Справа № 362/5768/-ц Головуючий у І
інстанції Медведєв К.В.Провадження №
22-ц/780/5119/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Бевзюк
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 липня 2014 року за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» до
ОСОБА_2, треті особи на стороні
відповідача: ОСОБА_3, товариство з
обмеженою відповідальністю «А.М.В.»,
про визнання права на іпотеку та
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» звернулося до суду із вказаним
позовом, який мотивувало наступним:

20 травня 2011 року між банком та ТОВ
«А.М.В.» було укладено кредитний
договір № 04-02-08/218, згідно якого банк
надав останньому кредит у розмірі 825
000,00 дол. США для поповнення обігових
коштів та рефінансування кредитної
заборгованості ПАТ КБ «Євробанк». В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_2 укладено договір іпотеки із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя від 20 травня 2011 року
№04-02-08/219, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
реєстровий №1238. За умовами п.1.2.
вказаного договору предметом іпотеки
є: комплекс, приймально-заготівельний
пункт: адміністративне приміщення,
заготівельний пункт, об'єкти
інфраструктури, загальною площею 2680,3
кв.м., що складається з
адміністративного приміщення
загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1),
заготівельного пункту загальною
площею 1731,9 кв.м. (літера А2) та об'єктів
інфраструктури, розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Пунктами 3.1.5., 5.1., 5.2.
договору іпотеки передбачено, що банк
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки та його реалізацію,
вимоги від іпотекодавця дострокового
виконання зобов'язань, що випливають з
кредитного договору, у разі
невиконання позичальником - ТОВ «А.М.В.»
зобов'язань за кредитним договором. 17
липня 2013 року банком на адресу ТОВ
«А.М.В.», майновому поручителю ОСОБА_2,
фінансовим поручителям ОСОБА_2 та ПП
«Автолюкс-2000» були направлені
повідомлення про порушення основного
зобов'язання та вимоги про погашення
заборгованості за кредитним договором,
що станом на 16.07.2013 р. складала 762600,00 дол.
США. Хоча вказані вимоги були отримані
ОСОБА_2 26 липня 2013 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, але до теперішнього часу
не виконані.

Крім того, в порушення ч.3 ст.9 Закону
України «Про іпотеку», п.п. 4.1.12., 4.2.3.
договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_2
за відсутності отримання будь-яких
дозволів банку на земельній ділянці, на
якій розташований предмет іпотеки,
самовільно звів нерухоме майно -
магазин-офіс загальною площею 261,5 кв.м.
У зв'язку з цим 18 грудня 2012 року ОСОБА_2
отримав нове свідоцтво про право
власності на передане в іпотеку
нерухоме майно, згідно якого він є
власником комплексу за адресою
АДРЕСА_1, який вже складається з
адміністративної будівлі 1, загальною
площею 948,4 кв.м., магазину-офісу 2,
загальною площею 261,5 кв.м., складського
приміщення 3, загальною площею 1731,9 кв.м.
Частка майна складає 1/1.

Оскільки добудова предмета іпотеки
була здійснена без будь-якого дозволу
іпотекодержателя, передане в іпотеку
майно було перероблене, забезпечене
іпотекою основне зобов'язання не
виконане, позивач просив суд визнати за
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» право
на іпотеку на перебудований предмет
іпотеки - комплекс за адресою АДРЕСА_1,
який складається з адміністративної
будівлі, магазину-офісу та складського
приміщення, та звернути стягнення на
нього в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 липня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в
яких, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для вирішення справи, просять
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
Свої скарги обґрунтовували тим, що
належні і допустимі докази щодо
розміру заборгованості позичальника
за кредитним договором № 04-02-08/218 від 20
травня 2011 року в матеріалах справи
відсутні. Крім того, вказують, що суд
неправомірно звернув стягнення на
об'єкт нерухомості, який є відмінним
від предмета іпотеки за договором
іпотеки від 20 травня 2011 року, оскільки
вже був зміненим. Вважають, що у зв'язку
з тим, що переданий в іпотеку комплекс
нерухомого майна є втраченим у зв'язку
з його переробкою, на основі якої
виникла нова річ, а тому іпотека є
припиненою. Зазначають, що відповідно
до ч.1 ст. 188 ЦК України якщо кілька речей
утворюють єдине ціле, що дає змогу
використовувати його за призначенням,
воно вважається однією річчю. Судом
було порушено процедуру проведення
судового розгляду справи, неправомірно
відмовлено у призначенні по справі
судової будівельно-технічної
експертизи, не враховано, що частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки після її виділення в
натурі і реєстрації права власності на
неї як на окремий об'єкт нерухомості.
Також судом в порушення вимог ч.2 ст. 169
ЦПК України не було зупинено розгляд
даної справи у зв'язку з розглядом
справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» про
визнання недійсним договору іпотеки
від 20 травня 2011 року. ОСОБА_3 вказала, що
вона не надавала згоди на іпотеку
новозбудованої будівлі-магазину-офісу.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду першої інстанції в повній мірі
відповідає наведеним вище вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що здійснивши
в порушення вимог ст.9 Закону України
«Про іпотеку» та п.п. 4.1.12., 4.2.3. договору
іпотеки самовільну зміну (добудову)
предмета іпотеки без отримання на це
згоди іпотекодержателя, іпотекодавець
свідомо прийняв на себе пов'язані з цим
ризики, а такі його незаконні дії не
можуть тягнути позбавлення права
кредитора на забезпечення виконання
зобов'язання за рахунок іпотечного
майна.

З наведеною позицією суду першої
інстанції в повній мірі погоджується й
колегія суддів першої інстанції. При
цьому колегія суддів критично
відноситься до посилань апелянта на
втрату в результаті таких дій ОСОБА_2
предмета іпотеки, що у відповідності до
положень ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» є підставою для припинення
іпотеки, оскільки в даному випадку мова
може йти про зміну, покращення,
збільшення (добудову) предмету
іпотеки, однак не про його втрату в
розумінні положень ст. 17 ЗУ «Про
іпотеку».

Згідно положень ч. 3 ст. 5 Закону України
«Про іпотеку» частина об'єкта
нерухомого майна може бути предметом
іпотеки лише після її виділення в
натурі і реєстрації права власності на
неї як на окремий об'єкт нерухомості.
Іпотека поширюється на частину об'єкта
нерухомого майна, яка не може бути
виділеною в натурі і була приєднана до
предмета іпотеки після укладення
іпотечного договору без реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

Судом не можуть бути прийнятими
твердження апелянтів про те, що
передані в іпотеку предмети зберегли
свої властивості й до даного часу, а
добудоване майно може бути з нього
відокремлене та виступати окремим
об'єктом, оскільки як за положеннями
договору іпотеки, так і згідно витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно на час укладення такого договору,
предметом іпотеки виступає єдина річ -
комплекс, який складається з декількох
складових. Як вбачається із свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 18.12.2012 року, на даний час у власності
ОСОБА_2 також перебуває комплекс як
єдиний об'єкт власності, що складається
з приміщень адміністративної будівлі,
магазину-офісу та складського
приміщення, з часткою 1/1. При цьому
апелянтами жодним чином не були
доведені їх твердження про можливість
відокремлення від предмету іпотеки
збудованого майна, а саме таке їх
твердження не є обставиною, що є
очевидною та не потребує доведення,
оскільки комплекс нерухомого майна
характеризується спільною територією
його розміщення, спільною
інфраструктурою, спільними
комунікаціями тощо.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип
змагальності сторін в цивільному
процесі, який полягає в тому, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, прямо встановлених Законом.
Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях. За
таких умов суд може приймати та
покладати в основу рішення по справі
лише ті обставини, які були доведені
сторонами.

Критично колегія суддів відноситься й
до посилань апелянтів про безпідставну
відмову судом першої інстанції у
проведенні бухгалтерської експертизи
та неналежність встановлення розміру
заборгованості за кредитом, в рахунок
погашення якої здійснюється звернення
стягнення на передане в іпотеку майно,
оскільки жодного обґрунтованого
заперечення щодо неналежності
представленого банком розрахунку
такої заборгованості та об'єктивної
його невідповідності дійсним
обставинам (з посиланням на
неврахування здійснених по кредиту
оплат та невідповідність проведених
нарахувань), відповідачами
представлено не було. При цьому судом
першої інстанції при вирішенні справи
було перевірено відповідність
здійснених за кредитом операцій та
нарахувань, а також взято до уваги й той
факт, що під час розгляду справи
керівником боржника - ТОВ «А.М.В.», не
тільки не було спростовано розмір
заборгованості за кредитом, але й
визнано її.

Не вбачає колегія суддів порушень
вимог законодавства та прав апелянтів
при відмові в проведенні по справі
судової товарознавчої експертизи,
оскільки за результатами розгляду суд
першої інстанції прийняв рішення про
звернення стягнення на іпотечне майно
шляхом проведення прилюдних торгів у
процедурі виконавчого провадження за
початковою ціною, визначеною на
підставі оцінки відповідного суб'єкту
оціночної діяльності при проведенні
виконавчих дій на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, що
відповідає вимогам закону. Не
спростовують законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції й інші доводи апеляційних
скарг.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Оскільки рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, передбачених
законом підстав для його скасування
при апеляційному розгляді не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: