Справа № 536/1751/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Кірікової В.С.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2: за
довіреністю ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в залі
судових засідань в місті Кременчуці
справу за позовом ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання батька

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2014 року ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання батька та просила суд
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її
користь на утримання батька ОСОБА_6 в
розмірі 1000 грн. та 200 грн. на додаткові
витрати щомісячно, безстроково.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що вона проживає з батьком
ОСОБА_6, який визнаний судом
недієздатним та вона призначена його
опікуном. Відповідач є його сином, але
матеріальної допомоги на його
утримання не надає, хоча має крім
пенсії інші додаткові доходи. Батько
знаходиться на її повному
матеріальному утриманні. Крім пенсії
батька вона витрачає свої кошти на його
утримання, який потребує періодичного
лікування в психоневрологічному
диспансері та на ліки загального
призначення і їй важко його утримувати.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позов підтримала та просила
задовольнити,про обставини та підстави
якого пояснила так, як це викладено в
заяві та доповнила, що батько являється
інвалідом 1 групи, знаходиться в
безпорадному стані, потребує
постійного стороннього догляду і вона
витрачає кошти на доглядальниць,
оскільки залишити його одного вдома
неможливо, розмір його пенсії 3000 грн., а
вона отримує пенсію в розмірі 1500 грн.,
інших доходів не має.

Представники відповідача ОСОБА_2
за довіреністю ОСОБА_3 та адвокат
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнали, просили в його задоволенні
відмовити та пояснили, що відповідач не
заперечує, що не надає допомоги на
утримання батька, бажає надавати
допомогу, але не має такої можливості.
Він пенсіонер, отримує пенсію в
розмірі 1334,16 грн., проживає з жінкою, яка
теж пенсіонерка та отримує пенсію в
мінімальному розмірі, на їх утриманні
знаходиться їх повнолітній син ОСОБА_7,
який не працює, бо є інвалідом 3 групи,
отримує пенсію в сумі 600 грн., та до його
витрат відноситься сплата за
комунальні послуги, по яких він має
заборгованість в сумі 667,80 грн., інших
доходів не має.

Заслухавши пояснення позивача,
уповноважених представників
відповідача, дослідивши подані
сторонами документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах встановлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Судом встановлено, що сторони:
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є рідними донькою і
сином ОСОБА_6. Рішенням Кременчуцького
районного від 28 травня 2014 року ОСОБА_6
визнано недієздатним, а ОСОБА_1
призначено опікуном над ним, яка з ним
і проживає та доглядає його, який є
інвалідом та потребує постійного
стороннього догляду. Відповідач
допомоги по його догляду та
матеріального утримання не надає, є
непрацездатним за віком, отримує
пенсію в сумі 1334 грн.16 коп. Проживає
відповідач згідно довідки ТОВ
«Добробит» №836/32 від 25 вересня 2014 року
з дружиною, яка теж непрацездатна,
отримує пенсію в мінімальному розмірі
та син інвалід 3 групи, який не працює,
отримує пенсію в сумі 600 грн.

Позивач ОСОБА_1 є теж непрацездатною,
отримує пенсію в розмірі 1500 грн.,
утриманців не має. ОСОБА_6 отримує
пенсію в сумі 3000 грн., докази про що
відсутні, представники відповідача з
цим погодились.

Статтею 202 СК України передбачено,
що повнолітня дочка син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Позивач доказів про розмір витрат на
утримання ОСОБА_6 не надала. Як слідує
із наданих довідок представником
відповідача в судовому засіданні, йому
як учаснику Великої Вітчизняної війни
та інваліду надається медична допомога
безкоштовно і цього не заперечує
позивач.

З огляду на викладене суд
приходить до висновку, що ОСОБА_6 не
потребує матеріального утримання його
сина відповідача ОСОБА_2, який є
непрацездатним, тому в задоволенні
позову відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,11,30,60,61,212-215, 218 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 202-205 СК
України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 в позові
до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання батька відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
на протязі 10 днів з дня після його
проголошення всіма учасниками процесу
через Кременчуцький районний суд.

У разі застосування ст.218 ЦПК України
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії повного рішення.

Суддя
С. М. Клименко