Номер провадження 2/754/532/14
РІШЕННЯ

Іменем України

26.08.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді Клочко
І.В.

при секретарях Ліщитович
К.О., Козійчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та визнання права власності
на ? частину майна. Свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що 20.07.2002 року між
сторонами був укладений шлюб, за час
перебування у шлюбі у позивача та
відповідача народилося дві доньки,
також з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно
проживали двоє синів від першого шлюбу
позивачки, а тому позивач та відповідач
стали в чергу на квартиру в
Святошинському РДА, як багатодітна
родина. В зв'язку з тим, що позивачу та
відповідачу запропонували молодіжне
кредитування на житло, а ОСОБА_1 вже
було більше 35 років, а ОСОБА_2 ще 35 не
виповнилося, то останні вирішили
терміново розірвати шлюб, з метою
оформлення молодіжного кредиту на
житло. Таким чином, 30.11.2006 року шлюб між
позивачем та відповідачем було
розірвано. Однак, не зважаючи на
розірвання шлюбу сторони продовжували
проживати однією сім'єю та вести
спільне господарство.

21.08.2014 року до суду надійшла заява від
ОСОБА_1 про залишення частини позовних
вимог без розгляду, а саме: визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та визнання
права власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги щодо
встановлення факту проживання
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог
заперечувала та просила у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 26.08.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання права власності на ? частину
квартири та ? частину земельної ділянки
- залишено без розгляду (а.с.130).

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, свідків - ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про одруження,
шлюб між сторонами був укладений 20.07.2002
року (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають двох дітей:
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвами про народження (а.с.11,12).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 16.11.2006 року, шлюб між
сторонами розірвано (а.с.54), що також
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 30.11.2006 року (а.с.13).

15.12.2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ
«Хрещатик» було укладено договір
№086/05-100/29-38/1-06 про участь у Фонді
фінансування будівництва виду А
частини площі житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.23-28).

15.12.2006 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки
№37/06-159М-01 (14-17).

Відповідно до акту прийому-передачі
об'єкту інвестування (квартири) від
06.10.2008 року, забудовник передає, а
довіритель - ОСОБА_2 у повному обсязі
здійснила оплату та приймає квартиру
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29), що також
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 09.10.2008 року (а.с.34).

Згідно з рішенням Музичанської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 16.09.2005
року ОСОБА_2 було надано дозвіл на
складання проекту землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в АДРЕСА_2,
площею 0,15 га (а.с.35), на підставі якого
останньою було отримано державний акт
про право приватної власності на
вищезазначену земельну ділянку.

Аналізуючи встановлені по справі
обставини в їх сукупності, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 74 СК України, передбачено,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 16.11.2006 року було
встановлено, що сторони з серпня 2004
року не ведуть спільного господарства,
мають окремий бюджет, не підтримують
подружніх стосунків, а подальше
спільне життя подружжя й збереження
шлюбу суперечить інтересам дітей.

Також в рішенні суду від 16.11.2006 року
зазначено, що позивач - ОСОБА_1
звертався з позовом про розірвання
шлюбу посилаючись на те, що на час
подачі позову до суду про розірвання
шлюбу, він підтримував стосунки з іншою
жінкою.

Частиною 3 ст. 61 ЦК України, передбачено,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В судовому засіданні представник
позивача звертав увагу суду на
фотокартки, які містяться в матеріалах
справи, однак в судовому засіданні не
було надано доказів, що вказані дати
біля фотокарток відповідають
дійсності та були зроблені саме в
період після розірвання шлюбу, а тому
суд вважає, що дані докази не можуть
вважатися належними та допустимими.

Також суд не бере до уваги показання
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, а саме
щодо факту проживання позивача та
відповідача однією сімє'ю після
розірвання шлюбу, оскільки вони є
суперечливими і не узгоджується з
показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Таким чином, позивачем не доведено факт
проживання однією сім'єю з
відповідачкою після розірвання шлюбу,
а тому суд вважає, що обставини, на які
ОСОБА_1 посилався, як на підставу своїх
вимог, не знайшли підтвердження в
судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд вважає за не
обхідне в задоволенні позовних вимог
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 74 СК України, ст.ст. 60, 61, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий: