№2/639/466/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді
Шиянової Л.О. ,

за участю секретаря -
Шевченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Харківська міська рада про
поновлення порушеного права, знесення
самовільних побудов, суд -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
поновлення порушеного права, знесення
самовільних побудов, який уточнила 04
липня 2014 року та просить ухвалити
рішення, яким відновити її порушене
право і зобов'язати відповідача знести
самочинно побудовані самовільні
будови, які розташовані на території
спільного подвір'я по АДРЕСА_1 - літ.
«К», літ. «Л», літ. «М», літ «Е»;
відновити її порушене право і
зобов'язати ОСОБА_2 знести самовільно
встановлені загорожі, які
перешкоджають їй в користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що їй на праві
власності належить 5/7 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 28 липня 1997
року, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої Харківської
державної нотаріальної контори. ЇЇ
право зареєстроване у КП «Харківське
міськБТІ» за реєстраційним № 3697 від
27.08.1997 року. Земельна ділянка площею 675
кв.м. за вказаною адресою надана в
користування і зареєстрована на
підставі рішення Жовтневого РВК №1043
від 31.03.1955 року. Відповідачу ОСОБА_2
належить 2/7 частини вказаного
домоволодіння. З вини відповідача між
ними тривалий час виникають суперечки
з приводу користування земельною
ділянкою та надвірними будівлями в
домоволодінні АДРЕСА_1. Вона
неодноразово зверталася до суду з
позовом про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
виділ належної їй частки. ОСОБА_2
проти розподілу заперечувала,
посилаючись на те, що згідно рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 01.11.1989 року земельна ділянка
повинна знаходитися в спільному
користуванні. Незважаючи на це, ОСОБА_2
без її згоди самовільно загородила
частину спільного подвір'я, встановила
паркан з листів шиферу, який
розташований від прибудови літ «а5» - 5,1
м., потім під кутом ще 3,8 м. - частина
спільного подвір'я загорожено
поліетиленом, потім 3,4 м і до
домоволодіння АДРЕСА_2 відповідач
загородила собі відокремлену частину
двору, склавши цегляну загорожу. Як
вбачається з висновку судової
будівельно-технічної експертизи №12595
від 20.05.2013 року, площа частини земельної
ділянки, яку самоправно зайняла
відповідач, складає 204,6 кв.м. Крім того,
зазначає, що ОСОБА_2 порушує її право
користувача земельної ділянки, без її
згоди вона побудувала нову капітальну
цегляну споруду - суміщений душ літ «К»
розміром 2,2х2,35 м (площею 5,2 кв.м.) та
вбиральню літ «Л» розміром 1,3х1,0 м
(площею 1,3 кв.м), навіс літ «М» площею 1,3
кв.м. - загальною площею 7,9 кв.м.
Вбиральня літ. «Л» знаходиться на
відстані 1,74 м від стіни належного
ОСОБА_1 на праві власності житлового
будинку літ «Б-1». Вказані будівлі літ
«К»,»Л» та «М» є самовільним
капітальними будівлями з підведеним до
них водопроводом та зливною ямою. Крім
того, відповідач самовільно обклала
цеглою сарай літ «Е», збільшив його
розміри з 3,6 кв.м. до 5,9 кв.м. Цей сарай
розташовано на відстані 1,2 м житлового
будинку літ «Б-1». Ця споруда має
фізичний ізнос 85%, оцінка технічного
стану «непридатний». Знаходження
такої споруди на території земельної
ділянки загрожує життю та здоров'ю
мешканців, які знаходяться поруч з
аварійною будівлею. З вищезазначених
підставі вона звернулася до суду із
зазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала у повному обсязі та надала
пояснення відповідні вищенаведеному.

Відповідач у судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що з
порушених позивачем питань вже існує
рішення суду. Так, набрало законної
сили рішення Жовтневого суду м.
Харкова від 03.12.2008 р. та ухвала
Апеляційного суду Харківській області
від 21.04.2009 р., які ухвалені на її
користь, постановлені у цивільній
справі за її позовом до ОСОБА_1 про
поновлення порушеного права, стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди, зустрічний позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поновлення порушеного
права. В своєму зустрічному позові
ОСОБА_1 також просила Жовтневий суд
знести її, так звану, огорожу та лазню.
Так ОСОБА_1 називала всю її споруду, яка
ніколи не мала статусу самовільної і
згідно Технічного паспорту від 25.04.2013 р.
позначена літ. К, Л і М. Ця споруда
складається з дворової вбиральні літ. Л
площею 1 кв.м, з душу літ. К площею 5 кв.м. -
всього 6 кв.м. Навіс літ. М площею 1 кв.м. -
це продовження даху дворової вбиральні
літ. Л, під яким ніякої будівлі немає. А
ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує,
що загальна площа цієї будівлі складає
7,9 кв.м., що не відповідає дійсності.
Крім того, пояснила, що ніякого
водопроводу до цієї будівлі не
підведено, оскільки, в домі у неї
вбиральні немає, то ці споруди є
життєво необхідними для її сім'ї.
Враховуючи все це та за
необґрунтованістю доводів ОСОБА_1,
рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 03.12.2008 р. у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 було відмовлено. Вважає, що
ОСОБА_1 знову подала позовну заяву про
той самий предмет і з тих самих підстав,
що були викладені нею в зустрічній
позовній заяві від 11.10.2006 р. і в якій їй
вже було відмовлено. ОСОБА_1 в своїй
позовній заяві посилається на висновки
судової будівельно-техничної
експертизи №12595, що проведена
експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса ОСОБА_5 від 20.05.2013. Однак
відповідач зазначає, що в рамках даної
судової справи ніякої експертизи судом
не призначалося. До того ж, в судових
засіданнях по іншим справам ця
експертиза судом не досліджувалась,
суд не давав їй ніякої правової оцінки,
при чому, деякі висновки та розрахунки
вищевказаної експертизи визивають
сумніви. Але фото таблицю, де
вказується технічний стан споруд по їх
домоволодінню станом на 1988 рік, до цієї
експертизи ОСОБА_1 до матеріалів справи
не надала. З цієї таблиці видно, що
жилий будинок літ. Б-1, сараї літ. Г, літ.
Е і вбиральня літ. Д були ветхими, а на
2012 рік будинок літ. Б-1 (власність
ОСОБА_1 став добрим, сарай літ. Г (5/7
належить ОСОБА_1, які були перероблені у
вольєр) і вбиральня літ. Д (5/7 належить
ОСОБА_1 залишилися ветхими, а сарай літ.
Е, який повністю належить їй і
обкладений нею цеглою, але, яким хоче
володіти ОСОБА_1, став непридатним.
Зазначає, що ОСОБА_1 вже 15 років веде
запеклу боротьбу за її сарай літ. Е і не
тільки не дає їй можливості його
відремонтувати, а весь час намагається
його зруйнувати різними способами. В
той час як сарай літ. Е - це її
власність, згідно рішення суду від 1989 р.
З приводу того, що вона обклала
цеглою свій сарай літ. Е, намагаючись
підтримати його в доброму стані, ОСОБА_1
всюди писала на неї скарги, не дає їй
можливості його ремонтувати, не
допускаючи ніяких дій біля сараю літ.
Е. Крім того, згідно Інструкції по
проведенню технічної інвентаризації
дозволу на обкладення цеглою будівель
не передбачено. Ніякої загрози для
життя, як заявила ОСОБА_1, він не
представляє. Більш того, ОСОБА_1 до її
ніби-то аварійного сараю літ. Е
прилаштувала металевий короб з
металевою хвірткою і не боїться, що він
рухне разом із її конструкцією.

Згідно рішення суду 03.12.2008 р. про
поновлення її порушеного права ОСОБА_1
повинна повернути ОСОБА_2 власність, а
вона не виконує рішення суду і при
цьому ще бажає заволодіти її сараєм
літ. Е, не звертаючи на всі вказівки та
попередження Жовтневої державної
виконавчої служби на протязі 6 років.
Таким чином, вважає, що позивач ОСОБА_1
висуває необґрунтовані доводи по зносу
її будівель для того, щоб вимусити її
піти на мирову угоду з нею, тим самим не
виконувати рішення суду від 03.12.2008 року.
Крім того пояснює, що в її квартирі
вбиральні не існує. Тобто своїй
позивач просить суд зруйнувати її
дворову вбиральню літ. Л, яка є будівлею
першої необхідності. При цьому
відстань від вбиральні ОСОБА_2 літ. Л
до глухої стіни дому літ. Б-1 складає 2,51
м., а не 1,74 м., як вказує ОСОБА_1. До того ж,
дворова вбиральня літ. Д, 5/7 частини
якої належать ОСОБА_1, знаходиться на
такій же відстані від будинку літ. Б-1,
як і особиста вбиральня літ. Л. ОСОБА_2.
Дворова вбиральня літ. Д знаходиться в
аварійному стані ще з 2006 р. і
користуватися нею неможливо. Також
пояснює, що її споруди, душ літ. К та
вбиральня літ. Л не є самочинно
побудованими. На це вказує відсутність
відповідної відмітки у Технічному
паспорті від 25.04.2013 р., на господарські
споруди право власності окремо не
оформлюється. Окрім того, душ літ. К та
вбиральня літ. Л є будівлями першої
необхідності, враховуючи, що в її
квартирі вбиральні немає, і тому дозвіл
ОСОБА_1 їй не потрібен. До того ж, душ
літ. К не є новою спорудою, він
побудований на місці малоцінного душу
літ. И, який був у непридатному для
користування стані. Дворова вбиральня
літ. Л (1м х 1м), що належить ОСОБА_2, була
збудована з білої цегли з загальною
стіною її літнього душу літ. К, який був
обкладений білою цеглою на місці,
раніше існуючого, малоцінного душа літ.
І. Душ літ. К і вбиральня літ. Л
розташовані біля її квартири і
знаходяться на земельній ділянці біля
її квартири і нічим ОСОБА_1 не заважають
і не порушують ніякого її права, бо в
цьому місці немає ні споруд, які б
належали ОСОБА_1, до яких потрібен
підхід, ні проходу для виходу з двору.
Ці зазначені споруди розташовані
поблизу квартири ОСОБА_2 і, на скільки
дозволяє площа двору, максимально
віддалені від житлових приміщень, що
належать ОСОБА_1 Через велику щільність
забудови двору розмістити їх в іншому
місці не представляється можливим.
Зазначені споруди ніяким чином не
обмежують інтереси співвласниці
ОСОБА_1, що вже було підтверджено у
протоколі виїзного засідання суду при
розгляді справи за позовом ОСОБА_2
Враховуючи велику щільність забудови
на земельній ділянці, не можливо знайти
інше місце для її дворової вбиральні
та душу. Земельну ділянку, як стверджує
ОСОБА_1, вона не загороджувала і ніякого
паркану не встановлювала. Там, де
закінчується її половина будинку,
ростуть дерева і видно її вікно, біля
якого ОСОБА_1 складає різний непотріб.
Щоб цього не бачити перед своїми очима,
вона була вимушена до своїх дерев
приставити частини шиферних листів.
Таким чином, це дало можливість не
бачити те, що складає ОСОБА_1 біля
будинку поблизу вікна ОСОБА_2 Окрім
того, ОСОБА_1 ще неодноразово знищувала
дерева ОСОБА_2 Прохід до порогу
квартири ОСОБА_2 відкритий, немає
ніяких хвірток, воріт, цегляних
загорож, як зазначає ОСОБА_1 Вона,
ОСОБА_2, вимушена проходити біля
порогу ОСОБА_1, бо в домоволодінні лише
один вихід/ виїзд з двору. Біля
дворової вбиральні ОСОБА_2 акуратно
складується цегла та пісок, які з боків
прикриті від опадів шиферними та
металевими листами, але це не є
капітальна огорожа. Вважає, що своїми
позовними вимогами ОСОБА_1 відкрито
посягає на знищення її власності, а
саме моїх сараю літ. Е, дворової
вбиральні літ. Л та літнього душу літ. К.
З цих підстав просить відмовити
ОСОБА_1 у задоволені позову.

Представник третьої особи -
Харківської міської ради, у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причину неявки суду не
повідомив. Клопотання про відкладення
слухання справи до суду не надходило.

Суд, вислухав пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України .Захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення чи реальної небезпеки
такого порушення. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення(визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушення. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України. Як правило, власник порушеного
права може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи

Як вбачається з рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 03.12.2008 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поновлення порушеного права,
стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди задоволено частково, в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення
порушеного права відмовлено за
необґрунтованістю позовних вимог.

Ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 21 квітня 2009 року рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від 03.12.2008
року залишено без змін.

В зустрічному позові ОСОБА_1
просила суд поновити її порушене право
користування водорозбірною колонкою,
розташованою на території
домоволодіння по АДРЕСА_1, зобов'язати
ОСОБА_2 дати дозвіл у встановленій
законом формі для укладання договору з
КП «ПТП «Вода», також зобов'язати
останню знести самовільно побудовану
лазню та огорожу, не перешкоджати
користуванню деревами, що вирощуються
на земельній ділянці зазначеного
домоволодіння. Однак ОСОБА_1 суду не
надано доказів на підтвердження
зустрічних позовних вимог до ОСОБА_2,
тому суд не знайшов підстав для
задоволення зустрічних позовних вимог.

Однак фактично ці відносини вже
розглянуті та ухвалено рішення. Суд
дійшов такого висновку, оскільки сама
позивач у судовому засіданні пояснила,
що в своєму зустрічному позові, з яким
вона зверталася до суду 11 жовтня 2006
року, вона просила суд ухвалити
рішення, яким в тому числі зобов'язати
ОСОБА_2 знести самовільно побудовану
лазню та огорожу, бо не знала, що
знаходиться в цій будівлі, вважала що
це лазня. ОСОБА_1 пояснила суду, що мала
на увазі, щоб ОСОБА_2 знесла прибудову,
в якій знаходяться літ. К, літ Л , літ. М,
однак назвала її «лазня». Як
вбачається із матеріалів справи, ці
прибудови не є самовільними і згідно
Технічного паспорту від 25.04.2013 р.
позначені літ. К, Л і М. Ця споруда
складається з дворової вбиральні літ. Л
площею 1 кв.м, з душу літ. К площею 5 кв.м. -
всього 6 кв.м. Навіс літ. М площею 1 кв.м. -
це продовження даху дворової вбиральні
літ. Л, під яким ніякої будівлі немає.
Таким чином фактично мова їде про одні
й ті самі прибудови, тільки називає їх
відповідач по різному.

Крім того, як встановлено судом і
досліджено з копій технічних
паспортів, які маються матеріалах
справи, на земельній ділянці спірного
домоволодіння ніякої загорожі не
існує, біля дворової вбиральні, яка
належить ОСОБА_2, акуратно складується
цегла та пісок, які з боків прикриті від
опадів шиферними та металевими
листами, але це не є капітальна
огорожа.

Стосовно вимог позивача щодо
зносу сараю літ. Е, суд дійшов до
висновку, що не мається підстав для
задоволення цих вимог, оскільки ця
будівля не є самочинною, існує з 1989
року, є дозвіл на його будівництво.
ОСОБА_2 обклала цеглою свій сарай літ.
Е, намагаючись підтримати його в
доброму стані. Згідно Інструкції по
проведенню технічної інвентаризації,
дозволу на обкладення цеглою будівель
не передбачено.

Аналізуючи вищенаведене, суд не
знаходиться підстав для задоволення
позову.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст. 1,3,4, 8,10,15,60,61,209,212-215,218,294
ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Харківська міська рада про
поновлення порушеного права, знесення
самовільних побудов - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги
через Жовтневий районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Л.О.
Шиянова