АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/1779/14-ц 22-ц/774/1681/К/14
Справа № 212/1779/14-ц
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/1681/К/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4, представника
третьої особи відділу опіки та
піклування виконкому Саксаганської
районної у місті ради Маслової Наталії
Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю
в інтересах ОСОБА_6 на рішення
Жовтневого районного суду м.Кривого
Рогу від 17 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи:
відділ опіки та піклування виконкому
Жовтневої районної у місті ради, відділ
опіки та піклування виконкому
Саксаганської районної у місті ради,
Жовтневий районний відділ у м.Кривому
Розі Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області, про надання дозволу для
тимчасового виїзду дитини за кордон
без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_6 та просила
суд надати дозвіл на оформлення
проїзного документа неповнолітнього
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, для його
тимчасового виїзду за кордон у
супроводі матері, позивача ОСОБА_3, без
згоди його батька, відповідача ОСОБА_6
та надати дозвіл на тимчасовий виїзд
дитини до Федеративної Республіки
Німеччина у період часу з 01.06.2014 року по
01.06.2015 року з терміном до 30 календарних
днів перебування у даній країні у
супроводі матері, позивача ОСОБА_3, без
згоди батька дитини, відповідача
ОСОБА_6

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначила, що з 17 вересня 2010 року по 14
листопада 2012 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_6 Від шлюбу сторони мають сина,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина народилася
з патологією, яка була помітна ще під
час вагітності. На теперішній час сину
сторін у справі, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
встановлено діагноз - вроджена
патологія-агенезія правої нирки та
хронічний пієлонефрит єдиної
вікарно-гіпертрофованої лівої нирки.
Дані відомості підтверджуються
випискою із медичної картки
амбулаторного стаціонарного хворого
форми № 027/о від 16.10.2013 року, а також
копією епікризу № 6370/636, дитині
рекомендований постійний нагляд у
педіатра, уролога, а також він потребує
поглибленого обстеження з метою
виключення іншої вродженої патології
та розробки оптимальної тактики
ведення хворого. Стан здоров'я дитини
погіршується, у зв'язку з чим, позивач
надіслала медичну документацію сина до
Служби медичної допомоги Німеччини, з
якої 10.11.2013 року їй надійшло запрошення
для проходження діагностики та
лікування сина. Незважаючи на інтереси
дитини, відповідач не надає згоди на
виїзд дитини за кордон для проведення
обстеження та лікування, у зв'язку з
чим, ОСОБА_3 звернулася до суду з даним
позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 26 травня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено.

Надано дозвіл на виготовлення
проїзного документу неповнолітньої
дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, для
тимчасового виїзду за межі України (за
кордон), у супроводі його матері,
ОСОБА_3, без згоди його батька, ОСОБА_6.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, за кордон - до Федеративної
Республіки Німеччина, у період часу з 01
червня 2014 року по 01 червня 2015 року з
терміном до 30 календарних днів
перебування у даній країні у супроводі
матері, ОСОБА_3, без згоди та супроводу
батька, ОСОБА_6.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_6 на
користь позивача ОСОБА_3 судові витрати
в розмірі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Зокрема, апелянт посилається на
те, що суд необґрунтовано відмовив у
задоволенні клопотання про залучення
до участі у справі управління охорони
здоров'я виконкому Криворізької
міської ради для надання пояснень
спеціалістом урологом стосовно
захворювань сина відповідача та
необхідності його лікування за
кордоном.

На думку апелянта, позивач звернулася
до суду з даним позовом з метою вивезти
дитину за кордон та залишитися там для
постійного проживання.

Протягом 2012 та 2013 років позивач
від*їзжала за межі України по
туристичній путівці до Франції на 14
днів та до Польщі на 10 днів, при цьому
залишаючи сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
своїх батьків, не піклуючись про його
стан здоров'я.

Судом при ухваленні рішення не
взято до уваги відсутність запрошення
з клініки на лікування дитини,
платіжного документу щодо вартості
лікування у клініці Німеччини;
відсутність доказів наявності у
позивача достатніх коштів на лікування
дитини за кордоном. Крім того, в
матеріалах справи відсутні належні
докази постійного відвідування сином
сторін у справі дитячого уролога,
оскільки медичні документи, надані
позивачем, були видані два роки тому.

Натомість, син відповідача та позивача,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
перебуває у гарному стані, відвідує
дитячий садок, йому не встановлено
інвалідність медичними комісіями,
внаслідок виявленого захворювання
дитина проходить лікування
стаціонарно.

Також апелянт зазначив, що в Україні є
велика кількість як приватних, так і
державних лікувальних закладів, які
проводять лікування таких захворювань,
як встановлено малолітньому
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, представник відповідача в
апеляційній скарзі зауважив, що у
прохальній частині позовної заяви
ОСОБА_3 не вказала, з якою метою хоче
вивезти дитину за кордон - для
медичного обстеження чи лікування.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_6 з 17 вересня 2010
року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 24.11.2012 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню
дитину - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після
розірвання шлюбу позивач ОСОБА_3 з
сином проживає окремо від відповідача,
дитина знаходиться на повному її
утриманні, відповідач має
заборгованість по аліментам на
утримання дитини, які стягуються за
рішенням суду.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно висновку Обласного
комунального закладу «Міжобласний
центр медичної генетики і пренатальної
діагностики» від 11.11.2010 року син сторін
у справі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився
з патологією, - мовою оригіналу -
«препограничная вентрикулодилятация
справа. Предположительно мультикистоз
и тазовая дистопия правой почки».

На третій день життя дитини було
встановлено, що він має - мовою
оригіналу - «Признаки агенезии правой
почки. Пиелоэктация слева.
Гемодинамические показатели в
пределах нормы. Викарная гипертрофия
левой почки».

З приводу вродженої патології від
народження дитина постійно перебуває
на диспансерному обліку у дитячого
уролога. На теперішній час у нього
мається наступний медичний діагноз:
вроджена патологія - агенезія правої
нирки та хронічний пієлонефрит єдиної
вікарно-гіпертрофованої лівої нирки,
що підтверджуються випискою із
медичної картки амбулаторного
стаціонарного хворого форми № 027/о від
16.10.2013 року, а також копією епікризу №
6370/636. Відповідно до п. 8 вказаної
виписки із медичної картки
амбулаторного стаціонарного хворого
форми № 027/о від 16.10.2013 року дитині
рекомендований постійний нагляд у
педіатра, уролога, а також дитина
потребує поглибленого обстеження з
метою виключення іншої вродженої
патології та розробки оптимальної
тактики ведення хворого.

Звернувшись до Служби медичної
допомоги Німеччини щодо обстеження та
лікування дитини, та направивши
медичну документацію сина, позивач
отримала запрошення для проходження
діагностики та лікування, у якому
вказано, що ОСОБА_7 має пройти негайне
медичне лікування.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
посилалася на те, що відповідач у
добровільному порядку відмовляється
надати дозвіл виїзду їхнього сина за
кордон для проходження діагностики та
лікування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності і обґрунтованості та
наявності правових підстав для їх
задоволення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову ОСОБА_3 та надання
дозволу для тимчасового виїзду дитини
за кордон без згоди та супроводу батька
з наступних підстав.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від
20 листопада 1989 року зі змінами,
схваленими резолюцією 50/155 Генеральної
Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року,
ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від
27.02.91, передбачає, що Держави-учасниці
докладають всіх можливих зусиль до
того, щоб забезпечити визнання
принципу загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки або
у відповідних випадках законні опікуни
несуть основну відповідальність за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції
Держави-учасниці визнають право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько (-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до статті 24 Конвенції
Держави-учасниці визнають право дитини
на користування найбільш досконалими
послугами системи охорони здоров'я та
засобами лікування хвороб і
відновлення здоров'я. Держави-учасниці
намагаються забезпечити, щоб жодна
дитина не була позбавлена свого права
на доступ до подібних послуг системи
охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обовязки
щодо дитини, незалежно від того,чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 155 СК України визначає, що
здійснення батьками своїх прав по
виконанню обов'язків мають
ґрунтуватися на повній повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року за №57 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2010 року № 724) (далі Правила) виїзд
з України громадян, які не досягли
шістнадцятирічного віку, здійснюється
за згодою обох батьків (усиновлювачів)
та в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли
вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил виїзд за
межі України громадян, які не досягли
шістнадцятирічного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

За п. 4 Правил виїзд за межі України
громадянина, який не досяг
шістнадцятирічного віку, і без згоди та
супроводу другого з батьків може бути
дозволено й на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з наявністю у дитини сторін у
справі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, вродженої
патології нирок, позивач ОСОБА_3
звернулася до відповідача ОСОБА_6 про
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон у її супроводі для медичного
обстеження, на що відповідач відповів
відмовою.

В засіданні колегії суддів позивачем
надано інформацію з Лікарні Св. Йозефа,
Фрайбург, Федеративної Республіки
Німеччина, згідно якої сину сторін у
справі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
заплановано лікування та медичні
процедури у мережі лікарень «RKK-Klinikum»
(Лікарня Св.Йозефа та Лікарня Лоретто).
Обстеження заплановано з 25.11.2014 року,
запланована тривалість 2-3 тижні.

Згідно попереднього розрахунку,
вартість обстеження дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, буде складати 2560 євро та
зазначено, що при прийнятті рішення про
поїздку з метою лікування, позивачу
ОСОБА_3 необхідно зробити попередню
проплату.

Згідно банківських квитанцій від 02.10.2014
року та 03.10.2014 року позивачем ОСОБА_3
внесено платежі у сумі по 560 євро.

Крім того, позивачем ОСОБА_3 на
підтвердження її платоспроможності
для організації поїздки за кордон з
дитиною та повернення до України,
надано довідку «А-БАНК» № 55623 від 10.10.2014
року, згідно якої на рахунку позивача
знаходиться 138 738,69 грн., що еквівалентно
8485,02 євро.

Відповідно до нотаріально посвідчених
заяв батьків позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8
та ОСОБА_11, вони погодилися виступити
фінансовими гарантами у поїздці
позивача з сином за кордон з метою
обстеження. При цьому батьком позивача
ОСОБА_8 надано довідки про його
майновий стан.

Враховуючи надані позивачем докази на
підтвердження мети її поїздки з
дитиною без супроводу та дозволу
батька - відповідача ОСОБА_6 до
Федеративної Республіки Німеччина для
обстеження сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
та з огляду на підтвердження
фінансової можливості забезпечити
таку поїзду та повернути дитину в
Україну, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про наявність правових
підстав для надання дозволу позивачу
для тимчасового виїзду дитини за
кордон без згоди та супроводу батька.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги відповідача про відсутність
запрошення з клініки на лікування
дитини, платіжного документу щодо
вартості лікування у клініці
Німеччини; відсутність доказів
наявності у позивача достатніх коштів
на лікування дитини за кордоном не
беруться до уваги колегією суддів з
вищенаведених підстав.

При вирішенні спору про надання
дозволу одному з батьків для
тимчасового виїзду дитини за кордон
без згоди та супроводу іншого з
батьків, у судовому рішенні має бути
посилання на п. 2 Закону про порядок
виїзду з України, п.п. 2,4-2 Правил
перетинання державного кордону та пп.16,
23 Правил оформлення і видачі паспорта.

У резолютивній частині рішення
необхідно зазначати про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон і про
надання дозволу на оформлення
проїзного документа на дитину,
зазначити відомості про країну виїзду,
строк та мету виїзду.

Однак, ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції не зазначив конкретний
період часу, на який позивач ОСОБА_3
може виїхати до Федеративної
Республіки Німеччина з дитиною
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та
супроводу батька-відповідача ОСОБА_6

Враховуючи орієнтовний період
перебування на обстеженні дитини
сторін у справі, зазначений в
інформації, наданій Лікарнею Св.
Йозефа, Фрайбург, Федеративної
Республіки Німеччина, колегія суддів
вважає за необхідне встановити період
перебування у Федеративні Республіці
Німеччина у супроводі матері
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та
супроводу батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5,
неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
25.11.2014 року до 24.12.2014 року для
обстеження.

У зв'язку з чим, рішення суду в цій
частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд необґрунтовано відмовив у
задоволенні клопотання про залучення
до участі у справі управління охорони
здоров'я виконкому Криворізької
міської ради для надання пояснень
спеціалістом урологом стосовно
захворювань сина відповідача та
необхідності його лікування за
кордоном не беруться до уваги колегією
суддів, оскільки позивачем надано
належні та допустимі докази на
підтвердження необхідності обстеження
дитини за кордоном. Крім того,
посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом першої інстанції помилково не
застосовано положення постанови КМУ
від 08.12.1995 року № 991 «Про затвердження
Положення про порядок направлення
громадян на лікування за кордон» та
наказу МОЗ України від 06.06.2008 року № 307
«Про забезпечення порядку направлення
громадян на лікування за кордон», на
думку колегії суддів, є безпідставними,
оскільки зазначеними правовими актами
обумовлено направлення громадян на
лікування за кордон за наявності
листа-направлення департаменту
охорони здоров*я облдержадміністрації,
тобто за державним замовленням, в той
час, як позивач має намір виїхати до
Федеративної Республіки Німеччина для
обстеження сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у
Лікарні Св. Йозефа, Фрайбург,
Федеративної Республіки Німеччина за
власні кошти.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивач звернулася до суду з даним
позовом з метою вивезти дитину за
кордон та залишитися там для
постійного проживання не беруться до
уваги колегією суддів, оскільки
спростовуються матеріалами справи та
наявними у ній доказами.

Також не можуть бути взяті до
уваги колегією суддів доводи
апеляційної скарги про те, що протягом
2012 та 2013 років позивач від*їзжала за
межі України по туристичній путівці до
Франції на 14 днів та до Польщі на 10 днів,
при цьому залишаючи сина, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на своїх батьків, не
піклуючись про його стан здоров'я,
оскільки висновків суду не
спростовують та свідчать про незгоду
відповідача по їх оцінці судом.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що їх син, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, перебуває у
гарному стані, відвідує дитячий садок,
йому не встановлено інвалідність
медичними комісіями, внаслідок
виявленого захворювання дитина
проходить лікування стаціонарно; крім
того, в Україні є велика кількість як
приватних, так і державних лікувальних
закладів, які проводять лікування
таких захворювань, як встановлено
малолітньому ОСОБА_7, не можуть бути
підставою для скасування законного та
обґрунтованого рішення суду, оскільки
медичними довідками встановлено, що
дитина має вроджену патологію нирок, у
зв'язку з чим, позивач використала своє
право вибору медичного закладу, де буде
проходити обстеження дитина.

Посилання представник відповідача в
апеляційній скарзі на те, що у
прохальній частині позовної заяви
ОСОБА_3 не вказала, з якою метою хоче
вивезти дитину за кордон - для
медичного обстеження чи лікування,
спростовуються матеріалами справи, а
саме - запрошенням з Лікарні Св. Йозефа,
Фрайбург, Федеративної Республіки
Німеччина на обстеження дитини,
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду на
підставі ст.309 ЦПК України в частині
терміну перебування у Федеративні
Республіці Німеччина змінити,
визначити період перебування у
супроводі матері ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4,
без згоди та супроводу батька ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, неповнолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25.11.2014 року до 24.12.2014 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.309 , 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 17 червня 2014 року в
частині терміну перебування у
Федеративні Республіці Німеччина
змінити, визначити період перебування
у супроводі матері ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4,
без згоди та супроводу батька ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, неповнолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25.11.2014 року до 24.12.2014 року.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: