Справа № 128/829/14-ц Провадження №
22-ц/772/2829/2014Головуючий в суді першої
інстанції Ганкіна І. А.Категорія
50Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі головуючого Сала Т.Б., суддів
Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при
секретарі Торбасюк О.І., за участю
позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 18 серпня 2014 року
ухваленого у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
неустойки (пені) в зв'язку з
заборгованістю по сплаті аліментів,

встановила:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась в
суд із вказаним позовом, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь неустойку (пеню), яка виникла в
зв'язку з заборгованістю по сплаті
аліментів на утримання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 124 764 гривні.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_3
зазначила, що на підставі рішення
районного суду було стягнуто з ОСОБА_2
на її користь аліменти на утримання
сина ОСОБА_4 аліменти в твердій
грошовій сумі в розмірі 800 гривень
щомісячно, починаючи з 02.03.2011 року і до
повноліття дитини. Це рішення набуло
законної сили 18.07.2012 року.

Постановою державного виконавця від
11.09.2012 року було відкрито виконавче
провадження з виконання вищевказаного
рішення суду.

ОСОБА_2 допустив заборгованість по
сплаті аліментів, що станом на 01.01.2014
року складає 22 000 грн., що
підтверджується довідкою - розрахунком
заборгованості проведеним ВДВС.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 18 серпня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача
пеню по заборгованості по сплаті
аліментів в сумі 124 764 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

При цьому скаржник вважає оскаржуване
рішення незаконним та необґрунтованим,
таким, що підлягає скасуванню у зв'язку
з неповним з'ясуванням судом обставин
справи, невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушенням і
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 зазначає, що заборгованість
була допущена не з його вини, судом
безпідставно не було враховано його
скрутне фінансове становище та
наявність хронічних захворювань.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом встановлено, що заочним рішенням
Тростянецького районного суду
Вінницької області від 03.11.2011 року у
справі № 2-380/11 з ОСОБА_2 стягнуто на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій
грошовій сумі в розмірі 800 гривень
щомісячно, починаючи з 02.03.2011 року і до
повноліття дитини ( а. с. 5-6).

Вищевказане рішення набрало законної
сили 18.07.2012 року, відповідно до ухвали
апеляційного суду Вінницької області
від 18.07.2012 року ( а. с. 7-8).

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Вінницького РУЮ від 11.09.2012 року № 34222271
було відкрито виконавче провадження з
виконання вищевказаного рішення суду
(а. с. 9).

ОСОБА_2 допустив заборгованість по
сплаті аліментів, тому станом на 01.01.2014
року заборгованість складає 22000 грн., що
підтверджується довідкою - розрахунком
заборгованості проведеним ВДВС
Вінницького РУЮ Вінницької області (а.
с. 10 -11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції застосував в даних
правовідносинах ст. 196 СК України, яка
регламентує порядок стягнення пені при
виниклій заборгованості по сплаті
аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини у
справі та відповідні правовідносини,
які склались між сторонами, та
правильно застосував норму
матеріального права.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення не надав оцінку доказам
відповідача на підтвердження того, що
його вини у виникненні заборгованості
не має.

Колегія суддів дослідивши матеріали
цивільної справи, прийшла до висновку,
що твердження відповідача про
відсутність його вини є безпідставними
та необґрунтованими.

Так, відповідач стверджує, що він не
працює, а 03.10.2014 року припинено його
підприємницьку діяльність як фізичної
особи-підприємця. Однак, дані обставини
не звільняють відповідача від
обов'язку сплачувати аліменти, які
призначені рішенням суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в
2014 році відповідач звертався до суду з
позовом до ОСОБА_5 про зменшення
розміру аліментів, і рішенням
Тростянецького районного суду
Вінницької області від 14 лютого 2014 року
розмір аліментів зменшено з 800 грн. до 700
грн. Дане рішення набрало законної сили
відповідно до ухвали Апеляційного суду
Вінницької області від 08.04.2014 року.
Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, дослідивши всі
надані позивачем докази, не знайшов
підстав для суттєвого зменшення
розміру аліментів.

З тих самих міркувань колегія суддів не
бере до уваги довідки про доходи
відповідача.

Крім цього, відповідач зазначає про
наявність хронічного захворювання та
про необхідність відповідного
лікування. На підтвердження надав
виписки із медичної карти хворого (а. с.
30, 31, 37). Захворювання, які зазначені у
виписках не звільняють відповідача від
сплати аліментів, а отже, теж не
підтверджують відсутність вини у
виниклій заборгованості.

Відповідач стверджує, що суд першої
інстанції не застосував ч. 2 ст. 196 СК
України, яка дає можливість зменшити
розмір неустойки. Однак, колегія суддів
вважає, що підстав для застосування
даної норми не має, оскільки
відповідач, після того, як рішення суду
про стягнення аліментів набрало
законної сили, не сплачував аліменти як
в повному обсязі, так не сплачував їх
вчасно.

Як роз'яснив пленум у п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року N 3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

Приймаючи до уваги дане роз'яснення та
проаналізувавши докази у справі,
колегія суддів прийшла до висновку про
відсутність підстав, які б звільняли
відповідача від відповідальності за
несплату аліментів.

В цьому ж пункті Постанови пленуму ВСУ
зазначено, що в інших випадках -
стягується неустойка за весь час
прострочення аліментів.

Судом було встановлено, що
відповідачем аліменти не сплачувались
належним чином від дня подачі позову
(відповідно до рішення суду) до дати,
про яку зазначає в своїх вимогах
позивач.

Тому, колегія суддів не бере до уваги
зауваження відповідача, щодо пропуску
строку звернення до суду з вимогою про
стягнення пені, яка в свою чергу
підлягає стягненню за весь період
заборгованості.

Також колегія суддів погоджується з
розрахунком неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів
зроблений судом, оскільки він
відповідає вимогам закону з
врахуванням правової позиції
Верховного Суду України з цих питань
від 11.09.2013 року.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісячно, то
суд повинен з'ясувати розмір
несплачених аліментів по кожному з цих
періодичних платежів, встановити
строк, до якого кожне із цих зобов'язань
мало бути виконано, та з урахуванням
встановленого, обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення про стягнення
пені, підсумувавши розміри нарахованої
пені за кожен із прострочених платежів
та визначивши її загальну суму.

В даному випадку суд першої інстанції
зробив розрахунок пені не по день
ухвалення рішення, а по дату, яка
зазначена у вимогах позивача. Колегія
суддів погоджується з даним
розрахунком, оскільки підстав виходити
за межі вимог (в частині стягнення пені
за конкретний період) не має.

Так як, обов'язок сплачувати аліменти у
ОСОБА_2 виник з моменту набрання
рішенням суду законної сили,
відповідач був обізнаний про свій
обов'язок сплачувати аліменти, проте,
сплачував їх нерегулярно і не в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що
заборгованість по аліментам виникла з
вини відповідача, який не мав
об'єктивних перешкод для своєчасної
сплати аліментів.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 18 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: