Справа № 357/4209/14-ц Головуючий у І
інстанції Рябченко Л.А.Провадження №
22-ц/780/5684/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді - Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря - Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 01 липня 2014 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи учасників
судового процесу, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2014 року позивач - ПАТ КБ
«Приват Банк» звернувся до суду з
позовом про стягнення із ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовував тим, що
відповідно до укладеного договору від
26.12.2006 року відповідач отримав кредит в
розмірі 7450 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
платіжною карткою.

Відповідно п. 9.12, договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання, якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Позивач виконав взяті на себе
зобов'язання. Відповідач своєчасно не
погашав кредит, в зв'язку з чим станом
на 26.01.2014 року утворилася
заборгованість 27 419,42 грн., яка
складається з наступного:

- 7205,02 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 18432,52 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 1281,88 грн. - штраф (процентна
складова).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, відповідач
ухиляється від виконання зобов'язання,
тому позивач змушений звернутися до
суду.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 01 липня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі заявник
просить рішення суду скасувати у
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвали нове, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Зокрема, апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що строк позовної давності ПАТ КБ
«Приват Банк» не порушено, оскільки
згідно п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг, кредитний договір
діє на протязі 12 місяців з його
підписання. Якщо жодна зі сторін не
заявляє про його припинення він
автоматично пролонгується на такий же
термін. На даний час кредитний договір
діє, оскільки жодна із сторін не
заявила про свій намір його розірвати.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга зне може бути задоволена, а
рішення суду підлягає залишенню без
змін, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивач звернувся до суду з позовом про
захист свого порушеного права з
пропуском уставноленого ст. 257 ЦК
України, трирічного строку позовної
давності.

Колегія суддів з такими висновками
погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на обставинах,
встановлених по справі та відповідають
вимогам чинного законодавства.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що між сторонами виникли
кредитні правовідносини, які
врегульовані статтями 1049, 1052, 1054
Цивільного кодексу України, що
встановлюють обов'язок позичальника
повернути кредитні кошти та сплатити
проценти за користування кредитними
грошима у строк та в порядку, що
встановлені договором, а також право
позикодавця вимагати дострокового
повернення позики і сплати процентів
на умовах, встановлених договором.

Крім того, до спірних правовідносин
підлягають застосуванню загальні
правила зобов'язального права,
передбачені статтями 525,526-527,530
вказаного Кодексу, за якими
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено судом, 26 грудня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № б/н,
згідно з умовами якого Банк надав
позичальнику кредит у розмірі 7450 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредиту у
розмірі 30,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Документом, підтверджуючим укладання
договору є заява ОСОБА_1 від 26.12.2006 року
про надання їй банком платіжної
кредитної карти Метро з кредитним
лімітом 7450 грн., зі строком дії карти - 24
місяці, базовою процентною ставкою по
кредитному ліміту на залишок
заборгованості.(а.с. 6)

Крім того, до заяви додані Умови і
правила надання банківських послуг
(далі - Умови), які разом із заявою
складають договір про надання
банківських послуг. (а.с. 7-10)

Згідно п. 9.12 згаданих Умов, договір діє
на протязі 12 місяців з моменту
підписання та автоматично
пролонгується на такий же строк в разі
відсутності заяви сторін про
припинення дії договору.

Відповідно до п. 6.5 Умов, позичальник
зобов'язується сплачувати платежі
щомісячно, виконати своєчасно та в
повному обсязі зобов'язання за цим
Договором.

Відповідно до розрахунку
заборгованості загальна сума
заборгованості по кредитному договору
№ б/н від 26.12.2006 року станом на 26.01.2014
року становить 27 419,42 грн. і складається
з наступного:

- 7205,02 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 18432,52 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 1281,88 грн. - штраф (процентна
складова).

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку про те, що вищевказаним
договором не визначено чітко строк
виконання позичальником зобов'язання,
а сама по собі умова договору про його
дію до подання стороною заяви про його
припинення не може розглядатися як
установлення строку дії договору у
розумінні положень статей 251 і 252 ЦК
України, згідно з якими строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, що має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами .
Разом з тим із настанням певної події,
що має юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати .

Згідно статті 631 ЦК України, строком
договору саме є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Положеннями статті 256 цього Кодексу
визначено поняття позовної давності як
строку, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статей 257-258 ЦК України,
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено,
встановлюється в три роки, спеціальна
позовна давність до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) - в
один рік.

Згідно частини 5 статті 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За змістом частини 4 та 5 статті 267
вказаного Кодексу, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Однак, якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Стаття 259 ЦК України визначає, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 11 своєї постанови від
18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

З матеріалів справи вбачається, що з 01
травня 2007 року Банком нараховується
прострочена заборгованість за тілом
кредиту і процентами.

З урахуванням наведеного, на думку
судової колегії, право вимоги у Банку
відносно виконання кредитних
зобов'язань боржником виникло з часу
прострочення відповідачем чергового
платежу у рахунок погашення боргу, а
саме, з 01 травня 2007 року, оскільки з
настанням строку виконання
зобов'язання за кредитним договором
позивач дізнався чи повинен був
дізнатися про порушення свого права на
повернення кредитних коштів.

Однак, Банк звернувся до суду з цим
позовом поза межами встановленого
законом трирічного строку - 02 квітня 2014
року.

За таких обставин судова колегія
вважає, що вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором заявлені Банком з
пропуском строку позовної давності,
при цьому позивач не просив поновити
строк звернення до суду та не надав
суду обґрунтованих доказів щодо
наявності поважних причин пропуску
строку звернення до суду з вимогою про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Обставин, які б свідчили про
зупинення, переривання або про
наявність підстав для поновлення
строку позовної давності матеріали
справи не містять.

Решта доводів апеляційної скарги не
ґрунтується на доказах та законі і не
спростовують висновків суду.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 01 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: