобов'язання
по кредитному договору в цілому або в
його частині, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Пунктом 7.5 вказаного договору
передбачено, що іпотекодержатель має
право на свій розсуд обрати порядок
звернення стягнення на предмет іпотеки
в межах, передбачених п.7.4 іпотечного
договору, зокрема звернення стягнення
на предмет іпотеки на підставі рішення
суду.

Матеріалами справи
підтверджено, що 22 червня 2009 року на
адресу позичальника була направлена
вимога банку за №03/2- 1250/1 про погашення
заборгованості за кредитним договором,
однак дана вимога була проігнорована з
боку позичальника.

03 вересня 2009 року на адресу
позичальника повторно була направлена
вимога банку за №03/4-2248 щодо погашення
заборгованості за кредитним договором,
однак дана вимога також була
проігнорована з боку позичальника.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 589 ЦК
України, у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

В порядку ст. 590 ЦК України,
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду.
-

За нормами статті 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 35
Закону України «Про іпотеку» положення
частини першої цієї статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Згідно з положеннями ст. 591 ЦК
України реалізація предмета застави,
на який звернене стягнення,
провадиться шляхом його продажу з
публічних торгів, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо звернення стягнення здійснюється
за рішенням суду, суд у своєму рішенні
може визначити початкову ціну предмета
застави.

Нормами частини 6 ст. 38 ЗУ «Про
іпотеку» визначено, що ціна продажу
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

За роз»ясненнями, наведеними у п.42
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при зазначенні початкової ціни
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації, в резолютивній частині
рішення суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Виходячи з вищенаведеного,
встановивши, що на момент розгляду
справи в суді позичальником не було
виконано своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором, суд
першої інстанції правомірно та
обґрунтовано дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

В свою чергу, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків
місцевого суду та не підтверджують
належним доказами їх неправомірність.

Враховуючи викладене, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 16 липня 2014 року не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 16 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: