Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 жовтня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа:
Білоцерківський районний відділ ДМС
України у Київській області, про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що вони є
власниками квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 02.09.2002
року, в цій квартирі, крім них,
зареєстровані також відповідач з 06.07.2006
року та з 15.12.2005 року ОСОБА_4 2003 року
народження, шлюб між ОСОБА_1 та
відповідачем розірвано за рішенням
суду від 06.12.2013 року, відповідач не
працює, часто зловживає спиртними
напоями, постійно влаштовує сварки,
бійки, з приводу чого позивачі
неодноразово викликали працівників
міліції, сумісне життя з відповідачем
стало нестерпним, на всі прохання щодо
виселення з квартири відповідач не
реагує, він заявляє про своє право
власності на квартиру, висуває вимоги
щодо придбання для нього позивачами
окремого житла, на будь-які зауваження
він відповідає агресією, шантажем,
погрозами фізичної розправи. Крім того,
відповідач не підтримує домашнє
господарство, руйнує та псує меблі,
приміщення квартири, погіршує побутові
умови, в добровільному порядку
виселитися з квартири та знятися з
реєстраційного обліку відповідач не
бажає. Позивачі просили суд зняти з
реєстраційного обліку відповідача за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати
Білоцерківський районний відділ ДМС
України у Київській області зняти з
реєстраційного обліку відповідача за
вказаною вище адресою; виселити в
примусовому порядку відповідача з
житлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1.

В суді позивач ОСОБА_2 та представник
обох позивачів ОСОБА_5 уточнили
позовні вимоги і просили суд на
підставі ст.ст. 116, 156, 157 ЖК України
виселити в примусовому порядку
відповідача з житлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати
Білоцерківський районний відділ ДМС
України у Київській області зняти з
реєстраційного обліку відповідача за
вказаною вище адресою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, надала письмову заяву щодо
розгляду справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час розгляду справи
повідомлявся належним чином за
зареєстрованим місцем його проживання
та через оголошення в газеті «Час
Київщини» за 03.10.2014 року, причини неявки
суду невідомі, заяви щодо розгляду
справи без участі відповідача до суду
не надходило, а тому на підставі
ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за
можливе за згодою позивача,
представника позивачів провести
заочний розгляд даної справи без
участі відповідача.

За ухвалою суду від 19.09.2014 року до
участі в розгляді даної справи в якості
3-ї особи без самостійних
вимог на предмет спору залучено
Білоцерківський районний відділ ДМС
України у Київській області,
представник якого в судове засідання
не з'явився, про час розгляду справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивачів, покази свідка,
оглянувши матеріали справи, матеріали
перевірки Білоцерківського МВ /з
обслуговування міста Біла Церква та
Білоцерківського району/ ГУ МВС
України в Київській області № 2184 від
31.01.2014 року , № 8833 від 30.04.2014 року, № 9827
від 12.05.2014 року, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування квартири від 02.09.2002 року, що
стверджується копією цього договору,
посвідченого державним нотаріусом
Білоцерківської державної
нотаріальної контори Дворко Т.Г.,
зареєстровано в реєстрі за № 2-4578 /а.с.8/.

Як вбачається із витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію прав та їх обтяжень від
19.06.2014 року /а.с.12/, вказана вище квартира
належить позивачам на праві спільної
часткової власності, за кожною з
позивачів зареєстровано право
власності на 1/2 частину квартири.

Згідно довідки Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради ЖЕК-7 від 02.07.2014 року /а.с.9/, у даній
квартирі зареєстровані позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 - з
06.07.2006 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи також вбачається,
що шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем
розірвано відповідно до заочного
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 06.12.2013 року, що слідує з копії цього
рішення /а.с.10/.

В судовому засіданні встановлено, що
належна позивачам квартира
складається з трьох житлових кімнат
площею 12,70 кв.м, 13,70 кв.м, 17,10 кв.м, має
загальну площу 69,50 кв.м, що слідує з
копії технічного паспорта МБТІ /а.с.11/,
порядок користування приміщеннями
квартири між її мешканцями не
визначався, що стверджується
поясненнями осіб, які приймають участь
у розгляді справи.

Як встановлено судом, між відповідачем
та позивачами склалися напружені
стосунки, на побутовому грунті часто
виникали сварки, конфлікти із-за того,
що відповідач зловживає спиртними
напоями, не приймає участі в утриманні
житла, в оплаті коштів за комунальні
послуги, з приводу чого позивач ОСОБА_1
зверталася зі скаргами до
правоохоронних органів.

Так, 31.01.2014 року до МВМ-1
Білоцерківського МВ звернулася зі
скаргою ОСОБА_1 стосовно того, що її
колишній чоловік о 03-00 год. за місцем
проживання, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, вчинив сварку.

За результатами перевірки скарги було
встановлено, що відповідач дійсно
31.01.2014 року близько 03-00 год. за місцем
проживання, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, вчинив сварку,
в своєму поясненні ОСОБА_3 вказує на те,
що він дійсно 31.01.2014 року близько 03-00
год. мав розмову з колишньою дружиною
за місцем проживання, але протиправних
дій не вчиняв.

Це підтверджується матеріалом
перевірки Білоцерківського МВ /з
обслуговування міста Біла Церква та
Білоцерківського району/ ГУ МВС
України в Київській області № 2184 від
31.01.2014 року, з якого вбачається, що 31.01.2014
року дільничим інспектором міліції
ОСОБА_7 відповідача офіційно під
розписку попереджено з приводу
недопущення вчинення в подальшому
протиправних дій.

З матеріалу перевірки
Білоцерківського МВ /з обслуговування
міста Біла Церква та Білоцерківського
району/ ГУ МВС України в Київській
області № 8833 від 30.04.2014 року
вбачається, що 30.04.2014 року до МВМ-1
Білоцерківського МВ звернулася зі
скаргою ОСОБА_1 стосовно того,
що 30.04.2014 року близько 00-30 год. за місцем
проживання її колишній чоловік ОСОБА_3,
перебуваючи в стані сп'яніння, вчинив з
нею чергову сварку, намагався затіяти
бійку.

За результатами перевірки цієї скарги
встановлено, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_1, спільного
господарства не ведуть, сімейні
відносини не підтримують, 30.04.2014 року
близько 00-20 год. ОСОБА_3 повернувся
додому в стані алкогольного сп'яніння,
вчинив сварку з ОСОБА_1. Працівники
міліції, прибувши за вказаною адресою,
порушення громадського порядку не
виявили. ОСОБА_3 в своєму поясненні
вказує на те, що дійсно 30.04.2014 року
близько 00-30 год. він мав розмову зі
своєю колишньою дружиною, але бійки не
вчиняв.

ОСОБА_3 винесено дільничим інспектором
міліції офіційне попередження про
недопущення вчинення ним протиправних
дій, про що його попереджено під
розписку.

В судовому засіданні також
встановлено, що 12.05.2014 року до МВМ-1
Білоцерківського МВ по телефону
надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про
те, що о 18-45 год. цього дня за
місцем проживання ОСОБА_3 вчинив
сварку.

Проведеною перевіркою встановлено, що
12.05.2014 року близько 18-40 год. ОСОБА_3,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, вчинив сварку із колишньою
дружиною за місцем проживання.
Працівники міліції, які прибули за
вказаною вище адресою, порушення
громадського порядку не виявили.

16.05.2014 року ОСОБА_3 винесено помічником
дільничого інспектора міліції
офіційне попередження про недопущення
вчинення ним протиправних дій, про що
його попереджено під розписку.

Все наведене стверджується
матеріалами перевірки
Білоцерківського МВ /з обслуговування
міста Біла Церква та Білоцерківського
району/ ГУ МВС України в Київській
області № 9827 від 12.05.2014 року.

В цих матеріалах є письмова заява від
ОСОБА_1 від 12.05.2014 року, в якій вона
просить перевірку по її зверненню не
проводити, оскільки по приїзду
працівників міліції вони з ОСОБА_3
залагодили всі спірні питання,
претензій до свого колишнього чоловіка
вона не має.

Позивачі просять суд виселити
відповідача з належної їм на праві
власності квартири, оскільки він своєю
поведінкою створює умови, які роблять
неможливим проживання з ним в одній
квартирі протягом тривалого часу.

Згідно ст.157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку /квартири/
може бути виселено у випадках,
передбачених частиною першою статті 116
цього Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

За ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени
його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1985 року № 2 /зі змінами/
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснено,
що при вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Під час розгляду даної справи судом
встановлено, що відповідач вселився в
спірну квартиру за згодою власників
житла на правах члена сім'ї, як чоловік
позивачки ОСОБА_1, тривалий час між ними
виникали конфлікти, сварки, про що, крім
вищенаведеного, свідчить і той факт, що
ОСОБА_1 11.10.2013 року звернулася до суду з
позовом про розірвання їхнього шлюбу.

В судовому засіданні була допитана
свідок ОСОБА_8 -племінниця ОСОБА_1, яка
показала, що відповідач ніколи
офіційно не працював, матеріально сім'ю
не утримував, спірну квартиру купив
батько ОСОБА_1, а потім подарував їй з
дочкою, відповідач зловживає спиртними
напоями, влаштовує сварки, погрожує
позивачам фізичною розправою, сама
свідок була присутня при такій сварці
весною 2014 року, при ній ОСОБА_1
викликала працівників міліції,
останній раз вона бачила відповідача
за місцем проживання весною цього року.

Той факт, що відповідач не проживає у
спірній квартирі з травня 2014 року, не
заперечувала в судовому засіданні
позивач ОСОБА_2

Як вказано вище в рішенні, виселення
відповідача без надання іншого жилого
приміщення в зв'язку з систематичним
порушенням правил співжиття, що
робить неможливим для інших проживання
із ним в одній квартирі, можливе за
умови, що заходи запобігання і
громадського впливу, застосовані до
нього, виявились безрезультатними.

Але судом встановлено, що відповідач
після офіційного попередження,
винесеного дільничим інспектором
міліції в травні 2014 року, в АДРЕСА_1 не
проживає, сварок, конфліктів за місцем
проживання не влаштовує.

Судом приймаються до уваги і ті
обставини, що сама ОСОБА_1 при
проведенні перевірки працівниками
міліції по її зверненню від 12.05.2014 року
написала письмову заяву про те, що
претензій до відповідача не має, спірні
питання між собою вони залагодили, а
після цього випадку до правоохоронних
органів з приводу протиправної
поведінки відповідача ОСОБА_1 не
зверталася.

А тому проаналізувавши все
вищенаведене суд дійшов висновку, що
підстави для виселення відповідача,
передбачені в ст.116 ЖК України, на даний
час відсутні.

Жодних безспірних доказів для
спростування цього висновку суду не
було надано, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Але враховуючи встановлені по справі
обставини стосовно того, що між
сторонами дійсно склалися напружені
стосунки, до відповідача
застосовувалися працівниками міліції
заходи впливу у вигляді письмових
попереджень, суд вважає за необхідне
офіційно попередити відповідача про
недопущення в подальшому протиправних
дій відносно позивачів.

Оскільки судом відмовлено в
задоволенні позову щодо виселення
відповідача з АДРЕСА_1, то
не підлягають до задоволення і вимоги
позивачів про зобов'язання
Білоцерківського районного відділу
ДМС України у Київській області зняти з
реєстраційного обліку відповідача за
вказаною вище адресою.

Так, за ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Отже, вирішення питання про зняття
особи з реєстраційного обліку за
місцем проживання залежить від того, чи
позбавлено дану особу права на
користування житловим приміщенням.

Судом встановлено і вказано вище в
рішенні на те, що відповідач права
власності на спірну квартиру не має,
він набув права на користування цією
квартирою як член сім'ї власника житла
за приписами ч.1 ст.405 ЦК України,
відповідно до якої члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Судом відмовлено у позові про
виселення відповідача, передбаченого
законом права на користування житлом
він на даний час не втратив, а тому
відсутні підстави для зняття
відповідача з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.116,157 ЖК України, ст.405 ЦК
України, ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
ст.ст.10,60,88,209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

ОСОБА_3 офіційно попередити про
недопущення в подальшому протиправних
дій, які роблять неможливим проживання
з ним в одній квартирі, відносно
ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване
Білоцерківським міськрайонним судом
за письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яку може
бути подано до суду протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення воно
може бути оскаржене в апеляційному
порядку.

Суддя А. М. Дмитренко