АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3929/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2653/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів : Омельченко Л.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною Приватного
акціонерного товариства "Вищий
навчальний заклад "Міжрегіональна
Академія управління персоналом"

на рішення Київського районного суду
м.Полтави від 14 липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
"Вищий навчальний заклад
"Міжрегіональна Академія управління
персоналом" про стягнення невиплаченої
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду
м.Полтави від 14 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Вищий навчальний заклад
«Міжрегіональна академія управління
персоналом» заборгованість по
заробітній платі за період з квітня по
травень 2014 року з врахуванням
компенсації невикористаної відпустки,
вихідної допомоги при звільненні та
індексації заробітної плати в сумі 1114
грн. 46 коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 620 грн. 32 коп., на відшкодування
завданої моральної шкоди 1500 грн.,
всього стягнути 3234 грн. 78 коп.

Рішення допущено до негайного
виконання в частині стягнення
заробітної плати в сумі 541 грн. 12 коп.,
решту суми - 2693 грн. 66 коп. стягнути
після набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Вищий навчальний заклад
«Міжрегіональна академія управління
персоналом» судовий збір у розмірі 365
грн. 40 коп.

ПрАТ «Вищий навчальний заклад
«Міжрегіональна академія управління
персоналом» подала апеляційну скаргу
на вказане рішення, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2 з 02 вересня 2013 року по 23
травня 2014 року працювала на посаді
доцента кафедри правознавства в
Приватному акціонерному товаристві
«Вищий навчальний заклад
«Міжрегіональна академія управління
персоналом».

Звільнена з роботи 23 травня 2014 року
згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним
бажанням у зв'язку з невиконанням
власником або уповноваженим органом
законодавства про працю, умов
колективного чи трудового договору
(а.с.13).

Як вбачається з наказу МАУП від 22
травня 2014 року №276-п, у зв'язку зі
звільненям їй належить до виплати
вихідна допомога у розмірі
тримісячного середнього заробітку
згідно ст.44 КЗпП України, компенсація
невикористаних днів щорічної основної
відпустки в кількості 48 календарних
днів.

Крім того, в наведеному наказі надано
уповноваженим працівникам вказівку
здійснити перерахунок заробітної
плати ОСОБА_2 відповідно до фактично
вичитаних годин педагогічного
навантаження в період роботи з 02
вересня 2013 року по 23 травня 2014 року, а
також утримати із розрахункових виплат
ОСОБА_2 помилково нараховану та
виплачену суму допомоги по вагітності
та пологах в розмірі 1021,65 грн.

Як вбачається з розрахункового листка
ОСОБА_2 за травень 2014 року, їй
нарахована заробітна плата за травень
2014 року в розмірі 1643,29 грн., з яких 417,62
грн. - оклад/тариф, 947,04 грн. - компенсація
відпустки, 1252,86 грн. - вихідна допомога,
13,77 грн. - індексація заробітної плати.
Крім того, здійснено коригування
педагогічного навантаження шляхом
вирахування 988,00 грн. (а.с.12).

Також, як вбачається з даного
розрахункового листка, з заробітку
ОСОБА_2, крім обов'язкових платежів,
здійснено утримання «надлишкової
допомоги по вагітності та пологах» в
сумі 1021,65 грн.

Взагалі визначено, що до виплати за
травень 2014 року належить 176,34 грн., а з
врахуванням боргу підприємства за
минулий період - 1164,21 грн.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем в день
звільнення або пізніше розрахунок з
позивачем в повному обсязі проведено
не було.

Як вбачається з довідки від 12 липня 2014
року №137, 26 червня 2014 року їй виплачено
лише 1275,42 грн.

При цьому, як вбачається з
розрахункового листка за травень 2014
року та з пояснень сторін в судовому
засіданні, сума в розмірі 1164,21 грн. є
безспірною, визначена в розрахунковому
листку як борг за підприємством на
кінець місяця, і фактично виплачена
позивачу 26 червня 2014 року.

Щодо іншої суми у розмірі 1021,65 грн., що
відрахована відповідачем з заробітку
позивача як надлишкова допомога по
вагітності і пологах, між сторонами
виник спір.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Вирішуючи питання щодо правомірності
такого відрахування, місцевий суд
вірно виходив з того, що згідно п.1 ч.2
ст.127 КЗпП України для повернення сум,
зайво виплачених внаслідок лічильних
помилок, може бути здійснено за наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу, якщо
працівник не оспорює підстав і розміру
відрахування.

ОСОБА_2 проти такого відрахування
категорично заперечувала, про що
зазначила при ознайомленні з наказом
про звільнення (а.с.13).

Також даною нормою встановлено, що
такий наказ про відрахування може бути
видано не пізніше одного місяця з дня
закінчення строку, встановленого для
повернення авансу, погашення
заборгованості, або з дня виплати
неправильно обчисленої суми.

Позивачу помилково обрахована сума
допомоги по вагітності та пологах в
розмірі 1441,27 грн. була виплачена 20
червня 2012 року, що встановлено актом
№156 перевірки правильності
нарахування, перерахування і
використання коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (а.с.16-18).

Тому правові підстави для видачі
відповідачем наказу про здійснення
відрахування такої переплати допомоги
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КЗпП України при
кожній виплаті заробітної плати
загальний розмір усіх відрахувань не
може перевищувати двадцяти процентів,
а у випадках, окремо передбачених
законодавством України, - п'ятдесяти
процентів заробітної плати, яка
належить до виплати працівникові.

Згідно ст.129 КЗпП України не
допускаються відрахування з вихідної
допомоги, компенсаційних та інших
виплат, на які згідно з законодавством
не звертається стягнення.

Відповідач даних норм закону до уваги
не взяв, і здійснив відрахування в тому
числі із вихідної допомоги та
компенсації за невикористану
відпустку позивача.

На підставі викладеного судом
правильно встановлено, що відповідачем
неправомірно відраховано із заробітку
позивача 1021,65 грн.

Враховуючи здійснену відповідачем 26
червня 2014 року виплату позивачу в сумі
1275,42 грн., на час розгляду справи судом
борг відповідача перед позивачем
становив 1114,46 грн.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Належні до виплати позивачу кошти,
відносно яких спір між сторонами був
відсутній, виплачені ОСОБА_2 26.06.2014 року.
Тому середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
позивача вірно обрахований судом
першої інстанції за період з 24 травня
2013 року по 26 червня 2014 року, тобто за 1
місяць і 3 робочі дні.

Середній заробіток позивача, що
підлягає виплаті їй за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
суд правильно обрахував відповідно до
вимог Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 №100, виходячи із розміру
заробітної плати за два останні повні
місяці роботи та кількості робочих
днів.

Суд прийшов до вірного висновку, що з
відповідача на користь позивача
підлягає до стягнення сума 620,32 грн. (541,12
грн. х 1 місяць + 26,40 грн. х 3 робочих дні)
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
власником або уповноваженим ним
органом моральна шкода
відшкодовується працівнику у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року, під
моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Оскільки було встановлено порушення
відповідачем законних прав позивача
ОСОБА_2, що призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагали від неї додаткових
зусиль для організації свого життя, суд
прийшов до вірного висновку, що
позовні вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди підлягають часковому
задоволенню в сумі 1500 грн., що в повній
мірі відповідає обставинам справи,
засадам розумності та справедливості.

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Київського
районного суду м.Полтави від 14 липня 2014
року та задоволення апеляційної скарги
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -,

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Вищий
навчальний заклад "Міжрегіональна
Академія управління персоналом" -
відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Полтави від 14 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.М. Триголов

Судді:
Л.М. Омельченко

А.І. Дорош