У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина М. М.,

суддів: Бондаренка Ю. О., Собослоя
Г. Г.,

при секретарі: Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 в інтересах
позивача ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
від 14 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ „ПриватБанк"
про захист прав споживача, визнання
кредитного договору недійсним та
стягнення завданих збитків, -

в с т а н о в
и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ПАТ КБ „ ПриватБанк" про
захист прав споживача, визнання
кредитного договору недійсним та
стягнення завданих збитків.

У позові зазначав, що 27 липня 2007 року
між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого позивач -
позичальник отримав кошти в сумі 15 789,19
дол. США , які зобов'язався повернути у
строк до 23 липня 2014 року і сплатити
відсотки на передбачених договором
умовах.

З метою забезпечення зобов'язання,
позивач надав в заставу банку
автомобіль НОМЕР_1.

Позивач вважає, що укладений
кредитний договір є недійсним, так як
при укладенні договору сторони мають
дотримуватись письмової форми, однак
договір застави транспортного засобу -
відсутній, а тому застава не є належно
оформлена.

Окрім того, при укладенні
вищевказаного кредитного договору
приховані істотні умови та принципи
справедливості, так як відсутній
графік погашення кредиту, орієнтовна
сукупна вартість кредиту, тип
відсоткової ставки , варіанти
повернення кредиту , переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування , відсутній також графік
платежів.

Також, банком в односторонньому
порядку було збільшено відсоткову
ставку, а на видачу валютного кредиту в
нього відсутня індивідуальна ліцензія.

Позивач вважає, що спірний кредитний
договір суперечить вимогам Закону
України « Про захист прав споживачів»
та Правилам надання банками України
інформації споживачу про умови та
сукупну вартість кредиту, затверджених
поставою НБУ від 10 травня 2007 року,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року за №541/13808, а
тому цей кредитний договір має бути
визнаний недійсним.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи,
просить в суді першої інстанції
визнати недійсним кредитний договір
від 24 липня 2007 року з підстав,
передбачених абз. 6 ч.4 ст. 11 та ч.1 ст.22, ч.3
ст.22 Закону України „ Про захист прав
споживачів", Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
та сукупну вартість кредиту (
затверджених поставою НБУ від 10 травня
2007 року, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 25 травня 2007 року за
№541/13808), ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.,
просить в суді першої інстанції
визнати недійсним кредитний договір
від 24 липня 2007 року та стягнути завдані
збитки.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 14 травня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3-
відмовлено.

З даним рішенням представник
позивача не погодився і оскаржив це
рішення в апеляційному порядку,
посилаючись на порушення місцевим
судом норм процесуального та
матеріального права, просив скасувати
дане рішення та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов.

Представник позивача в суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі .

Представник відповідача вважає
рішення місцевого суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, не роблячи висновків
щодо неоскарженої частини судового
рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
відсутні правові підстави для
визнання кредитного договору
недійсним, оскільки сторонами
спірного кредитного договору було
досягнуто домовленості з усіх істотних
умов договору шляхом підписання тексту
кредитного договору разом з додатками
до нього, укладеного в письмовій формі,
що відповідає вимогам до детального
розпису сукупності вартості кредиту,
отже відсутні порушення Закону
України „ Про захист прав
споживачів".

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 11 ЗУ України «Про
захист прав споживачів», в редакції
станом на час укладання кредитного
договору , зазначено, що у договорі про
надання споживчого кредиту
зазначається, зокрема, детальний
розпис загальної вартості кредиту для
споживача.

Крім того, норми ч.6 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
передбачають право споживача протягом
чотирнадцяти днів відкликати свою
згоду на укладення договору про
надання споживчого кредиту без
пояснення причин. Проте цим правом
позивач ОСОБА_3 не скористався.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Частиною 1 статті 638 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом, як істотні, або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ „
Приватбанк" укладений кредитний
договір, за умовами якого позивач
ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в сумі
15789.19 доларів США з відсотковою ставкою
12 % річних, строком до 23 липня 2012 року.

Повернення кредиту та сплата відсотків
відбувається шляхом сплати
позичальником згідно з графіком
погашення.

Укладеним між сторонами кредитним
договором з відповідними додатками
від 24 липня 2007 року детально узгоджені
всі щомісячні платежі ( кредит,
відсотки) та одноразові сплати,
вартість всіх супутніх послуг, зокрема,
оцінювача, нотаріуса.

Додатками до кредитного договору від 24
липня 2007 року узгоджені графік
повернення кредиту та відсотків,
узгоджена сукупна вартість кредиту та
її структура .

Крім того, встановлено, що при
підписанні договору, позивач був
обізнаний з умовами спірного договору,
що стверджується його підписом на
Анкеті-заяві, яка містить наступне:
«Підписанням цієї анкети-заяви
підтверджую, що Банк надав мені в
письмовій формі та в повному об'ємі
інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 01.12.2005р.

Як вбачається з Графіку повернення
кредиту (Додатку № 1 до кредитного
договору 24 липня 2007 року), в ньому
зазначена сума щомісячного платежу з
детальною розшифровкою розміру тіла
кредиту, процентів, суми до сплати та
залишку кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторонами при укладенні кредитного
договору та договору застави дотримані
вимоги закону щодо форми правочину,
зокрема, спірний кредитний договір
укладений у письмовий формі (копія
знаходиться в матеріалах справи), а
також спірний договір застави
автотранспорту від 24.07.2007 року
нотаріально засвідчений приватним
нотаріусом .

Проте необхідно зазначити, що
кредитний договір містить в собі всі
істотні умови договору відповідно до
статей 638, 1054 ЦК України та інших, а саме:
у договорі зазначено предмет,
відсоткову ставку по кредиту, строк
виконання кредитних правовідносин,
щомісячний платіж, який повинен бути
здійснений позивачем (п. 7.1 кредитного
договору), рахунок, на який повинні бути
переведені грошові кошти за даним
кредитним договором (п. 7.2 кредитного
договору), та інші умови договору.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного
договору, може бути встановлено новий
розмір процентної ставки за
користування кредитом у разі настання
будь-якої з обставин, передбачених цим
пунктом.

Відповідно з правилами статті 651 ЦК
України, сторони погодили, що протягом
дії цього договору Банк відповідно до
умов договору може змінити розмір
процентної ставки в сторону збільшення
у разі настання будь-якого з таких
обставин, а саме:

- при зміні кон'юнктури ринку грошових
ресурсів в України, а саме: зміні курсу
долара США до гривні більше ніж на 10 % у
порівнянні з курсом долара США,
встановленого НБУ на момент укладення
даного договору;

- зміні облікової ставки;

- зміні розміру відрахувань у страховий
(резервний) фонд або зміні
середньозваженої ставки по кредитах
банків України у відповідній валюті (по
статистиці НБУ).

Сторони погодили, що при настанні
будь-якої з обставин, передбачених цим
пунктом договору, Банк може збільшити
розмір процентної ставки за договором
в наступному порядку: Банк не пізніше,
ніж за 7 календарних днів з дня зміни
розміру процентної ставки в сторону
збільшення, повідомляє позичальника
про встановлення нової процентної
ставки із зазначенням її розміру та
дати початку дії такої ставки, шляхом
направлення письмового повідомлення
на адресу позичальника, зазначеного в
цьому договорі, або за іншою адресою ,
про який позичальник письмово
повідомив кредитора при зміні адреси.

Банком на підставі кредитного договору
була змінена відсоткова ставка, про що
боржнику було направлений лист з
пропозицією в разі незгоди в строк не
пізніше 7 календарних днів до дати
початку дії нової ставки надати
письмове повідомлення про свою
незгоду.

Боржник проти підвищення процентної
ставки не заперечував, письмових
повідомлень Банку не направляв,
здійснював сплату щомісячних платежів
з урахуванням підвищеної процентної
ставки.

Рішення про підвищення процентної
ставки за кредитним договором прийнято
Банком до набрання законної чинності
ЗУ "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", а в самому законі немає
вказівки про зворотну дію закону в
часі. Банком не були порушені правила
ст. 1056-1 ЦК України, дії Банку
відповідали також укладеному
сторонами кредитному договору.

Банк, як фінансова установа, отримавши
у встановленому законом порядку
(статті 19, 47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність") банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків" є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання).

За таких обставини, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду, який вважав, що між сторонами
кредитного договору було досягнуто
домовленості з усіх істотних умов
договору шляхом підписання тексту
кредитного договору разом з додатками
до нього, укладеного в письмовій формі,
що відповідає вимогам законодавства, а
тому відсутні правові підстави для
визнання кредитного договору
недійсним.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
в інтересах позивача ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 14 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: