Справа №478/1842/13-ц 20.03.2014 20.03.2014 20.03.2014
Провадження № 22ц/784/729/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача - ОСОБА_2 на рішення
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 8 січня 2014
року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог - Казанківської
районної державної нотаріальної
контори Миколаївської області про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину та про
визнання права власності на земельну
ділянку у порядку спадкування за
законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

22 жовтня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину та про
визнання права власності на земельну
ділянку у порядку спадкування за
законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько
ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати
ОСОБА_7 За свого життя ОСОБА_6 склав
заповіт, відповідно до якого заповідав
ОСОБА_5 свою земельну ділянку
сільськогосподарського призначення.
Звернувшись до нотаріуса, останній
отримав свідоцтво про право власності
у порядку спадкування за заповітом на
зазначену земельну ділянку. Проте,
після смерті батька, його мати прийняла
спадщину і мала право на спадкування
обов'язкової частки, як непрацездатна
особа за віком, яка проживала разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Він звернувся до нотаріальної контори
для прийняття спадщини після смерті
матері, однак йому було оформлено право
спадщини тільки на майно, що належало
особисто матері, в оформлені спадкових
прав на обов'язкову частку було
відмовлено з посиланням на довідку
сільської ради, яка органами
досудового слідства і судом була
визнана підробною, за якою на день
смерті з батьком ніхто не проживав та
не був зареєстрований.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4
просив встановити факт прийняття його
матір'ю обов'язкової частки спадщини
після смерті її чоловіка ОСОБА_6;
визнати недійсним у розмірі 2/3 частки
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом видане на ім'я ОСОБА_5, після
смерті ОСОБА_6; визнати за ним право
власності в порядку спадкування після
ОСОБА_7 на 2/3 частки земельної ділянки,
що належала за життя ОСОБА_6 та була
прийнята нею у порядку спадкування.

Рішенням Казанківського районного
суду Миколаївської області від
8 січня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі представник
позивача - ОСОБА_2 просила скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вимоги в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивач не надав
відповідних доказів для визначення
розміру обов'язкової частки у спадщині,
а також не довів суду відсутність умов
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов до них з порушенням норм
матеріального і процесуального права з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_6, який з 1963 року постійно
проживав та був зареєстрований зі
своєю дружиною ОСОБА_7 за адресою
АДРЕСА_1 (а.с.13,14).

Після смерті ОСОБА_6 в коло його
спадкоємців за законом входили:
дружина - ОСОБА_7, сини: ОСОБА_4 (позивач
по справі), ОСОБА_8, який мешкає в
Херсонській області та ОСОБА_9, який
мешкає в Російській Федерації (а.с. 9,
10,119-123).

Після смерті ОСОБА_6 з заявою про
прийняття спадщини діти спадкодавця не
зверталися.

Спадкодавцю на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серія IV-МК № 034124 від 26 вересня 2000
року, виданого згідно рішення
Миколо-Гулаківської сільської ради
Казанківського району Миколаївської
області від 12 квітня 2000 року за № 14/64,
належала на праві власності земельна
ділянка площею 5,68 га, передана йому для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Миколо-Гулаківської сільської ради
Казанківського району Миколаївської
області (а.с.11).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, за яким
заповів ОСОБА_5 зазначену
земельну ділянку (а.с. 15).

16 грудня 2003 року ОСОБА_5 звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Матеріалами справи
містять довідки секретаря сільської
ради від 16 січня 2008 року, зі змісту,
яких вбачається, що на момент відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_6 в будинку
за вказаною адресою ніхто не проживав
та не був зареєстрований (а.с.57).

Проте, ці довідки за результатами
проведеного досудового розслідування
виявилися підробленими секретарем
сільської ради, яку було притягнуто до
кримінальної відповідальності і за
постановою районного суду від 6 червня
2013 року провадження по справі було
закрито у зв'язку зі спливом строків
давності (а.с. 26, 27).

17 січня 2008 року державним нотаріусом
Казанківської державної нотаріальної
контори Миколаївської області Корж М.В.
було видано ОСОБА_5 свідоцтво про право
на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_6 на вищезгадану земельну ділянку
(а.с.71).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 (а.с. 13).

Рішенням Казанківського районного
суду від 22 листопада 2005 року позивачу
було визначено додатковий строк для
прийняття спадщини після смерті
матері (а.с. 75).

З заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся
її син ОСОБА_4 - позивач по справі (а.с. 74).
Інші діти спадкодавиці з заявами про
прийняття спадщини не зверталися.

4 квітня 2012 року за зверненням
вказаного спадкоємця, йому видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті матері ОСОБА_7, на
земельну ділянку, яка належала
померлій на підставі державного акту
на право власності на землю від 26
вересня 2000 року (а.с.98).

З постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 19 листопада 2013
року вбачається, що позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
обов'язкову частку спадкового майна,
яку прийняла його мати після смерті
батька з тих підстав, що ОСОБА_7 не
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6,
оскільки з ним не проживала і тому не
мала права спадкувати після смерті
останнього. При цьому як на підставу
доведеності вказаного факту нотаріус
посилається на вищезгадану довідку №
38 Миколо-Гулаківської сільської ради
від 16 січня 2008 року (а.с. 111).

Відповідач ОСОБА_5 позовних вимог не
визнав, заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, послався на пропуск
строку для прийняття спадщини та на
дійсність заповіту.

Відповідно до приписів п. 5 Прикінцевих
та Перехідних положень Цивільного
Кодексу України правила книги шостої
застосовуються до спадщини, яка
відкрилася після 1 липня 2003 року.

Як встановлено матеріалами справи
спадщина після смерті ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 відкрилася відповідно
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому
до спірних правовідносин, які виникли
між сторонами, підлягають
застосуванню норми Цивільного
Кодексу України, який набрав чинності
з 1 січня 2004 року.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова та непрацездатні
батьки спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка).

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК
України).

З огляду на викладені норми цивільного
законодавства та встановлені судом
обставини, колегія суддів дійшла
висновку, що після смерті ОСОБА_6
відкрилася спадщина до складу якої
увійшли усі права та обов'язки,
пов'язані з правом власності на
земельну ділянку, що належала
спадкодавцеві на час смерті на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серія IV-МК
№ 034124 від 26 вересня 2000 року.

Будь-яких доказів щодо наявності
іншого спадкового майна, яке
залишилося після смерті ОСОБА_6,
сторонами не надано.

За приписами ч. 1 ст. 1241 ЦК України
ОСОБА_7, 1930 року народження, яка була
дружиною ОСОБА_4 і на момент смерті
останнього непрацездатною особою за
віком, мала право на обов'язкову частку,
незалежно від змісту заповіту на
користь ОСОБА_5

Оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_7
на час відкриття спадщини після смерті
свого чоловіка проживала з останнім в
будинку АДРЕСА_1, де була й
зареєстрована, з заявою про відмову від
прийняття спадщини у встановленому
порядку не зверталася, а тому в силу ч.
3 ст. 1268 ЦК України вона є такою, що
прийняла спадщину у вигляді прав та
обов'язків на земельну ділянку, що
належала спадкодавцю у розмірі
обов'язкової частки.

За такого, окремо встановлення факту
прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті
ОСОБА_6 за рішенням суду є зайвим,
оскільки цей факт, випливає з вимог
закону на підставі наданих позивачем
доказів.

Більш того, такий факт вже було
встановлено рішенням Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 25 березня 2013 року, яке рішенням
апеляційної інстанції від 8 липня 2013
року в цій частині залишено без змін
(а.с. 21-24), а тому позовні вимоги про
встановленні такого факту задоволенню
не підлягають.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 1241 ЦК
України з урахуванням кола спадкоємців
за законом після смерті ОСОБА_6 ( 4
особи) розмір обов'язкової частки
складає 1/8 частки (1/4: 2 ) спадкового
майна - земельної ділянки.

Отже, ОСОБА_7 після смерті свого
чоловіка прийняла спадщину у вигляді
спадкового майна на 1/8 частку земельної
ділянки, яку за заповітом успадкував
відповідач. Проте, свідоцтво про право
на спадщину вона не отримала.

З огляду на таке, після смерті ОСОБА_7
відкрилася спадщина, до складу якої,
зокрема увійшли усі права на
обов'язкову частку у спадщині у
розмірі 1/8 частки зазначеної
земельної ділянки.

Судовим рішенням від 22 листопада 2005
року ОСОБА_4 визначено додатковий
строк для прийняття ним спадщини
після смерті матері ОСОБА_7

На підставі цього рішення позивач
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті своєї матері.

Оскільки відповідно до п. 207 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України при прийняття
заяви про прийняття спадщини нотаріус
не перевіряє наявність спадкового
майна та його належність, то заява
позивача про прийняття спадщини після
смерті матері стосується всього
спадкового майна, в т.ч. й права на
вказану обов'язкову частку. Подання
спадкоємцем до органів нотаріату
окремих заяв про прийняття спадщини
щодо кожного виду спадкового майна
законом не передбачено.

Захист права спадкоємця на частку в
спадщині може здійснюватись шляхом
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину ( ст. 1301 ЦК України).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню в
частині визнання недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
видане 17 січня 2008 року державним
нотаріусом на ім'я ОСОБА_5 в частині 1/8
частки спадкового майна, яке
складається з земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5.68 га та визнання за ОСОБА_4
права власності в порядку спадкування
за законом після смерті матері ОСОБА_7
на 1/8 частку вказаної земельної
ділянки. В іншій частині позовних вимог
слід відмовити.

З огляду на зазначене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
першої інстанції при розгляді справи
були порушені норми матеріального
права, що відповідно до приписів ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду.

За такого, рішення місцевого суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати у
вигляді витрат на сплату судового
збору за подання позову в суд першої
інстанції та подання апеляційної
скарги. Розмір цих витрат
визначається пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог та виходячи
з вартості спірної земельної ділянки,
а тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
підлягає стягненню 648 грн. 60 коп. ( 344.10 +
304.50) судових витрат.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду
Миколаївської області від 8 січня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане 17
січня 2008 року державним нотаріусом
Казанківської державної нотаріальної
контори на ім'я ОСОБА_5 після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в
частині 1/8 частки спадкового майна, яке
складається з земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5.68 га, що розташована в межах
території Миколо- Гулаківської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області, кадастровий
номер :03:000:0022.

Визнати за ОСОБА_4 право власності у
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/8 частку земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5.68 га, яка розташована в межах
території Миколо-Гулаківської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області, кадастровий
номер 482368200:03:000:0022, та належала
померлому ОСОБА_6 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю, серії 1У-МК № 034124,
виданого Миколо-Гулаківською
сільською радою Казанківського району
Миколаївської області 26 вересня 2000
року, та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 35.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 648
грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді