АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5477/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Озерянська Ж. М. Доповідач - Гайдук
В.І. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Свистунової О.В.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договорами позики, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
договорів позики недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаною позовною заявою,
посилаючись на те, що 18 серпня 2008 року
та 15 вересня 2008 року між ним і ОСОБА_3
було укладено договори позики,
відповідно до яких відповідач взяв у
нього грошові кошти в розмірі 200000 грн.
та які зобов'язався повернути не
пізніше 11 жовтня 2009 року. Оскільки
ОСОБА_3 борг не повернув, позивач просив
стягнути з нього борг за договорами
позики в розмірі 200000 грн., а також 3%
річних від простроченої суми в розмірі
6000 грн., інфляційні втрати в розмірі 22980
грн. та судові витрати (т.1 а.с. 3-4).

У листопаді 2012 року, ОСОБА_3 звернувся
до суду із зустрічною позовною заявою,
вимоги якої обґрунтовані тим, що
зазначені договори він не підписував
та про їх наявність дізнався лише під
час розгляду даної справи, тому просив
суд визнати недійсними договори
позики від 18 серпня 2008 року та 15 вересня
2008 року, сторонами за якими є ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 (т.1 а.с. 60-61).

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 15
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 228
980 грн., що складається за договором
позики від 18 серпня 2008 року та
договором позики від 15 вересня 2008 року:
з суми основного боргу у розмірі 200000
грн., суми інфляції у розмірі 22980 грн. та
3% річних у розмірі 6000 грн., а також
стягнуто судовий збір у розмірі 2289,80
грн. та 1875,20 грн. витрат по проведенню
експертизи, а всього - 233145,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договорів позики
недійсними - відмовлено (т.2 а.с. 89-93).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
представник ОСОБА_3, посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судового рішення, у
зв'язку з чим ставить питання про його
скасування (т. 2 а.с. 94-95).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
серпня 2008 року між сторонами було
укладено договір позики, відповідно до
умов якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3
прийняв у борг 100000 грн., які
зобов'язався повернути до 11 жовтня 2009
року (т.2 а.с. 10). Згодом, 15 вересня 2008
року, між сторонами було укладено
наступний договір позики на суму 100000
грн. із строком повернення коштів до 11
жовтня 2009 року (т.2 а.с. 9).

Підписання зазначених договорів та
передача коштів за ними були здійснені
в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
які у судовому засіданні суду першої
інстанції підтвердили, що дійсно були
присутніми при укладені договорів
позики ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики, або таку ж
кількість речей) того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України зазначає, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи, складеного
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертизи № 797-13
від 30 квітня 2013 року - підписи від імені
ОСОБА_3 у графах «Позичальник» в
договорах позики від 18 серпня 2008 року
та 15 вересня 2008 року вірогідніше всього
виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (т.1
а.с.186-202).

Згідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи ,складеним
науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
Управління Міністерства Внутрішніх
справ України на Придніпровській
залізниці № 2/4 від 24 січня 2014 року -
підпис в графі «Позичальник» в
договорах позики від 18 серпня 2008 року
та 15 вересня 2008 року ймовірно виконано
ОСОБА_3, а не іншою особою (т.2 а.с. 55-63).

Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом та ст. 61 цього
Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені обставини,
а також той факт, що ОСОБА_3 не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог про
те, що ним договір позики не укладався
та не підписувався, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
останній порушив взяті на себе
зобов'язання за укладеними договорами
позики, оскільки борг не оплатив, і
стягнув з нього на користь ОСОБА_4 суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, як встановлено ст. 625
ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
про те, що договори ОСОБА_3 не
підписував, судом апеляційної
інстанції було за клопотанням ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3, призначено
судово-почеркознавчу експертизу, проте
стороною заявника не було надано
додаткових матеріалів для проведення
експертизи та не було її оплачено.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
ухвалено без врахувань експертних
висновків, є безпідставними, оскільки
вказані вище експертні висновки, яким
суд дав відповідну правову оцінку,
містять висновки які ґрунтуються на
припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 15
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: