СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Побірченко Т.І.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 29 травня 2014р. про задоволення
подання старшого державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

встановила:

у травні 2014р. старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень ДВС України звернувся
до суду із поданням про тимчасове
обмеження в праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, посилаючись на те, що у
відділі перебуває на виконанні
виконавчий лист, виданий Печерським
районним судом м. Києва 5 лютого 2014р. про
стягнення з боржника на користь ПАТ
«АКБ «Київ» 39 527 896грн. 09коп.

Старший державний виконавець
зазначав, що постанова про відкриття
виконавчого провадження була
направлена боржнику 25 лютого 2014р.,
проте, боржник добровільно рішення
суду не виконала, на виклики державного
виконавця не реагує, чим ухиляється від
виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 29 травня 2014р.
подання задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду
скасувати, у задоволенні подання
відмовити.

Апелянт посилається на
безпідставність висновку суду про
ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення
суду, так як вона не отримувала ні
постанови про відкриття виконавчого
провадження, ні виклики державного
виконавця.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, пояснення представника ПАТ
«АКБ «Київ», яка заперечувала проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню.

З наданих суду старшим державним
виконавцем документів встановлено, що
24 лютого 2014р. старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Власюком Д.В. відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом, виданим 5 лютого 2014р. Печерським
районним судом м. Києва, про стягнення з
ОСОБА_1 39 527 896,09грн. на користь ПАТ «АКБ
«Київ».

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/9215/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Савицький О.А.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.ухиляється від виконання рішення
суду.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
не можна,

- 2 -

виходячи з наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням, може
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Статтею 377-1 ЦПК України
визначено, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання державного
виконавця без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця.

Проте, суд розглянув дане
подання без повідомлення старшого
державного виконавця про час та місце
розгляду подання.

За змістом ч. 2 ст. 3771 ЦПК України
вирішення питання про тимчасове
обмеження конституційного права за
поданням державного виконавця за
відсутності останнього не є
виправданим, оскільки саме він
зобов'язаний довести суду з наданням
відповідних матеріалів виконавчого
провадження необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

З наданих старшим державним
виконавцем матеріалів вбачається, що
він обмежився наданням копій постанови
про відкриття виконавчого провадження
та листа про направлення цієї
постанови боржнику та стягувачу,
запитів про наявність зареєстрованого
на боржника майна та вимоги про явку до
державного виконавця.

Однак, надані матеріали не
містять даних про направлення
зазначених документів та вручення їх
боржнику.

Розглянувши справу у
відсутність державного виконавця і не
витребувавши матеріалів виконавчого
провадження, не пересвідчившись про
обізнаність боржника про наявність
відкритого виконавчого провадження та
здійснення виконавчих дій і строків
його добровільного виконання, суд
прийшов до передчасного висновку про
ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення
суду.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Проте, суд обмежився
констатацією того, що з виконавчого
провадження вбачається ухилення
ОСОБА_1 від сплати боргу, не зазначивши
у чому саме полягає таке ухилення, і
якими доказами воно підтверджується.

Також суд не перевірив повноту
виконавчих дій, вчинених державним
виконавцем, так як надані документи не
дають можливості зробити висновок чи
здійснював державний виконавець
перевірку майна боржника, перевірку
його місця проживання та інше.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції при розгляді подання не
повно були з'ясовані обставини справи,
розглянуто подання з порушенням
встановленого порядку, тому ухвала
суду підлягає скасуванню, а матеріали
поверненню до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2

- 3 -

Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 29 травня
2014р. скасувати, повернути матеріали до
Шевченківського районного суду м.
Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, оскарження у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: