Справа № 161/7943/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Філюк Т.М. Провадження №
22-ц/773/1380/14 Категорія: 54 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О. Г.,
Свистун О.В.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Панішко Т.І.,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального закладу Городоцької
районної ради «Городоцька центральна
районна лікарня», третя особа на
стороні відповідача ОСОБА_3 про
визнання незаконними наказів,
поновлення на роботі та стягнення
різниці в заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року,

в с т а н о в
и л а:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до комунального закладу
Городоцької районної ради «Городоцька
центральна районна лікарня» (далі- КЗ
ГРР «Городоцька центральна районна
лікарня»), третя особа - головний лікар
Городоцької районної ради «Городоцька
центральна районна лікарня» ОСОБА_3 про
поновлення на посаді завідуючого
акушерським відділенням комунального
закладу Городоцької районної ради
«Городоцька центральна районна
лікарня», визнання незаконним
(недійсним) наказу «Про зміну істотних
умов праці» від 30.04.2014 року, стягнення
різниці заробітку за час нижче
оплачуваної роботи.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 вересня 2013
року, яке набрало законної сили 18
листопада 2013 року, було визнано
незаконними накази головного лікаря КЗ
ГРР «Городоцька ЦРЛ» № 54-к від 08.05.2013
року «Про переміщення» та №102 від 20.05.2013
р. «Про дисциплінарне стягнення»,
поновлено його на посаді завідувача
акушерським відділенням КЗ ГРР
«Городоцька ЦРЛ» з 08.05.2013 року, також
стягнуто різницю в заробітку за час
нижчеоплачуваної роботи в сумі 1247,50
грн. за період з 08.05.2013 р. по 16.09.2013 р.

Зазначав, що всупереч рішенню суду лише
25.12.2013 року головним лікарем КЗ ГРР
«Городоцька ЦРЛ» було видано наказ
№177-к про поновлення його на роботі з
30.12.2013 р. та 30.04.2014 р. видано наказ № 67-к
"Про зміну істотних умов праці", згідно
якого його переведено на посаду лікаря
-акушер-гінеколога на 0,5 ставки та на
посаду 0,5 ставки
лікаря-акушер-гінеколога (ургентного)
акушерсько-гінекологічного відділення
з 30.04.2014 року.

Позивач вказував, що заяву, в якій
погодився на зайняття цих посад він
написав під тиском звільнення та в
зазначав, що від запропонованої посади
0,5 ставки лікаря акушер-гінеколога
ургентного та 0,5 ставки лікаря
акушер-гінеколога не відмовляється і
просить вирішити питання
працевлаштування згідно законодавства
України.

Просив визнати незаконним наказ
головного лікаря КЗ ГРР «Городоцька
ЦРЛ» Фалинського П.О. «Про зміну
істотних умов праці», поновити на
посаді завідувача акушерським
відділенням КЗ ГРР «Городоцька ЦРЛ» та
стягнути різницю в заробітку за час
нижчеоплачуваної роботи за період з
8.05.201З року по день постановлення
судового рішення, з урахуванням сум,
виплачених в четвертому місяці 2014 року
за період з 29.12.2013 року по 30.04.2014 року.

Позивач ОСОБА_1, збільшивши позовні
вимоги в суді першої інстанції, просив
також визнати незаконним наказ
головного лікаря КЗ ГРР «Городоцька
центральна районна лікарня» ОСОБА_3 від
10.12.2013 р. № 183 «Про реорганізацію», а
реорганізацію такою, що не відбулася.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року
в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, покликаючись на незаконність
рішення та порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач
апеляційну скаргу підтримав і просив
її задовольнити, представник
відповідача і третя особа апеляційну
скаргу заперечили і просили відмовити
в її задоволенні.

Згідно зі статтею 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
10.12.2013 року головним лікарем
комунального закладу Городоцької
районної ради «Городоцька центральна
районна лікарня» ОСОБА_3 видано наказ №
183 «Про реорганізацію», згідно з яким
змінено внутрішню структуру
комунального закладу Городоцької
районної ради «Городоцька центральна
районна лікарня», зокрема ліквідовано
акушерське та гінекологічне
відділення і створено нове відділення -
акушерсько-гінекологічне.

Наказом головного лікаря від 25.12.2013
року № 177-к ОСОБА_1 поновлено на посаді
завідувача акушерським відділенням,
лікаря-акушер-гінеколога з 30.12.2013 р.( а.с.
5).

25.12.2013 року ОСОБА_1 було ознайомлено з
пропозицією працевлаштування за
наявними вільними посадами станом на
25.12.2013 року згідно службової записки
старшого інспектора з кадрів ОСОБА_4 за
його особистим вибором. З цією
пропозицією ОСОБА_1 ознайомлений та
засвідчити даний факт своїм підписом
відмовився, мотивуючи це тим, що станом
на 25.12.2013 року є вільна посада
завідувача новоствореного
акушерсько-гінекологічного відділу,
якої йому не запропоновано. Про даний
факт комісією було складено
відповідний акт.

31.12.2013 року ОСОБА_1 було надіслано копію
вищезазначеного акту та попередження
про реорганізацію двох відділів
акушерського та гінекологічного та
зміну у зв'язку з цим істотних умов
праці.

25.04.2014 року ОСОБА_1 написав на ім'я
головного лікаря КЗ ГРР «Городоцька
центральна районна лікарня» заяву з
проханням перевести його на посаду
завідувача акушерсько-гінекологічним
відділенням, як правонаступника
акушерського відділення на виконання
рішення суду та в зв'язку з
реорганізацією акушерського
відділення.

Натомість, 30.04.2014 року ОСОБА_1 на ім'я
головного лікаря КЗ ГРР «Городоцька
центральна районна лікарня» написав
заяву, в якій зазначив, що від
запропонованої посади 0,5 ставки
лікаря-акушер-гінеколога ургентного та
0,5 ставки лікаря-акушер-гінеколога не
відмовляється. Просив вирішити питання
його працевлаштування згідно
законодавства України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що зміни в організації виробництва і
праці відбулися без порушень чинного
законодавства. Вимоги щодо визнання
незаконним наказу головного лікаря КЗ
ГРР «Городоцька районна лікарня»
ОСОБА_3 від 10.12.2013 року № 183 «Про
реорганізацію», а реорганізації такою,
що не відбулася, не підлягають до
задоволення, так як позивачем не
доведено факту порушення його прав та
інтересів винесенням оспорюваного
наказу.

Відповідно до ст.32 КЗпП України,
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
допускається тільки за згодою
працівника.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.1992 року
передбачено, що розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

У пункті 31 Постанови № 9 зазначено, що
згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП
у межах спеціальності, кваліфікації і
посади, обумовленої трудовим
договором, зміна істотних умов праці
допускається, якщо це викликано
змінами в організації виробництва і
праці і працівник був повідомлений про
ці зміни не пізніше ніж за два місяці до
їх запровадження. Якщо при розгляді
трудового спору буде встановлено, що
істотні умови трудового договору було
змінено не у зв'язку із зміною в
організації виробництва і праці на
підприємстві, в установі, організації,
то така зміна з урахуванням конкретних
обставин може бути визнана судом
неправомірною з покладенням на
власника обов'язку поновити
працівникові попередні умови праці.

10.12.2013 року КЗ ГРР «Городоцька
центральна районна лікарня» видано
наказ №183 «Про реорганізацію» у зв'язку
із зменшенням чисельності населення
району, якому надається медична
допомога, з метою вдосконалення та
забезпечення доступності надання
медичної допомоги, змінено внутрішню
структуру лікарні, внаслідок якої
відбулася ліквідація акушерського та
гінекологічного відділення і
створення нового відділення
акушерсько-гінекологічного. Даний
наказ виданий у відповідності до
пункту 2 наказу МОЗ України від 23.02.2000
року № 33 «Про штатні нормативи та
типові штати закладів охорони
здоров'я» (з послідуючими змінами), де
зазначено, що керівнику закладу
охорони здоров'я у разі виробничої
необхідності надано право змінювати
штати окремих структурних підрозділів,
або вводити посади, не передбачені
штатними нормативами. Зміна посад
працівників може здійснюватись в межах
однієї категорії медичного персоналу
(лікарі, медсестри, молодші медсестри
та інші).

Крім того, повноваження головного
лікаря у сфері внесення змін до
штатного розпису лікарні передбачені
Статутом КЗ ГРР «Городоцька центральна
районна лікарня» ( п.6.5.9, 6.5.12, 6.8),
посадовою інструкцією головного
лікаря (п. 3.7, п.3.8).

Із роз'яснень Верховного Суду України
вбачається, що ліквідація структурного
підрозділу юридичної особи зі
створенням чи без створення іншого
структурного підрозділу не є
ліквідацією або реорганізацією
юридичної особи, а свідчить лише про
зміну внутрішньої (організаційної)
структури юридичної особи.

У разі виникнення трудових спорів
власник повинен мати докази, що
працівника було повідомлено про
відповідні зміни за два місяці, а також
докази, що працівник відмовився від
продовження роботи в нових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи
30.04.2014 року ОСОБА_1 була написана заява,
в якій зазначено, що від запропонованої
посади 0,5 ставки лікаря
акушер-гінеколога ургентного та 0,5
ставки лікаря акушер-гінеколога він не
відмовляється та просить вирішити
питання працевлаштування згідно
законодавства України. Саме такими
незаперечними доказами є й письмове
повідомлення працівника про
заплановані зміни ( а.с. 47-48) з розпискою
останнього про ознайомлення (а.с. 147), а
також письмова заява працівника (а.с.
8-9), що він не відмовляється
продовжувати роботу у зв'язку із зміною
істотних умов праці та згоден
продовжувати роботу в нових умовах.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Отже зі змісту зазначеної норми
вбачається, що зміна істотних умов
праці може бути визнана законною
тільки в тому випадку, якщо буде
доведена наявність змін в організації
виробництва і праці.

Як вбачається з матеріалів справи, у
штатному розписі лікарні станом на
01.12.2013 р. було передбачено 40,25 штатних
посад акушерського відділення і 12,25
посад гінекологічного відділення.
Причому, посада завідувача в
гінекологічному відділенні була
відсутня (а.с. 132-136).

Як видно із штатного розпису станом на
02.01.2014 р., затвердженого відповідно до
п.5.5 Статуту райлікарні та наказу № 183
від 10.12.2013 року, головою Городоцької
райдержадміністрації та погодженого у
районному фінансовому управлінні,
після реорганізації було утворено нове
відділення - акушерсько-гінекологічне
у складі 52,50 штатних одиниць з новою
посадою - завідувача
акушерсько-гінекологічного
відділення, лікаря-акушер-гінеколога
(а.с.137-141).

Судом встановлено, що у штатному
розписі лікарні до реорганізації у
рядку 38 зазначено назву посади -
завідувач акушерського відділення,
лікар-акушер-гінеколог, а після
реорганізації, тобто внаслідок
фактичного злиття двох відділень була
виведена попередня посада і введена
нова-завідувач
акушерсько-гінекологічного
відділення, лікар-акушер-гінеколог.

Доплата лікарю, який займає посаду
завідувача відділення, згідно з п.2.2.3
наказу МОЗ України № 308/519 від 05.10.2005 р.,
за завідування визначена в розмірі 25%
від посадового окладу.

Оскільки ОСОБА_1 було поновлено на
посаді завідувача акушерським
відділенням, яку він займав до 30.04.2014
року, здійснено реорганізацію,
попереджено про зміну істотних умов
праці у строк, що не менший ніж 2 місяці
до видання наказу від 30.04.2014 року, йому
проведена оплата за завідування, а
також враховуючи, що він фактично дав
письмову згоду на виконання роботи
лікаря-акушер-гінеколога зі зменшенням
ставки до 0,5 та із розширенням обсягу
обов'язків, а саме 0,5 ставки
лікаря-акушер-гінеколога ургентного,
тому слід вважати, що умови, визначені
ст. 32 КЗпП України відповідачем
додержано.

З огляду на встановлені обставини
та зазначені норми матеріального
права, колегія суддів приходить до
висновку, що судом першої інстанції на
підставі встановлених фактів, що
підтверджуються належними та
допустимими доказами та з урахуванням
обраного позивачем способу захисту
порушеного права обґрунтовано
відмовлено у позові.

Таким чином, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що вони є
безпідставними і не спростовують
правильних висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
позивача слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін, як
таке, що ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді