Справа №489/1682/14-ц 02.10.2014 02.10.2014 02.10.2014
Провадження № 22ц/784/2753/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

2 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Колосовського С.Ю.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю: прокурора - Дзюбан О.В.,

представника державної виконавчої
служби - Терещенко А.О.,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції на ухвалу
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 серпня 2014 року по
цивільній справі за скаргою прокурора
м. Миколаєва на дії головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Ільїна Олександра
Валерійовича ,-

В С Т А Н О В И Л А:

4 серпня 2014 року прокурор м. Миколаєва
звернувся до суду з заявою на дії
головного державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції Ільїна
Олександра Валерійовича.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим,
що під час розгляду цивільної справи за
позовом прокурора міста Миколаєва в
інтересах держави до Миколаївської
міської ради та ОСОБА_5 про визнання
незаконним рішення міськради, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на землю та повернення
земельної ділянки, судом у порядку
забезпечення позову була постановлена
ухвала про заборону відповідачу
вчиняти певні дії щодо спірної
земельної ділянки. Ця ухвала підлягала
негайному виконанню і була направлена
для виконання до Ленінського відділу
державної виконавчої служби (надалі -
ДВС).

Однак, 11 липня 2014 року головним
державним виконавцем Ленінського
відділу ДВС Ільїним О.В. була винесена
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження з підстав
невідповідності виконавчого
документу вимогам ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження».

Проте, на думку прокурора, зазначена
постанова є необґрунтованою, оскільки
ухвала суду про забезпечення позову
містить всі дані, що необхідні для її
виконання, не зазначення
ідентифікаційного номера боржника або
стягувача не є підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Посилаючись на викладене, прокурор
просив суд визнати постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження неправомірною та
скасувати її, а також зобов'язати
головного державного виконавця
усунути порушення та відкрити
виконавче провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 серпня 2014 року
вказану скаргу задоволено частково.
Визнано неправомірною та скасовано
постанову головного державного
виконавця Ленінського відділу Ільїна
О.В. від 11 липня 2014 року про відмову у
відкритті провадження

Зобов'язано уповноважену особу
Ленінського відділу ДВС вирішити
питання про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
ухвали Ленінського районного суду м.
Миколаєва постановлену 26 березня 2014
року. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Ленінській
відділ державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції просив скасувати зазначену
ухвалу суду та постановити нову ухвалу
про відмову в задоволенні скарги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права та свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, під час розгляду
справи Ленінським районним судом м.
Миколаєва за позовом прокуратури м.
Миколаєва в інтересах держави до
Миколаївської міської ради та ОСОБА_5
про визнання незаконними та скасування
рішення міської ради, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на землю та зобов'язання
вчинити певні дії, 26 березня 2014 року
судом була постановлена ухвала про
вжиття заходів забезпечення позову,
якою заборонено ОСОБА_5 вчиняти дії
щодо будівництва, перепланування або
руйнування будь-яких об'єктів, які
розташовані на земельній ділянці
площею 550 кв. м. по АДРЕСА_1 до вирішення
справи по суті.

10 липня 2014 року прокурор подав на
виконання вказану ухвалу суду з
зазначенням в заяві місцезнаходження
стягувача та місце проживання
боржника, їхні ідентифікаційні номери.

Проте, 11 липня 2014 року головним
державним виконавцем Ленінського
відділу ДВС Ільїним О.В. була винесена
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання вказаної ухвали суду з
підстав недодержання вимог ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме - у виконавчому документі не
зазначено місцезнаходження стягувача
та боржника, їхні ідентифікаційні
номери, а також строк пред'явлення
ухвали до виконання та прізвище, ім'я і
по батькові особи, яка видала
виконавчий документ.

Рішенням суду першої інстанції від 6
червня 2014 року в задоволенні позову
прокурора м. Миколаєва в інтересах
держави відмовлено.

30 липня 2014 року апеляційним судом
Миколаївської області це рішення суду
скасовано та ухвалене нове рішення,
яким позов задоволено повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» № 606-Х1У
від 21 квітня 1999 року в (в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин) (надалі - Закон № 606-Х1У)
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії ( ч. 1 ст. 11
Закону № 606-Х1У).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону № 606-Х1У
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, як ухвали, постанови судів у
цивільних, господарських,
адміністративних справах,
кримінальних провадженнях та справах
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Приписами ст. 18 Закону № 606-Х1У
визначено, що саме зазначається у
виконавчому документі.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження 11 липня 2014 року головний
державний виконавець Ільїн О.В.
зазначив, що у виконавчому документі
(ухвалі суду) не зазначено
місцезнаходження стягувача та місце
проживання боржника, їхні
ідентифікаційні номери, а також строк
пред'явлення ухвали до виконання та
прізвище, ім'я і по батькові особи, яка
видала виконавчий документ. Саме ці
обставини перешкоджають державному
виконавцю відкрити виконавче
провадження з примусового виконання
ухвали суду про забезпечення позову.

Суд першої інстанції при розгляді
скарги дійшов правильно висновку про
неправомірність винесеної державним
виконавцем постанови з огляду на таке.

Зі змісту ухвали суду про забезпечення
позову вбачається повне найменування
стягувача - прокуратура м. Миколаєва і
повні дані щодо боржника - прізвище,
ім'я по батькові. При цьому судом не
вказано місце знаходження стягувача
та місце проживання боржника, а також
їх ідентифікаційні номери.

Проте, стягувачем при звернення 10
липня 2013 року із заявою про примусове
виконання згаданої ухвали суду
повністю зазначені дані стягувача та
боржника, з визначенням їх місця
знаходження та ідентифікаційних
номерів.

Між тим, державний виконавець
безпідставно цю інформацію до відома
не прийняв.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-Х1У державний виконавець
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Проте, ці приписи закону залишилися
поза увагою державного виконавця.

Безпідставними є також посилання
державного виконавця на не визначення
судом строку пред'явлення ухвали до
виконання та прізвище, ім'я і по
батькові особи, яка видала виконавчий
документ, оскільки в самій ухвалі
зазначено негайне виконання ухвали, а
також містяться всі необхідні дані про
суддю, який підписав цю ухвалу.

Більш того, цивільно-процесуальне
законодавство не передбачає
зазначення в ухвалі суду про
забезпечення позову строк пред'явлення
цієї ухвали до виконання, оскільки за
положеннями ст. 154 ЦПК України заходи
забезпечення позову можуть бути
скасовані судом у будь-який час
розгляду справи або після цього в
залежності від обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що вирішуючи скаргу, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
державним виконавцем не були вжиті всі
заходи щодо примусового виконання
ухвали суду, а постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
винесена без дотримання прав та
інтересів сторін у виконавчому
провадженні.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що ухвала суду
постановлена з дотримання норм
процесуального законодавства, а тому
підстави для скасування ухвали
відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції відхилити, а ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: