інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/4489/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 56
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 28 травня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, про
стягнення заборгованості за договором
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк», про
захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 27.11.2013 року мотивуючи тим, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 26.07.2007 року ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 15000, 00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та Банком
Договір, що підтверджується підписом у
заяві. При укладенні Договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно
якої договором приєднання є договір,
умови якого встановлені однією зі
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому, друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору. Відповідно до п.9.12. Умов та
правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
термін. Договором передбачено порядок
та умови погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.
ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання
за Договором та угодою виконав в
повному обсязі, а саме: надав
відповідачу кредит у розмірі,
встановленому Договором. Відповідач на
надавав своєчасно Банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
Кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов Договору
у зв'язку з чим станом на 20.09.2013 року має
заборгованість - 58828,71 грн., яка
складається з наступного: 12771,38 грн. -
заборгованість за кредитом; 42779,77 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п. 8.6. Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 2777,56 грн. -
штраф (процентна складова). Відповідач
ухиляється від виконання зобов'язання
і заборгованість за Договором не
погашає, що є порушення законних прав
ПАТ КБ «Приват Банк», тому позивач
просить стягнути на його користь з
відповідача суму заборгованості за
кредитним договором від 26.07.2007 року та
судові витрати по справі.

29.01.2014 року відповідач ОСОБА_2 подав до
суду зустрічний позов до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приват Банк», про захист прав
споживачів мотивуючи тим, що кредит
оформлено з порушенням чинного
законодавства України, а саме: позивач
перед укладенням кредитного договору
не надав йому детальної інформації
щодо умов кредитування та орієнтовної
сукупної вартості кредиту та порушив ч.
2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
п. 2.1. Постанови Правління НБУ від 10.05.2007
року № 168 «Про затвердження правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту». Оформлення
кредиту на підставі заяви здійснено з
порушенням норм чинного законодавства,
тому має бути визнано недійсним в
порядку ст.ст. 203, 215 ЦК України. Також,
при здійсненні даного правочину
(оформленні кредиту) ПАТ КБ «Приват
Банк» порушено норми ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ним включено у договір із споживачем
умови, які є несправедливими, а саме:
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад 50 %
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором. Тобто, в
розрахунку заборгованості ОСОБА_2
наданого ПАТ КБ «Приват Банк»
зазначено загальну суму
заборгованості 58828,71 грн., що значно
перевищує 300 % від суми
кредиту/правочину (15000 грн. ) замість
заборонених законом навіть 50 %
компенсації від суми кредиту. Даний
Правочин (кредит) суперечить нормам
чинного законодавства України та має
бути визнаний недійсним в порядку
ст.ст. 203,215 ЦК України.

Представник позивача за довіреністю у
справі ОСОБА_4 позов ПАТ КБ «Приват
Банк» підтримав в повному обсязі,
зустрічний позов не визнав, та
зазначив, що відповідач був
ознайомлений з умовами Договору,
підписав його, отримав кредитні кошти,
з 26.10.2007 року виникла перша
заборгованість по сплаті відсотків,
будь-яких відомостей про неможливість
сплачувати кредитні кошти до банку не
подавав, як і не інформував про
припинення дії договору, зобов'язання
діє до повного виконання Договору
проведеним належним чином. Відповідач
умови Договору порушив, тому виникла
заборгованість в розмірі 58 828,71 грн.
Щодо зустрічного позову пояснив, що
зазначений договір не є споживчим
договором, відповідач отримав кредитну
картку із встановленим лімітом, а не
кредитні кошти на придбання
відповідної продукції. Договір
викладено в письмовій формі,
складається із заяви та Умов і правил
надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про дату час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача за
довіреністю у справі ОСОБА_5 позов ПАТ
КБ «Приват Банк» не визнала, надала до
суду письмові заперечення, зустрічний
позов підтримала та надала до суду
письмові пояснення.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 травня 2014 року позов Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, про
стягнення заборгованості за договором
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк»
заборгованість за договором № б/н від
26.07.2007 року в розмірі 58828,71 грн. та судові
витрати по справі в розмірі 588,29 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк», про
захист прав споживачів відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача та
задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції було встановлено
наступні обставини та докази по справі,
на підставі яких суд зробив
законодавчо-обґрунтований висновок
про задоволення позовних вимог
позивач.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є
правочином. Водночас, договір є й
основною підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК
України).

26.07.2007 року між Публічним акціонерним
товариством Комерційний Банк «Приват
Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір,
згідно з яким відповідач отримав
кредит у розмірі 15000, 00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та Банком
Договір, що підтверджується підписом
відповідача у заяві (а.с. 5-9).

Відповідачем порушено умови договору,
чим спричинено заборгованість. Згідно
наданого позивачем розрахунку станом
на 20.09.2013 року заборгованість становить
58828 грн. 71 коп., яка складається з
наступного: заборгованість за кредитом
- 12771 грн. 38 коп., заборгованості по
процентам за користування кредитом -
42779 грн. 77 коп., а також штрафи: штраф
фіксована частини - 500 грн., штраф
процентна складова - 2777 грн. 56 коп., що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с. 4) та що
підтверджується і співпадає з випискою
по особовому рахунку (а.с. 81-83) та
розширеним розрахунком заборгованості
за договором (а.с. 84-85).

Апелянт в своїй апеляційній скарзі
зазначає, що позивачем не надано до
суду договору про надання кредиту,
однак колегія суддів не може
погодитись з даним твердженням,
оскільки, до матеріалів справи
долучено належним чином завірену копію
заяви та умов і правил надання
банківських послуг, відповідно до яких
відповідач ОСОБА_2 підписавши заяву дав
свою згоду на те, що дана заява разом з
умовами і правилами надання
банківських послуг і тарифами складає
між ним і банком договір про надання
банківських послуг.

Відповідно до ст. 634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Тобто, апелянт підписавши заяву,
підтвердив той факт, що він
погоджується з умовами договору
приєднання, прийняв запропоновані
умови і правила в цілому.

Апелянт-Відповідач надав до суду заяву
про застосування строку позовної
давності, так як на його думку,
позивачем пропущено строк позовної
давності, оскільки про порушення свого
права позивач дізнався 30.10.2007 року,
однак колегія суддів не може
погодитись з даним твердженням.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

В зв'язку з тим, що сторонами жодних дій,
які б свідчили про припинення дії
Договору не вчинено, з боку
відповідача-апелянта заяв про
розірвання договору до позивача подано
не було, тому договір діє і на
сьогоднішній день, а перебіг строку
позовної давності починається з
моменту припинення дії договору.

Далі, апелянт посилається на те, що
позивач при подачі позову до суду
порушив норми чинного законодавства
України, так як надав до суду докази,
які становлять банківську таємницю,
колегія суддів також не погоджується з
даним твердженням з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»,
інформація щодо діяльності та
фінансового стану клієнта, яка стала
відомою банку у процесі обслуговування
клієнта та взаємовідносин з ним чи
третім особам при наданні послуг банку,
є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: 1)
відомості про банківські рахунки
клієнтів, у тому числі
кореспондентські рахунки банків у
Національному банку України; 2)
операції, які були проведені на користь
чи за дорученням клієнта, здійснені ним
угоди; 3) фінансово-економічний стан
клієнтів; 4) системи охорони банку та
клієнтів; 5)інформація про
організаційно-правову структуру
юридичної особи - клієнта, її
керівників, напрями діяльності; 6)
відомості стосовно комерційної
діяльності клієнтів чи комерційної
таємниці, будь-якого проекту,
винаходів, зразків продукції та інша
комерційна інформація; 7) інформація
щодо звітності по окремому банку, за
винятком

тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди,
що використовуються банками для
захисту інформації. Інформація про
банки чи клієнтів, що збирається під
час проведення банківського нагляду,
становить банківську таємницю.

Даний перелік є вичерпний і надані до
суду першої інстанції документи,
ніяким чином не містять інформацію, яка
становить банківську таємницю.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Апелянт не надав належних та
допустимих доказів в обґрунтування
апеляційної скарги, крім того з наданих
апелянту-відповідачу Банком
документів (умови і правила надання
банківських послуг) вбачається, що він
мав інформацію щодо умов кредитування
і мав можливість розірвати договір при
невигідних для нього умовах, однак не
скористався наданим йому правом.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Встановивши зазначені обставини та
правовідносини, які склались між
сторонами, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, з
яким погоджується колегія суддів про
те, що згідно ст. 611 ЦК України
підлягають до задоволення вимоги
позивача про стягнення коштів,
оскільки відповідачем були порушені
умови зобов'язання, обумовлені
договором.

Позивач за зустрічним позовом (апелянт)
ОСОБА_2, вважає, що кредит оформлено з
порушенням норм чинного законодавства,
так як ПАТ КБ «Приват Банк» не надав
йому детальної інформації щодо умов
кредитування та орієнтовної
сукупності вартості кредиту до моменту
отримання кредиту.

Однак, як зазначає Узагальнення
Верховного Суду України судової
практики розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин,
правова природа кредитних зобов'язань
урегульована в нормах
цивільно-правового зобов'язання
інституту «Позика. Кредит. Банківський
вклад» (глава 71 ЦК України). Кредитний
договір кваліфікується як
двосторонній, консесуальний та
оплатний. Предметом кредитного
договору - є лише грошові кошти. Гроші,
як предмет кредитного договору
відносяться до категорії речей,
визначених родовими ознаками, які
можуть вільно відчужуватися чи
переходити від однієї особи до іншої.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками. У наведеному Законі чітко
прописана процедура укладання
договору, яка включає питання щодо
надання інформації кредитодавцеві та
споживачеві один про одного та щодо
умов кредитування: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений,
форми його забезпечення, тип
відсоткової ставки, сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
споживчого кредиту, строк, на який
кредит може бути одержаний, та варіанти
його повернення. При цьому, у разі
ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону. Договір про надання споживчого
кредиту укладається в письмовій формі,
один з оригіналів якого передається
споживачеві. Отже, застосування Закону
України «Про захист прав споживачів»
до спорів, які виникають з кредитних
правовідносин, можливе в тому разі,
якщо предметом і підставою позову є
питання надання інформації
споживачеві про умови отримання
кредиту, типи відсоткової ставки,
валютні ризики, процедура виконання
договору тощо, які передують укладенню
договору. Після укладення договору між
сторонами виникають кредитні
правовідносини, тому до спорів щодо
виконання цього договору цей закон не
може застосовуватись, а застосуванню
підлягає спеціальне законодавство у
системі кредитування.

Відповідно до частини другої статті 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», несправедливими є,
зокрема, умови договору про
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором.

Також, ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
установлено граничний розмір пені:
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

П. 5.5.1 Умов і правил надання банківських
послуг, за несвоєчасне виконання
боргових зобов'язань (користування
Простроченим кредитом і овердрафтом)
відповідач сплачує проценти по
підвищеній процентній ставці чи
додаткову комісію, розміри яких
визначаються Тарифами.

В зв'язку з тим, що апелянтом було
порушено умови договору і не своєчасно
виконано боргові зобов'язання, то
почали діяти проценти по підвищеній
процентній ставці, які складають
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 42779,77
грн. станом на 20.09.2013 року.

За правилами ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Таким чином,
штраф та пеня є різновидами неустойки,
як юридичної відповідальності, а не
окремими видами штрафних санкцій. Отже,
пеня і штраф є одним видом цивільно -
правової відповідальності особи за
неналежне виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 8.6. Умов і правил
надання банківських послуг, при
порушенні клієнтом строків платежів по
будь-якому із грошових зобов'язань,
передбачених даним договором більш ніж
на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від
суми позову, що становить станом на
20.09.2013 року штраф - фіксована частина 500
грн., та штраф процентна складова - 2777,56
грн., що не перевищує 50 % компенсації від
суми кредиту.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується колегія суддів про те, що
ПАТ КБ «Приват Банк» не порушено ЗУ
«Про захист прав споживачів», Умовами і
правилами надання банківських послуг
запропоновані справедливі умови.

Таким чином, з врахуванням наведеного,
судом першої інстанції визнано за
можливе стягнути з
відповідача-апелянта на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором в сумі 58828 грн. 71 коп.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Судові витрати
складаються з судового збору, який
позивач сплатив при подачі позову до
суду, тому, з відповідача на користь
позивача стягуються кошти в розмірі 588
грн. 29 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк», про
захист прав споживачів було
обґрунтовано відмовлено.

Інших доказів або обставин, які не були
предметом розгляду у суді першої
інстанції, апелянт не надав, колегія
суддів їх не встановила, апеляційна
скарга не обґрунтована та задоволенню
не підлягає.

Рішення суду відповідає вимогам
діючого законодавства та зібраним по
справі доказам, підстав для його
скасування, передбачених вимогами ст.
309 ЦПК України, не встановлено.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Суддів: