Справа № 333/5933/14-ц
Провадження № 2/333/2424/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої М.М.,

при секретарі
Пасюті К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду м. Запоріжжя, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, про
стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила наступне.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 01.05.2012 року, шлюб між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 - розірвано. Від шлюбу сторони
мають малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач в
добровільному порядку не надає
матеріальної допомоги на утримання
своєї дитини. На підставі викладеного,
позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з
ОСОБА_2 на її користь аліменти на
утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дітей відповідного віку
до досягнення дітей повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, надала
заяву про розгляд справи за її
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, на фіксації судового
процесу не наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, подав
заяву, про розгляд справи за його
відсутності, проти задоволення
позовних вимог не заперечує, на
фіксації судового процесу не
наполягає.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази суд вважає,
що заявлений позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, ратифікованої Україною,
Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року,
яка відповідно до ст. 9 Конституції
України є частиною національного
законодавства України, кожна людина
при визначенні її громадянських прав
та обов'язків має право на справедливий
розгляд справи незалежним та
безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 21.05.2012 року, шлюб між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 - розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження
від 03.07.2008 року, НОМЕР_2, виданого
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, сторони є
батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що на даний час
дитина знаходиться на утриманні матері
ОСОБА_1, проживає разом з нею, що
підтверджується довідкою виданою ТОВ
«Житлосервіс «Рассвет» від 24.07.2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу
України передбачено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно зі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 Сімейного
кодексу України.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, а також те, що
відповідач визнав позов, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі, підтверджуються
зібраними у справі доказами та не
порушують прав та інтересів третіх
осіб, тому позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у
разі задоволення позову позивача, який
звільнений від сплати судового збору в
розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі
позову про стягнення аліментів, цей
судовий збір підлягає стягненню у
дохід держави з відповідача.

Керуючись ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
постановою Верховної Ради України від
27.02.1997 року, ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.ст. 180, 182-183, 191 СК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 174, 197, 209, 212-215,
367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
1/4 частини всіх видів заробітку
відповідача, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку щомісяця, починаючи
з дати подачі позову до суду, з 28.07.2014
року, і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП
НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в
розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів в розмірі
за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції може бути подана до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Комунарського районного
суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва