Справа № 735/334/14 Провадження №
22-ц/795/1470/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Корзюк Т. П. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного
М.М.суддів:Литвиненко І.В., Шарапової
О.Л., при секретарі:Герасименко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Коропського
районного суду від 03 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Приватної агрофірми "Тарасівка" про
стягнення грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в:

В березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
в солідарному порядку з ОСОБА_6 та
Приватної агрофірми „Тарасівка" 106 004
грн. відсотків за користування позикою
за період з 16.03.2012 року по 15.02.2013 року, 2 569
грн.. 81 коп. інфляційних нарахувань, 8 833
грн.. 72 коп. - 3% річних, а всього 117 408 грн..
11 коп. В обґрунтування своїх вимог
позивач посилався на те, що 12.05.2011 року
між ним та ОСОБА_6 був укладений договір
позики на суму 321 226 грн. зі кінцевим
терміном повернення до 15 вересня 2011
року та сплатою 3% від суми
заборгованості за кожен місяць
користування коштами. В цей же день з
Приватною агрофірмою „Тарасівка" був
укладений договір поруки з метою
забезпечення виконання ОСОБА_6 взятих
на себе зобов'язань. Боржник свої
зобов'язання не виконав. Рішенням суду
з Приватної агрофірми „Тарасівка" було
стягнуто 388 991 грн. 49 коп. заборгованості
за період з 16 вересня 2011 року по 15
березня 2012 року. Зазначене рішення суду
було фактично виконане лише 15 лютого 2013
року. Тому позивач просив стягнути з
відповідачів відсотки за користування
коштами в період з 16 березня 2012 року по
15 лютого 2013 року, а також застосувати до
них відповідальність у вигляді
інфляційних та 3% річних за кожен день
прострочення, яка передбачена ст. 625 ЦК
України.

Рішенням Коропського районного суду
від 03 червня 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 в рахунок стягнення грошового
зобов'язання 2569 грн. 81 коп. та 246 грн. 30
коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
права. Апелянт зазначає, що проценти за
користування позикою, передбачені
договором, та 3 % річних, передбачені ст.
625 ЦК України, це різні за своєю
природою відсотки. Вказує, що фактично
заборгованість була погашена 15.02.2013
року, а тому за період з 16.03.2012 року по
15.02.2013 року він має право на отримання
відсотків за користування його
коштами, а також на отримання коштів,
передбачених ст. 625 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивачем не надано доказів, що він є
учасником ринку фінансових послуг і на
нього поширюється Закон України „Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
а тому його вимоги підлягають
задоволенню лише в частині стягнення
інфляційних нарахувань.

Апеляційний суд не погоджується із
даним висновком суду, оскільки він не
відповідає встановленим по справі
обставинам та не ґрунтується на
вимогах закону.

Судом встановлено, що 12 травня 2011 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено
нотаріально посвідчений договір
позики, відповідно до умов якого,
ОСОБА_6 отримав в позику 321 226 грн. зі
сплатою 3 % від суми заборгованості
щомісяця з кінцевим терміном
повернення до 15 вересня 2011 року (а.с.7).

В цей же день в рахунок забезпечення
зобов'язань ОСОБА_6 за даним договором,
між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАФ „Тарасівка"
було укладено договір поруки від 12
травня 2011 року, за яким поручителя
зобов'язались відповідати перед
кредитором солідарно в повному обсязі
за своєчасне виконання боржником
взятих на себе зобов'язань (а.с.8).

Рішенням Коропського районного суду
від 01 червня 2012 року, яке набрало
законної сили 03 липня 2012 року, з ПАФ
„Тарасівка" на користь ОСОБА_5 було
стягнуто 388 991 грн. 49 коп. заборгованості
за позикою, яка виникла станом на 15
березня 2012 року (а.с.11-12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5
просив стягнути з відповідачів в
солідарному порядку відсотки за
користування позикою за період з 16
березня 2012 року по 15 лютого 2013 року
(день, коли боржником розпочалось
погашення основної суми боргу).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої
ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов"язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти)
у строк та порядку, що встановлені
договором.

Аналіз норм чинного законодавства
(зокрема п. п. 6, 7 ст. 4 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
ст. ст. 553, 1046 ЦК України) дає підстави
для висновку, що окремі послуги, які
відносяться до фінансових послуг
(наприклад, надання коштів у позику,
поручительства) можуть надаватися не
тільки фінансовими установами, які є
учасниками ринку з надання фінансових
послуг або юридичними особами, які за
своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, але і
фізичними особами, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності.

Договір позики є підставою для
виникнення правовідносин, учасниками
яких є будь-які фізичні або юридичні
особи, оскільки ЦК України не містить
жодного виключення як щодо суб'єктного
складу, так і щодо права на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, розмір яких і порядок їх
одержання встановлюється договором (ч.
1 ст. 1048 ЦК України).

Вказаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
30 травня 2012 у справі № 6-48 цс 12, який
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Відповідно до умов укладеного від
сторонами договору позики (п.2) за
користування позикою сплачуються
відсотки в розмірі 3% від суми
заборгованості за кожен місяць.

Отже, позикодавець ОСОБА_5 має право на
отримання відсотків у розмірі 3%
щомісячно за весь час фактичного
користування позичальником коштами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Позивач в позовній заяві визначив
період користування коштами з 16
березня 2012 року по 15 лютого 2013 року.

Згідно розрахунку позивача сума
нарахування відсотків за користування
позикою за період з 16 березня 2012 року по
15 лютого 2013 року становить 106 004,58 грн.

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення з відповідачів в солідарному
порядку 3 % річних за кожен день
прострочення та інфляційних
нарахувань.

Апеляційний суд, розглядаючи дані
позовні вимоги, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов?язання, на вимогу
кредитора зобов?язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Належним виконанням зобов?язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов?язки сторін зобов?язання.

Проценти, визначені статтями 536, 1048 ЦК
України, є платою за користування
чужими грошовими коштами, яка
сплачується боржником за весь період
користування грошовими коштами, у тому
числі і після настання терміну їх
повернення.

За порушення виконання грошового
зобов'язання на боржника покладається
відповідальність відповідно до ст. 625
ЦК України, яка полягає у приєднання до
невиконаного обов'язку, нового
додаткового обов'язку у вигляді
відшкодування матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення, а також
сплати трьох процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Беручи до уваги різну правову природу
процентів, передбачених ст. 1048 ЦК
України, і процентів, що стягуються у
відповідності до ст. 625 ЦК України, а
також відсутність в чинному
законодавстві обмежень, одночасне
стягнення процентів, передбачених ст.
536, 1048 ЦК України, та відшкодування
інфляційних збитків за весь час
прострочення, а також сплата трьох
відсотків річних від простроченої
суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є
правомірним.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд
вважає, що у суду першої інстанції не
було підстав для відмови у захисті
права позивача на отримання відсотків,
передбачених умовами договору, а також
ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
відповідальності за невиконання
грошового зобов?язання.

Згідно розрахунків позивача, які не
спростовані відповідачами, за період з
16 березня 2012 року по 15 лютого 2013 року
відсотки за користування позикою
згідно умов договору становлять 106 004
грн. 58 коп., інфляційні нарахування - 2569
грн. 81 коп., три відсотки річних - 8833 грн.
72 коп.

Суд першої інстанції, розглядаючи
справу та стягуючи інфляційні
нарахування лише з відповідача ОСОБА_6,
залишив поза увагою, що позивачем
ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги про
стягнення сум заборгованості в
солідарному порядку з обох
відповідачів -ОСОБА_6 та ПАФ
„Тарасівка". Доказів про припинення
поруки в справі відсутні.

За викладених обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
задоволення позову ОСОБА_5 в повному
обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України
здійснюється перерозподіл судових
витрат.

Керуючись ст.ст.553-554, 559, 1046, 1048-1049, 625 ЦК
України, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Коропського районного суду від
03 червня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_6 та Приватної агрофірми
"Тарасівка" на користь ОСОБА_5 106 004 (сто
шість тисяч чотири) грн. 58 коп.
відсотків за користування позикою за
період з 16.03.2012 року по 15.02.2013 року, 2 569
(дві тисячі п'ятсот шістдесят дев'ять)
грн.. 81 коп. інфляційних нарахувань, 8 833
(вісім тисяч вісімсот тридцять три)
грн.. 72 коп. - 3% річних, а всього 117 408 (сто
сімнадцять тисяч чотириста вісім) грн..
11 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 880
грн. 56 коп. судових витрат.

Стягнути з Приватної агрофірми
„Тарасівка" на користь ОСОБА_5 880 грн. 56
коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: