Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2206/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Регеша
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.10.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л, Франко В.А.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
позовом спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 03 липня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року спільне підприємство
товариство з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
звернулося до суду з позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
користування тепловою енергією за
період з 01.09.2005 року по 01.01.2014 року у сумі
17143,84 грн., а також втрат від інфляції -
4606,20 грн. та трьох відсотків річних -
1946,16 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що
квартира відповідачів в опалювальний
сезон забезпечувалася тепловою
енергією, яку надавало СП ТОВ
"Світловодськпобут", нарахування
вартості проводилось за встановленими
тарифами, проте послуги ними не
оплачувались, внаслідок чого утворився
борг, який підлягає відшкодуванню з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 03.07.2014 року відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі СП ТОВ
"Світловодськпобут" ставить питання
про скасування судового рішення з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального та порушення
норм процесуального права і ухвалення
нового рішення про часткове
задоволення позову. Просить стягнути з
відповідачів заборгованість за
послуги з централізованого опалення в
сумі 7810,19 грн., втрати від інфляції
втрати - 214,13 грн. та три відсотка річних
в сумі 345,23 грн. Зазначає, що висновки
суду не відповідають обставинам справи
та дослідженим доказам. На його думку
суд безпідставно послався на
відсутність між сторонами договору про
надання послуг з централізованого
опалення як на підставу відмови у
задоволенні позову. При встановленні
індивідуального опалення
відповідачами порушено встановлений
порядок відключення від мережі
централізованого опалення, що не
враховано судом. Не було взято до уваги,
що акт прийому закінчення будівництва
по переобладнанню квартири на
індивідуальне опалення, складений між
ПП «Єва» та відповідачами, не може бути
допустимим доказом на підтвердження
відмови споживачів від отримання
послуг.

Представником відповідачів ОСОБА_5
направлено письмове заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просив її
відхилити та залишити рішення суду
першої інстанції без змін. Звернув
увагу на відсутність договірних
правовідносин між сторонами, вважав
безпідставними доводи позивача щодо
обов"язку відповідачів сплачувати за
послуги з теплопостачання, посилаючись
на відключення квартири від мережі
централізованого опалення і
встановлення індивідувального
опалення.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, який підтримав
доводи апеляційної скарги, пояснення
представника відповідачів, який згоден
з рішенням суду, вивчивши матеріали
справи, дослідивши доводи апеляцвійної
скарги, перевіривши законність і
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

При виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 Кодексу.

Вирішуючи зазначені категорії справ,
суди згідно Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року повинні встановити чи
існували між виконавцем послуг та їх
споживачем договірні (фактичні
договірні) відносини щодо надання
послуг з централізованого
теплопостачання; зясувати чи дійсно
зазначені послуги були отримані
споживачем; якщо мало місце
відключення від системи
централізованого опалення, перевірити
правомірність такого відключення.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що рішеннями
виконавчим комітетом Світловодської
міської ради від 15.03.2007 року № 732 та від
15.08.2012 року № 742 СП ТОВ
«Світловодськпобут» визначено
виконавцем послуг з централізованого
опалення та гарячого водопостачання
(а.с.10-11).

З довідки про розмір платежів
вбачається, що на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які проживають за адресою: АДРЕСА_1,
відкрито особовий рахунок НОМЕР_1,
нарахування проводилось за розміром
опалювальної площі відповідно до
встановлених тарифів, заборгованість
виникла з жовтня 2005 року року, послуги
частково оплачувалися до березня 2008
року, на 01.01.2014 року борг рахується в
сумі 17143,84 грн. (а.с.6-7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції послався на
відсутність між сторонами письмово
оформленого договору.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду.

З матеріалів справи убачається, що між
сторонами склалися договірні
відносини, відповідачами у
добровільному порядку здійснювалася
оплата за централізоване опалення, що
підтверджується довідкою про розміри
платежів за послуги (а.с.6-7), а також
згідно довідки, виданої начальником
відділу ДВС Світловодського МУЮ
Кіровоградської області, сплатили борг
за рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 03.11.2005 року (а.с.5).

Свобода договору, закріплена у ст.
ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом
цивільного законодавства передбачена
обов'язковість положень цього акту для
сторін договору, сторонни не вправі
відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК
України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачають обов'язок споживача
житлово-комунальних послуг укласти
письмовий договір з виконавцем послуг
на основі типового договору.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з
положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК
України виконавець послуг вправі
звернутись до суду за захистом свого
права, яке підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Така правова позиція. висловлена в
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 10
жовтня 2012 року (справа № 6-110цс12)

Належна відповідачам квартира
знаходиться у багатоповерховому
будинку, обладнаному системою
централізованого опалення, послуги з
теплопостачання надає позивач.

Згідно ст. 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" позивач
надає послуги , що за своїм
функціональним призначенням є
комунальними послугами, а саме -
надання послуг з централізованого
опалення та теплого водопостачання.
Відповідно до п. 14.1 типового Договору
про надання послуг з теплопостачання
відповідачі зобов'язані своєчасно
проводити оплату за надані послуги з
теплопостачання.

За умовами п.3 та п.5 ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" та п. 7
"Правил користування приміщенням
житлових будинків і прибудинковими
територіями" в редакції, затвердженій
постановою Кабінету Міністрів України
№ 45 від 24.01.2006 року - власник, наймач
(орендар) квартири зобов'язаний укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем
відповідно до Типового договору,
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Колегія суддів вважає доведеним факт,
що між сторонами у справі, як між
виконавцем послуг та їх споживачем,
існують договірні (фактичні договірні)
відносини щодо надання послуг з
централізованого теплопостачання на
умовах, передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Взаємні права та зобов'язання сторін
врегулбовані Законом України "Про
житлово-комунальні послуги", Правилами
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
Типовим договором про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
630 від 21 липня 2005 року, і відсутність
письмового договору не свідчить про
відсутність між сторонами договірних
правовідносин.

Відповідно до п.8 ч.3 ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
споживачі житлово-комунальних послуг
повинні дотримуватись вимог житлового
та містобудівного законодавства щодо
здійснення ремонту чи реконструкції
приміщень або їх частин, не допускати
порушення законних прав та інтересів
інших учасників відносин у сфері
житлово-комунальних послуг.

Відключення споживача від мереж
централізованого опалення має
проводитися відповідно до Порядку
відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання, затвердженого
наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України 22.11.2005 року № 4.
Цей Порядок визначає процедуру
відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води (далі - ЦО і
ГВП) житлового будинку при відмові
споживачів від послуг ЦО і ГВП. Дія
цього Порядку не поширюється на
власників, наймачів (орендарів) окремих
приміщень, які були відокремлені від
мереж централізованого опалення та
гарячого водопостачання та
користуються автономним
теплопостачанням до набрання чинності
цим Порядком.

Згідно вказаного Порядку, для
реалізації права споживачів на відмову
від отримання послуг ЦО і ГВП орган
місцевого самоврядування або місцевий
орган виконавчої влади створює своїм
рішенням постійно діючу міжвідомчу
комісію для розгляду питань щодо
відключення споживачів від мереж ЦО і
ГВП, призначає голову та затверджує її
склад.

Порядком визначено склад постійно
діючої міжвідомчої комісії з розгляду
питань пов'язаних з відключенням
споживачів від мереж ЦО і ГВП.

Обгрунтовуючи відмову у задоволенні
позову, суд першої інстанції також
виходив з того, що позивачем не надано
доказів постачання теплової енергії до
квартири відповідачів та не
спростовано факт відсутності у
квартирі відповідачів
централізованого опалення.

Проте такий висновок суду,
всупереч ст.ст. 213, 214 ЦК України є таким,
що свідчить про невідповідність
висновків обставинам справи та
неправильну оцінку досліджених
доказів, на які сторони посилалися на
підтвердження своїх вимог та
заперечень.

Відповідно до витягу з протоколу №9
засідання міжвідомчої комісії для
розгляду питань щодо відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення і гарячого водопостачання від
07.09.2006 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на
влаштування системи індивідуального
опалення та гарячого водопостачання,
який дійсний до початку опалювального
сезону 2006-2007 років (а.с.31). Згідно даного
витягу громадянам які отримали дозвіл
та установили індивідуальне опалення,
необхідно було укласти договір з СП ТОВ
«Світловодськпобут» на опалення місць
загального користування будинку.

Світловодським управлінням по
експлуатації газового господарства в
2006 році на ім'я ОСОБА_3 було виготовлено
та затверджено робочий план №6604
облаштування індивідуальної системи
опалення приміщення квартири АДРЕСА_1
(а.с.32-33).

Згідно копії акта про приймання
закінченого будівництва об'єкта
системи газопостачання від 02.10.2006 року
АДРЕСА_1, складеного між замовником -
ОСОБА_3 та генеральним підрядником - ПП
«Єва», роботи щодо встановлення
індивідуального опалення проводилися
в жовтні 2006 року, документація
відповідала вимогам Правил приймання
закінчених будівництвом об'єктів
системи газопостачання та Правил
безпеки системи газопостачання
України, об'єкт прийнятий до
експлуатації (а.с.34).

В матеріалах справи наявне рішення
сесії Світловодської міської ради
Кіровоградської області від 27.04.2010 року
за № 1587 про заборону генеральному
директору СП ТОВ "Світловодськпобут"
Яремченко С.О. проводити незаконні
нарахування плати за послуги
централізованого теплопостачання
громадянам, які відмовилися від
користування послуг СП ТОВ
"Світловодськпобут" і відключилися від
мереж централізованого опалення та
скасувати нарахування за послуги з
фінансових особових рахунків
зазначеної категорії громадян (а.с.35).

Суд першої інстанції не звернув уваги,
що відповідачами було порушено порядок
та процедуру відключення від системи
централізованого опалення.

Так, проект документації не було
узгоджено з усіма організаціями, які
видали технічні умови на підключення
будинку до зовнішніх мереж, а саме з СП
ТОВ "Світловодськпобут".

Відключення приміщень від
внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП
виконувалася монтажною організацією,
яка реалізувала проект, за участю
уповноваженої особи власника
житлового будинку та власника
квартири, але без представника
виконавця послуг з ЦО і ГВП - СП ТОВ
"Світловодськпобут", що не
заперечується відповідачами.

Крім того, наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 6 листопада 2007
року № 169, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України від 28
листопада 2007 року № 1320/14587, були
затверджені зміни до вказаного
Порядку, які унеможливлюють
відключення від мереж
централізованого опалення й гарячого
водопостачання окремих квартир у
багатоквартирному будинку і
дозволяють таке відключення лише
будинку в цілому.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до пунктів 24-26 зазначених
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.05 року № 630, споживачі можуть
відмовитися від отримання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Самовільне
відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

За таких обставин встановлення
безпосередньо у будинках,
багатоквартирних будинках або
квартирах громадян автономного чи
індивідуального опалення не є
припиненням (розірванням, зміною)
договору (договорів) про
централізоване теплопостачання, тому
що для такого припинення, розірвання
(зміни) заінтересована сторона
зобов'язана вчинити передбачені
договором чи/або законом дії.

Оскільки взаємовідносини виконавця
послуг та споживачів послуг з
централізованого теплопостачання
регулюються законом і договором,
відключення споживача від мереж
централізованого водопостачання без
оформлення відповідних документів ще
не є відмовою від одержання названих
послуг. Тобто, оскільки послуга
надається централізовано шляхом
постачання теплової енергії до мереж,
відключення окремих споживачів від
мереж централізованого водопостачання
без оформлення обов'язкових
документів, які не надають право на
таке відключення (від'єднання), саме по
собі ще не є підставою для
постачальника послуг не надавати
такому споживачеві рахунки для оплати
послуг.

Колегія суддів вважає доведеним
факт надання послуг з теплопостачання
позивачем та отримання зазначених
послуг відповідачами.

Самовільне відключення квартири
відповідача від системи
централізованого опалення не є
підставою для припинення нарахування
оплати за теплопостачання.
Статтями 20 та 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
права та обовязки споживача та
виконавця житлово-комунальних послуг,
відповідно до яких споживач має право
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, а
обовязком виконавця є надання таких
послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно статті 68 ЖК України наймач
зобов"язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Відповідно до підпункту 2 пункту
«а» статті 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування» до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів
щодо оплати побутових, комунальних,
транспортних та інших послуг, які
надаються підприємствами та
організаціями комунальної власності
відповідних територіальних громад;
погодження в установленому порядку цих
питань з підприємствами, установами та
організаціями, які не належать до
комунальної власності.

Проте суд першої інстанції
всупереч встановленим обставинам та
вимогам статті 68 ЖК України, статей 20, 21
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» та статті 10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», відмовив у
задоволенні позову, фактично
звільнивши відповідачів від сплати за
отримані послуги, хоча законодавство
не передбачає такого звільнення у
випадку односторонньої відмови від
послуг.

Суд також не врахував, що згідно
зі статтею 614 ЦК України особа
звільняється від відповідальності за
невиконання зобовязання лише у тому
випадку, коли доведе відсутність своєї
вини у порушенні такого зобовязання.

Що узгоджується з правовою
позицією, викладеною в Постанові
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 27 березня
2013 року (справа № 6-6ц13)

Послуги з теплопостачання
будинку, де знаходиться квартира
відповідачів надавав позивач, що
підтверджується рішеннями виконавчого
комітету Світловодської міської ради
Кіровоградської області № 732 від 15.03.2007
року "Про визначення виконавця
житлово-комунальних послуг" та № 742 від
15.08.2012 року "Про визначення виконавця
житлово-комунальної послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання".

Рішеннями виконкому № 1148 від 18.09.2008
року та № 1637 від 29.12.2010 року затверджено
тариф на послуги з теплопостачання для
населення в розмірі відповідно 6,69 грн.
та 7,36 грн. за 1кв.м опалювальної площі в
місяць.

Зазначений в довідках розмір
нарахування оплати за послуги з
теплопостачання, здійснений позивачем,
відповідає пропорційно до
встановлених тарифів та опалювальної
площі квартири відповідачів, що
складає 60,7 кв.м (а.с.6-7, 244).

Оплата за послуги з теплопостачання
згідно з діючим тарифом нараховувалась
за опалювальні періоди, тривалість
яких встановлена відповідно до рішень
виконкому Світловодської міської ради
Кіровоградської області (а.с.105-120) та
наказів СП ТОВ "Світловодськпобут"
(а.с.121-138).

Правильність нарахування розміру
заборгованості відповідачі не
оспорили.

Статтею 24 Закону України "Про
теплопостачання" від 2 червня 2005 року
передбачено, що одним із основних
обов'язків споживача теплової енергії
є своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії.

Відповідно до ст.19 зазначеного
Закону споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Заперечуючи проти вимог позивача
про стягнення заборгованості по оплаті
послуг з теплопостачання, відповідачі
також посилались на сплив позовної
давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи те, що позивач звернувся в
суд з позовом 30.01.2014 року, тобто поза
межами строку позовної давності, тому
позовна давність до вимог про
стягнення з відповідачів боргу за
надані послуги, що рахується за період
до 30.01.2011 року спливла.
Стаття 625 ЦК України встановлює
відповідальність за порушення
грошового зобов"язання.

За частиною другою вказаної
статті боржник, який прострочив
виконання грошового зобовязання, на
вимогу кредитора зобовязаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів н встановлений
договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК
України дає підстави для висновку, що
відповідальність за порушення
грошового зобовязання, встановлена
статтею 625 ЦК України, передбачає
насамперед наявність договірних
правовідносин, тобто положення
зазначеної статті поширюються на
порушення грошового зобовязання.

Оскільки підтвердження у
відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України про неотримання відповідачами
від СП ТОВ "Світловодськпобут" послуг
теплопостачання квартири АДРЕСА_1
відсутні, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4, будучи
співвласниками вказаного житлового
приміщення, зобовязані здійснювати
своєчасну оплату за надані позивачем
послуги теплової енергії, однак свого
обов"язку не виконують, внаслідок чого
утворилася заборгованість перед СП ТОВ
"Світловодськпобут", яка в межах строку
позовної давності підлягає стягненню
з відповідачів з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних

.За таких обставин рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для його
скасування з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову і
стягнення в рівних частках з
відповідачів на користь позивача
заборгованості за послуги
централізованого опалення за період з
01.01.2011 року по 01.01.2014 року в сумі 7810,19
грн., втрат від інфляції в сумі 214,13 грн.,
та трьох відсотків річних в сумі 345,23
грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України в
порядку розподілу судових витрат за
рахунок відповідачів підлягають
відшкодуванню сплачений позивачем
судовий збір.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю «Світловодськпобут»
задовольнити.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 03 липня 2014 року скасувати.

Позов спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю «Світловодськпобут»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
«Світловодськпобут» у відшкодування
боргу за послуги з централізованого
теплопостачання - по 3905,09 грн.,
інфляційних втрат - по 107,60 грн., та тьох
відсотків річних - по 172,61 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
«Світловодськпобут» понесені судові
витрати - по 102,73 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: