Справа № 346/2896/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2098/2014
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Мелінишин Г.П.,
Шалаути Г.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, з апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від
14 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач звернувся в
суд з даним позовом, щоб ухвалити
рішення, про стягнення солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму
боргу за договором позики у розмірі 67 290
гривень та пеню у розмірі 94 206 гривень,
що всього складає 161 496 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував
тим, що відповідачі, які є
позичальником та поручителем по
договору позики не виконали своїх
зобов'язань, у визначений договором
строк не повернули 3000 доларів США, 2000
євро та 5% пені від загальної суми за 28
прострочених місяців з моменту
закінчення строку дії договору від 01
січня 2012 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 14 серпня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
суму боргу за договором позики в
розмірі 67 290 гривень та пеню в розмірі 30
000 гривень. В решті позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, просить його
скасувати в частині стягнення пені та
судових витрат та ухвалити нове
рішення, яким зменшити розмір
нарахованої в межах одного року пені в
розмірі 8000 гривень.

Вважає, що суд при визначенні розміру
пені не врахував вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України, що передбачає застосування
спеціальної позовної давності в один
рік щодо вимог про стягнення неустойки.
В спірних правовідносинах можливе
нарахування пені лише в межах одного
року, тому нарахування пені в розмірі 94
206 гривень є незаконним. Суд не врахував
її важкий матеріальний стан та те, що
має на утриманні перестарілу матір та
доньку, що навчається у ВУЗі, її
заробіток становить 3200 гривень. Позика
оформлена у валюті, а у зв'язку із
зміною курсу борг перед позивачем у
гривні значно виріс, що утруднює
виконання взятого зобов'язання.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача,
який вимоги скарги не визнав,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задоволити частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
отриману від позивача суму в розмірі 3000
доларів США та 2000 євро, що еквівалентно
67 290 гривень необхідно стягнути з
відповідачів в солідарному порядку як
позичальника та боржника, які взяли на
себе зобов'язання за договором позики
та поруки. Також з врахуванням обставин
що мають істотне значення, суд зменшив
розмір передбачений умовами договору
пені та стягнув у солідарному порядку 30
000 гривень.

Однак висновок суду першої інстанції
про стягнення заборгованості за
договором позики у солідарному
порядку, зокрема з ОСОБА_4 як поручителя
за договором поруки від 5 грудня 2010 року
зроблено при неповному з'ясуванні
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права, що є підставою для
скасування рішення у цій частині і
ухвалення нового рішення.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду не
оскаржував, тому рішення підлягає
перегляду тільки в межах поданої
апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05 грудня 2010 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено
договір позики на суму 3000 доларів США,
2000 євро. Цього ж дня між позивачем та
ОСОБА_4 укладено договір поруки,
відповідно до якого остання
добровільно взяла на себе зобов'язання
перед позивачем виконання всіх
зобов'язань боржника ОСОБА_3, що виникли
з договору позики.

Отримання грошових коштів
позичальником ОСОБА_3 підтверджується
розпискою. Договорами позики та поруки
передбачено строк повернення позики до
1 січня 2012 року .

Позивач звернувся до суду з позовом до
позичальника та поручителя про
повернення суми боргу за договором
позики тільки 21 травня 2014 року.

Статтею 553 ЦК України встановлено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим
заходом майнового характеру,
спрямованим на забезпечення виконання
основного зобов'язання. Підставою для
поруки є договір, що встановлює
зобов'язальні правовідносини між
особою, яка забезпечує виконання
зобов'язання боржника та кредитором
боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель
(ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 7.1
укладеного сторонами договору поруки
він набуває чинності з моменту його
підписання і діє до моменту припинення
дії основного договору позики, крім
випадків визначених в ст. 559 ЦК України.

Основним договором позики та
самим договором позики передбачено, що
строк повернення позичених коштів до 1
січня 2012 року, а позивач до суду з
вимогою про стягнення суми
заборгованості до поручителя
звернувся 21 травня 2014 року, тобто
пропустивши встановлений ч.4 ст. 559 ЦК
України шестимісячний строк, тому
порука припинилась за вимогами закону
і у суду першої інстанції не було
законних підстав для покладення
солідарної відповідальності на
апелянта ОСОБА_4

Керуючись ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити
частково.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 14 серпня 2014 року в частині
стягнення в солідарному порядку з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 67 290 гривень
заборгованості за договором позики від
05 грудня 2010 року, 30 000 гривень пені та
стягнення 868, 38 гривень витрат по оплаті
судового збору скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення в солідарному порядку 67
290 гривень заборгованості за договором
позики від 05 грудня 2010 року, 30 000 гривень
пені та стягнення 868, 38 гривень витрат
по оплаті судового збору відмовити за
недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1029
гривень судових витрат.

В решті рішення Коломийського
міськрайонного суду від 14 серпня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді
Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута