АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/3176/2014
Головуючий у 1й інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук
Н.В.

суддів Шкоріної
О.І., Кулікової С.В.

при секретарі
Задорожному А.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 05 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів,-

УСТАНОВИЛА:

02 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в
сумі 301510 грн. за період з 07 квітня 2009
року по 30 листопада 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач свідомо ухиляється від
свого обов»язку по сплаті аліментів у
розмірі 1000 грн. щомісячно згідно із
рішенням Апеляційного суду м.Києва від
13 червня 2012 року, внаслідок чого станом
на 01 грудня 2012 року має заборгованість
у сумі 44000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 05 червня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково, вирішено
стягнути з відповідача 100000 грн.
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів. Вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
про свій обов»язок про сплату
аліментів дізнався лише у липні 2011
року, звертався до суду із заявою про
перегляд заочного рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 18 вересня 2009
року, яким з нього стягувались аліменти
у розмірі 2000 грн. на місяць, проте заяву
залишено без задоволення у зв»язку із
чим оскаржив рішення в апеляційну
інстанцію, якою 13 червня 2012 року
ухвалено нове рішення про стягнення
аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно. В
подальшому звертався до суду із заявою
про визнання виконавчого листа,
виданого згідно із заочним рішенням
від 18 вересня 2009 року, таким, що не
підлягає виконанню внаслідок
установлення апеляційною інстанцією
нового - меншого, розміру аліментів, за
наслідками розгляду якої 19 жовтня 2012
року Дарницьким районним судом м.Києва
постановлено ухвалу про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню в частині, що перевищує 1000
грн. 31 жовтня 2012 року звернувся до
виконавчої служби з метою отримання
розрахунку заборгованості по
аліментах, на що йому повідомили про те,
що заборгованість станом на 31 жовтня 2012
року становить 39000 грн. 09 листопада 2012
року сплатив зазначену суму на
банківські реквізити виконавчої
служби, проте такі виявилися
неправильними, кошти повернуто та
правильно їх сплачено 15 січня 2013 року
вже безпосередньо стягувачу.

З урахуванням наведеного, зазначає, що
тривалий час не був обізнаний про
заочне рішення суду про стягнення з
нього аліментів, від сплати аліментів
не ухилявся, оскільки реалізовував
своє право на оскарження судових
рішень.

Окрім того, зазначає, що його син
продовжує навчання до червня 2012 року,
проте розрахунок заборгованості
складений понад зазначені строки.
Посилається на те, що в судах
встановлюється питання періоду
стягнення аліментів.

Посилається на те, що судом не
зазначено розрахунків при визначенні
розміру пені, а також те, що стягнутий
розмір значно перевищує розмір самої
заборгованості.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримала, просила її задовольнити.

Позивач та її представник проти
доводів апеляційної скарги
заперечували, посилаючись на
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з»явились, розглянувши справу
в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції
та убачається із матеріалів справи,
рішенням Апеляційного суду м.Києва від
13 червня 2012 року, ухваленим за
наслідками розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_4 на заочне рішення
Дарницького районного суду м.Києва від
18 вересня 2009 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів, рішення суду першої
інстанції змінено шляхом зменшення
розміру аліментів, що підлягають
стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на
утримання повнолітнього сина - ОСОБА_5,
до 1000 грн. щомісячно, починаючи з 07
квітня 2009 року та до закінчення ОСОБА_5
навчання - до червня 2012 року, але не
пізніше ніж досягнення ним 23 років.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
заборгованість із сплати аліментів
виникла з вини відповідача, з
урахування позовної давності в один
рік відповідно до ст.258 ЦК України з
відповідача підлягає стягненню 100000
грн. неустойки (пені).

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №3
від 15 травня 2006 року роз»яснено, що
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені), визначеної ст.196 СК
України, настає лише за наявності вини
цієї особи, на платника аліментів не
можна покладати таку відповідальність,
якщо заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів. Суд може зменшити
розмір неустойки з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів, а за передбачених
ст. 197 СК умов - повністю або частково
звільнити його від сплати
заборгованості.

Статтею 74 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
розмір заборгованості із сплати
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання рішення
у порядку, встановленому Сімейним
кодексом України. Державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

Із зазначених вище правових норм
слідує, що розмір заборгованості зі
сплати аліментів визначається
державним виконавцем, а не стягувачем
чи боржником, про що останні
повідомляються. Визначивши розмір, на
заборгованість, яка виникла з вини
боржника, нараховується пеня.

Як убачається із матеріалів справи,
рішення Апеляційного суду м.Києва, яким
змінено рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 18 вересня 2009 року, та
вирішено про стягнення аліментів у
розмірі 1000 грн. за період 07.04.2009 року і
до червня 2012 року, ухвалено 13 червня 2012
року та набуло чинності негайно після
його ухвалення.

Відповідно до ст.ст. 191, 201 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред»явлення
позову.

За змістом ст.196 СК України
відповідальність у вигляді пені за
виникнення заборгованості настає у
разі винних дій боржника, відтак для
застосування такого виду
відповідальності необхідно встановити
факт обізнаності із розміром
заборгованості, яку визначає лише
державний виконавець, а також
встановити факт наявності у
виникненні такої заборгованості вини
особи, яка за рішенням суду зобов»язана
сплачувати аліменти.

При цьому, звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів є реалізацією
права позивача, яким він користується
на власний розсуд та час звернення до
суду сам по собі не може бути
визначальним у періоді, з яким
законодавство пов»язує такі дії
відповідача, що тягнуть за собою
відповідальність у вигляді пені.
Обов»язок утримувати дитину не
залежить від звернення до суду, а
відповідальність за ст.196 СК України
настає не у разі ухилення від обов»язку
по утриманню дитини як такого, а в разі
виникнення заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, тобто у
зв»язку із невиконням відповідного
рішення суду. При цьому, частина 3 ст.197
СК України визначає можливість за
рішенням суду звільнення платника від
сплати заборгованості, якщо вона
виникла внаслідок непред»явлення без
поважної причини виконавчого листа до
виконання особою, на користь якої
присуджено аліменти. Тобто,
законодавством передбачено обов»язок
вжиття заходів до належного виконання
рішення суду про стягнення аліментів
як стягувача, так і боржника, та
відповідні наслідки невиконання
такого обов»язку для кожної сторони.

Разом з тим, із матеріалів справи
убачається, що 31 жовтня 2012 року
державним виконавцем ВДВС Дарницького
РУЮ в м.Києві складено розрахунок
заборгованості №646/7 за період з 07.04.2009
року по 31.10.2012 року в сумі 43000 грн. та в
цей же день направлена боржнику вимога
з пропозицією сплатити заборгованість
добровільному порядку.

03 листопада 2012 року державним
виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в
м.Києві складено розрахунок
заборгованості №646/7 за період з 07.04.2009
року по 31.06.2012 року в сумі 39000 грн. та в
цей же день направлена боржнику вимога
з пропозицією сплатити заборгованість
добровільному порядку.

Окрім того, матеріали справи містять
складений державним виконавцем
розрахунок заборгованості №646/7 від
18.12.2012 року за період з 07.04.2012 року по
01.12.2012 року в сумі 44000 грн.

09 листопада 2012 року ОСОБА_4 вимога
державного виконавця щодо погашення
заборгованості в розмірі 39 000 грн.
виконана, проте грошові кошти
перераховано, але помилково на рахунок
для зарахування виконавчого збору, а не
коштів, про що повідомлено листом від 26
листопада 2012 року, та вказане не
свідчить про вчинення боржником винних
дій. Повернення коштів ОСОБА_4 було
здійснено 15 січня 2013 року після чого 30-31
січня 2013 року ОСОБА_1 було перераховано
суму заборгованості 39 000 грн.

Колегія суддів уважає вірним
розрахунок заборгованості в сумі 39 000
грн. відповідно до рішення
Апеляційного суду м.Києва від 13 червня
2012 року, після визначення якого та
доведення до відома боржника останнім
вжито заходів до її погашення в повному
обсязі.

Ураховуючи те, що правова природа
відповідальності у вигляді пені за
змістом ст.196 СК України така, що настає
у разі винних дій боржника, направлених
на ухилення від виконання рішення суду
по сплаті аліментів, що призвели до
виникнення заборгованості, а не за
ухилення від виконання самого
обов»язку по утриманню дитину, при
цьому, в діях ОСОБА_4 відсутня така
винна поведінка, яка потягнула б за
собою відповідальність за ст.196 СК
України, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, а висновки
суду першої інстанції в частині
наявності вини відповідача не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 05 червня 2013 року
скасував та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
О.І. Шкоріна

С.В. Кулікова