У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Дем'яносова М.В.,
Амеліна В.І., Ступак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції про
визнання предметом іпотеки частини
нежитлового вбудовано-прибудованого
приміщення магазину, зобов'язання
внести зміни до запису в Державному
реєстрі іпотек, звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» на рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 25 грудня
2013 року та рішення апеляційного суду
Черкаської області від 28 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з указаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30
травня 2008 року між ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 90000 доларів
США, з кінцевим терміном повернення до
26 травня 2023 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
банком та ОСОБА_2 30 травня 2008 року був
укладений договір іпотеки, за яким
ОСОБА_2 надав в іпотеку належне йому
нерухоме майно: вбудоване-прибудоване
приміщення магазину з підвалом, а саме:
приміщення першого поверху № 5 та № 7 та
приміщення підвалу з № 1 по № 4 літ. А-9,
розташоване по АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов
кредитного договору рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 1 червня 2010 року з нього на користь
ПАТ «ОТП Банк» було стягнуто
заборгованість в розмірі 774 113 грн. 81
коп. У процесі проведення виконавчих
дій з виконання вказаного рішення суду
встановлено, що в приміщенні магазину,
який є предметом іпотеки, без дозволу
банку здійснено перепланування -
добудовано частину нежитлового
приміщення площею 80 м2 до приміщення
першого поверху № 7. Дану прибудову
ОСОБА_2 було оформлено на свого батька
ОСОБА_1 шляхом укладення договору
купівлі-продажу, який рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 30 березня 2010 року визнаний
таким, що відбувся з визнанням за
ОСОБА_1 права власності на це
приміщення.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 01 липня 2010 року за
ОСОБА_1 визнано право власності на
вказану прибудову, як на самочинне
будівництво.

Вказуючи, що договір іпотеки, укладений
між банком та ОСОБА_2,
поширюється на цю прибудову, оскільки
вона є частиною переданого в іпотеку
нежитлового приміщення і будівництво
здійснено без згоди іпотекодержателя,
позивач просив визнати предметом
іпотеки частину нежилого
вбудовано-прибудованого приміщення
магазину, який розташований за
вказаною адресою та належить ОСОБА_1 на
праві приватної власності, а
іпотекодержателем ТОВ «ОТП Факторинг
Україна»; зобов'язати реєстраційну
службу Черкаського міського
управління юстиції внести зміни до
запису в державному реєстрі іпотек
шляхом внесення запису про обтяження
іпотекою цього приміщення; в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна»: на
вбудовано-прибудоване приміщення
магазину з підвалом, що складається з
приміщення першого поверху № 5 та № 7 та
приміщення підвалу з №1 по № 4 літ. А-9,
розташоване за зазначеною адресою,
загальною площею 128,1 кв.м., яке належить
ОСОБА_2 та на частину нежилого
вбудовано-прибудованого приміщення
магазину за тією ж адресою, що
складається з торговельного залу № 7,
площею 80 кв. м., що належить ОСОБА_1, а
кошти, отримані від реалізації
предмета іпотеки, направити на
погашення загальної заборгованості
ОСОБА_2 за кредитним договором та
застосувати спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 25
грудня 2013 року, в задоволенні позову
було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 28 лютого 2014 року,
рішення суду першої інстанції було
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким позов було задоволено
частково. В рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором від 30 травня 2008 року
між ним та ЗАТ «ОТП Банк» в сумі 774 113 грн
81 коп., з яких заборгованість по тілу
кредиту 730174 грн 42 коп.; заборгованість
за відсотками 18561 грн 83 коп., пеня 22857 грн
56 коп., штраф 700 грн, звернуто стягнення
на предмет іпотеки за договором
іпотеки від 30 травня 2008 року, укладеним
між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» -
вбудовано-прибудоване приміщення
магазину з підвалом, а саме приміщення
першого поверху № 5 і № 7 та приміщення
підвалу № № 1,2,3,4 літ. А-9, розташоване по
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 на праві
власності, шляхом його реалізації з
прилюдних торгів з початковою ціною 657
700 грн. В іншій частині позову було
відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» просить скасувати ухвалені
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
безпідставності та необґрунтованості
позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ОСОБА_1 за рішенням суду набув права
власності на приміщення № 7, як на
новостворене майно, тому на це
приміщення не можуть поширюватись
правила ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» щодо обов'язковості умов
іпотечного договору для особи, до якої
перейшло право власності на предмет
іпотеки.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що 30 травня 2008 року
між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір, згідно з
яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 90
000 доларів США, з кінцевим терміном
повернення до 26 травня 2023
року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
банком та ОСОБА_2 30 травня 2008 року був
укладений договір іпотеки, за яким
ОСОБА_2 надав в іпотеку належне йому
нерухоме майно: вбудоване-прибудоване
приміщення магазину з підвалом, а саме:
приміщення першого поверху № 5 та № 7 та
приміщення підвалу з № 1 по № 4 літ. А-9,
розташоване по АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов
кредитного договору рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 1 червня 2010 року з ОСОБА_2 на користь
ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість
в розмірі 774 113 грн. 81 коп. У процесі
проведення виконавчих дій з виконання
вказаного рішення суду встановлено, що
в приміщенні магазину, який є предметом
іпотеки, без дозволу банку, здійснено
перепланування - добудовано частину
нежитлового приміщення площею 80 м2 до
приміщення першого поверху № 7. Дану
прибудову ОСОБА_2 було оформлено на
свого батька ОСОБА_1 шляхом укладення
договору купівлі-продажу, який
рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30 березня 2010 року
визнаний таким, що відбувся з визнанням
за ОСОБА_1 права власності на це
приміщення.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 01 липня 2010 року за
ОСОБА_1 визнано право власності на
вказану прибудову, як на самочинне
будівництво.

28 травня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфеля б/н.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону
України «Про іпотеку» іпотекою може
бути забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.
Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 5 Закону України
«Про іпотеку» частина об'єкта
нерухомого майна може бути предметом
іпотеки лише після її виділення в
натурі і реєстрації права власності на
неї як на окремий об'єкт нерухомості,
якщо інше не встановлено цим Законом.
Іпотека поширюється на частину об'єкта
нерухомого майна, яка не може бути
виділеною в натурі і була приєднана до
предмета іпотеки після укладення
іпотечного договору без реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості. Нерухоме майно
передається в іпотеку разом з усіма
його приналежностями, якщо інше не
встановлено іпотечним договором.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

У п. 36 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
роз'яснено, що у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Таким чином, незалежно від того, чи
перейшло право власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи та чи були внесені зміни до
договору іпотеки у зв'язку
перебудуванням, добудовою тощо
предмета іпотеки чи ні, іпотека є
дійсною для нового власника майна та
поширюється й на таку реконструкцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 та ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи частково позов, виходив
з того, що приміщення № 7 за зазначеною
адресою є новоствореним майном, а
відтак не є переданим 30 травня 2008 року в
іпотеку іпотечним майном.

При цьому суд апеляційної інстанції не
врахував, що новоствореним об'єктом
нерухомості може вважатись виключно
такий, що був створений без прив'язок до
іншого, вже існуючого нерухомого майна,
без використання його складових
структурних елементів. Тобто,
неможливо визнати новоствореним
нерухомим майном об'єкт нерухомого
майна, що являє собою вже існуючий
об'єкт нерухомості зі зміненими
зовнішніми та внутрішніми параметрами.

З матеріалів справи вбачається, що
новостворені приміщення № 7 та № 71
виникли внаслідок знесення фасаду
предмета іпотеки. При цьому суд
апеляційної інстанції не врахував, що
як новостворене приміщення № 7 зачіпає
частину майна, яке було передано в
іпотеку, так і приміщення № 71 зачіпає
частину новозбудованого приміщення.

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції вказаних вимог не врахував,
належним чином не перевірив, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
сторін, якими доказами вони
підтверджуються; не визначився з
нормами матеріального та
процесуального права, які підлягали
застосуванню, не встановив усіх
фактичних обставин справи, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом
при ухваленні рішення у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права належним чином не
встановлені, суд апеляційної інстанції
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, таке
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 28 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак