АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7860/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Третяк В. В. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 10 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним, визнання
права власності, вселення в будинок, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року визнано недійсним договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_2,
що був укладений 22 листопада 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Визнано за
позивачкою право власності на
вищевказаний житловий будинок та
вселено її. Вирішено питання щодо
судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 14 лютого 2014
року вищевказане заочне рішення було
роз'яснено, зазначено, що за ОСОБА_3
необхідно провести реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомого майна,
який складається з А-1 будинку АДРЕСА_2,
загальною площею 61,9 кв.м., в тому числі
житловою площею - 48,8 кв.м., а1-1 - навіс,
А1-1-ганок, житлова прибудова, Б-1- літня
кухня, п/д -підвал, б-1-вхід в підвал,
б1-1-вхід в підвал, В-1 -вбиральня, Г-1 -
сарай, Д-1 - сарай, №1 огорожа, №2- ворота,
№3-огорожа, І-тротуар, к-колодязь.

Із заочним рішенням суду не погодився
відповідач, подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне їх з'ясування, неправильну
оцінку доказів, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Рішення суду першої інстанції
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та її
сином ОСОБА_2 укладено договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_2 з
господарськими будівлями та спорудами,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 924, відповідно до умов
якого позивачка подарувала, а
відповідач прийняв в дар спірний
житловий будинок.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, мала тяжке
захворювання суглобів нижніх кінцівок,
а тому не могла самостійно
пересуватись і потребувала
стороннього догляду, що
підтверджується медичними довідками.

Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_3
посилалась на те, що вона знаходилась у
неприязних стосунках з донькою ОСОБА_5,
інших родичів не мала, а тому, внаслідок
необхідності у догляді, будучи у
безвихідній ситуації, погодилась на
пропозицію свого сина ОСОБА_2 щодо
укладання договору дарування спірного
житлового будинку з усною
домовленістю, що він здійснюватиме за
нею догляд. Однак свого обов'язку
відповідач не дотримався, витрачав її
пенсію на свій розсуд, по декілька днів
її не відвідував, не приносив їжу, а
коли 21 червня 2013 року переїхав до неї
жити, то наніс їй тілесні ушкодження та
вигнав з дому.

Під час розгляду справи по суті в суді
першої інстанції були допитані свідки:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, які пояснили, що
відповідач закривав позивачку у
будинку, три роки не купав, коли вони
потрапили в будинок, то побачили в яких
неналежних умовах вона проживала:
спала на ліжку, покритому клейонкою,
ходила в будинку в шапці та теплому
одязі, догляд за нею не здійснювався, а
коли ОСОБА_3 21 червня 2013 року
поскаржилась на нього сусідам, то він
її побив.

Як вбачається з довідки Баглійського
РВ Дніпродзержинського МУ ГУ МВС
України в Дніпропетровській області, 25
червня 2013 року розпочато досудове
розслідування у кримінальному
провадженні № 0001781 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 125 КК України про
те, що 21 червня 2013 року приблизно о 12-00
год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 завдав
фізичного болю ОСОБА_3(а.с.42)

Згідно висновку судово-медичного
експерта № 650 від 25 червня 2013 року на
тілі позивачки були виявлені
пошкодження у вигляді саден на обличчі,
синців на верхніх кінцівках, які
відносяться до легких тілесних
пошкоджень, виникли внаслідок дії
твердого предмета, предметів з
обмеженою контактуючою поверхнею.
(а.с.13)

З 21 червня 2013 року ОСОБА_3 проживала у
дочки ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1.

Апеляційним судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.(а.с.98)

Згідно відповіді Третьої
дніпродзержинської нотаріальної
контори № 2899/01-16 від 03 жовтня 2014 року, 08
квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
було укладено договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстровий
№ 1-697).

Крім того, 30 вересня 2014 року вказаною
нотаріальною конторою заведено
спадкову справу № 669/2014 після померлої
ОСОБА_3 на підставі заяви про прийняття
спадщини від імені ОСОБА_5(а.с.113)

Відповідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені ст. 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобовязана
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у звязку з
вчиненням цього правочину.

За змістом даної норми правочин може
бути визнаний судом недійсним за
сукупності таких умов: якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини; такий правочин вчинено
на вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.
Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.
При вчиненні такого правочину, сторона,
яка відчужує майно, усвідомлює, що
вчиняє його на вкрай невигідних умовах,
але вимушена це зробити під впливом
тяжкої обставини.

Встановивши, що укладенню ОСОБА_3
оспорюваного договору дарування
передувала тяжка хвороба, що зумовила
необхідність у постійному догляді,
який відповідач погодився надавати
лише за умови укладання такого
договору, районний суд обґрунтовано,
виходячи з положень ч.3 ст.203 ЦК України
дійшов висновку про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку
із застосуванням наслідків
недійсності правочину на підставі ч.1
ст.216 ЦК України.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального та
процесуального права, які правильно
застосовані судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
районним судом були виконані всі
вимоги процесуального закону, всебічно
перевірено обставини, спір вирішено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними.

Доводи апеляційної скарги стосовно
неправильної оцінки доказів не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки за
вимогами ст. 212 ЦПК України оцінка
доказів є виключною компетенцією суду,
а тому переоцінка доказів на вимогу
сторони не допускається.

Інші доводи апеляційної скарги
та матеріали справи не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
або процесуального права, а отже,
відсутні передбачені ст. 309 ЦПК України
підстави для скасування вказаного
судового рішення, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Заочне рішення Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Тамакулова В.О. Макаров
М.О.