Справа №591/2294/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/1683/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 53
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в Сумській області на
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 08 серпня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в Сумській області про
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И
Л А :

07 квітня 2014 року позивач
звернувся до Зарічного районного суду
м. Суми з позовом, свої вимоги
мотивував тим, що дії Управління
Державної охорони при УМВС України в
Сумській ( далі - Управління ), які
виразились в незаконному звільненні 09
липня 2013 року його з посади водія групи
обслуговування ОБМ Управління та в
порушенні його трудових прав, призвели
до погіршення здоров'я та емоційного
стану, як позивача, так і його дружини,
позивач змушений був шукати інші
джерела заробітку. Просив стягнути з
відповідача компенсацію за заподіяну
моральну шкоду, яку він оцінив у 10000
грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 08 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 було задоволено
частково, стягнуто з Управління на його
користь 1000 грн. моральної шкоди за
порушення трудових прав.

Вирішено питання судових втрат.

В апеляційній скарзі Управління,
посилаючись на неповне з'ясуванням
судом обставин, що має значення для
справи та порушення норм
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
за необґрунтованістю. Вказує, що на час
розгляду даної справи, рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 27
березня 2014 року, яке набрало законної
сили, вже було вирішено спір з
приводу стягнення з Управління на
користь позивача ОСОБА_4 моральної
шкоди завданої незаконним звільненням,
а тому у відповідності до п. 4) ч. 1 ст. 207
ЦПК України позов мав бути залишений
без розгляду.

Зазначає також, що судом під час
ухвалення оскаржуваного рішення
взагалі не врахована позиція
відповідача та надані ним докази.

Позивач та його представник до суду
апеляційної інстанції не з»явилися.
Про розгляд справи було належним
чином повідомлено представника
позивача, що у відповідності до ч. 5
ст. 76 ЦПК України, вважається
належним сповіщенням сторони.

Дослідивши матеріали справи, матеріали
справи №591/1003/14-ц провадження №2/591/780/14
Зарічного районного суду м. Суми,
заслухавши думку представника
відповідача Сай О.М., який підтримав
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
оскаржуване рішення суду - скасуванню
з закриттям провадження у справі у
відповідності до п. 2) ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України, рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених ст.ст. 205 і 207 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
в справі якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Частинами 1 та 2 статті 119 ЦПК України
передбачено, що позовна заява
подається до суду в письмовій формі
та повинна обов»язково містити
складові частини позову : підставу
позову ( виклад юридичних фактів, тобто
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги ), а також предмет позову (
матеріально-правову вимогу позивача до
відповідача, тобто зміст позовних
вимог ).

Отже, при вирішенні питання про
тотожність двох позовів, які
перебували на розгляді в суді,
належить піддати аналізу їх складові
частини - підставу та предмет.

Позивачем було обрано спосіб захисту
своїх трудових прав у вигляді
відшкодування моральної шкоди ( ст. 237-1
КЗпП України ).

Зі змісту позовної заяви від 07 квітня
2014 року ( а.с. 2-3 ) та заяви про усунення
недоліків від 16 квітня 2014 року ( а.с. 12 )
слідує, що вимога про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 10000 грн. (
предмет позову ) позивачем вмотивована
тим, що в наслідок незаконних дій
відповідача, які виразилися у
звільненні позивача з роботи та
зміні умов праці були порушені
трудові права заявника, погіршився
його стан здоров'я та стан здоров»я
членів сім»ї, усі вони зазнали
душевних хвилювань, у позивача був
нервовий стрес, позивач поніс
додаткові витрати на лікування,
втратив нормальні життєві зв»язки,
змушений був докладати додаткові
зусилля для організації свого життя
через втрату роботи.

Саме цими обставинами позивач
обгрунтовував спричинені моральні
страждання ( підстава
позову ).

Разом із тим, з матеріалів цивільної
справи №591/1003/14-ц провадження №2/591/780/14
вбачається, що 17 березня 2014 року ОСОБА_4
вже звертався до Зарічного районного
суду м. Суми з позовною заявою ( а.с. 20-22
), в якій також просив стягнути з
Управління моральну шкоду в цьому ж
розмірі - 10000 грн. В обгрунтування
своїх вимог позивач також посилався на
те, що незаконним діями відповідача,
які виразились в незаконному
звільненні та порушенні трудових прав,
йому було спричинено
моральні страждання.

Таким чином, з викладеного слідує, що
заява про уточнення позовних вимог від
17 березня 2014 року по цивільній
справі №591/1003/14-ц провадження №2/591/780/14
в частині відшкодування
моральної шкоди та позовна заява від 07
квітня 2014 року, в межах якої було
ухвалено оскаржуване рішення, є
ідентичними, а зміст позовної заяви
від 07 квітня 2014 року є майже дослівним
відтворенням заяви про уточнення
позовних вимог від 17
березня 2014 року. В цих позовних
заявах повторюються цілі речення.

На дані обставини під час розгляду
справи по суті неодноразово звертав
увагу відповідач. Зокрема, ним ще
30.04.2014 року були подані заперечення
проти позовних вимог з додатками -
копією заяви про уточнення позовних
вимог від 17 березня 2014 року та
рішенням суду ( а.с. 21-29 ).

Як встановлено колегією суддів та як
вбачається з матеріалів справи,
рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 27 березня 2014 року по справі
№591/1003/14-ц провадження №2/591/780/14 позовні
вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування
моральної шкоди було задоволено
частково, з Управління на його
користь стягнуто 900 грн. моральної
шкоди ( а.с. 39-40 ). Вирішуючи справу, суд
дійшов до висновку про те, що
моральна шкода позивачу була
спричинена втратою роботи та джерел
для існування, порушенням його
нормальних умов життєдіяльності, а
несвоєчасний розрахунок негативно
вплинув на емоційний стан позивача.

Інші ж, наведені позивачем, доводи (
обґрунтування ) щодо заподіяння
моральної шкоди були відхилені судом
як такі, що не підтверджені доказами.

З даними висновками погодився і суд
апеляційної інстанції, залишивши без
змін рішення суду першої інстанції в
частині вирішення вимог про
відшкодування моральної шкоди ( а.с. 41-42
).

Із матеріалів оглянутої в суді
апеляційної інстанції справі №591/1003/14-ц
провадження №2/591/780/14 вбачається, що 27
березня 2014 року, при проголошенні
судового рішення, був присутній
представник позивача, який отримав
копію вступної та резолютивної
частини рішення ( а.с. 47, 50 ).

07.08.2014 року до справи було надано
підтвердження того, що згадане
рішення суду в частині відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_4 було виконано
в повному обсязі ( а.с. 45, 48-49 ).

Судом першої інстанції, в порушення
вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України,
вищевикладене враховано не було, що
потягло за собою ухвалення
незаконного рішення.

Отже, зважаючи на те, що на час
ухвалення оскаржуваного рішення, спір
між сторонами з приводу відшкодування
моральної шкоди за порушення трудових
прав вже був вирішений, відповідне
рішення суду набрало законної сили 29
квітня 2014 року, про що до справи були
надані підтвердження, тому згідно з
п. 2) ч. 1 ст. 205 та ч. 1 ст. 310 ЦПК України,
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 08 серпня 2014 року належить
скасувати, а провадження у справі -
закрити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України, судові витрати, понесені
відповідачем у зв»язку з розглядом
справи в суді апеляційної інстанції
належить компенсувати за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 205-206, 310, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу Управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Сумській області
задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 08 серпня 2014 року по даній
справі скасувати, а провадження у
справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Державної служби охорони
при УМВС України в Сумській області про
відшкодування моральної шкоди закрити.

Судові витрати, понесені
відповідачем в сумі 121 гривня 80
копійок у зв»язку з розглядом справи
апеляційним судом, компенсувати за
рахунок держави у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -