Справа № 359/5322/14-ц
Провадження № 2/359/1685/2014 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Гомолі О.А.,

за участі : позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бориспіль
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частку в спільному майні подружжя, -

в с т а н о в и в:

11 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області з вище зазначеним
позовом до ОСОБА_3, з проханням : визнати
за нею право власності на ? частину
житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_1
та стягнути з відповідача на свою
користь сплачені нею суми судового
збору та витрати, пов'язані з судовим
розглядом справи.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що в
період з 13.03.1983 року по 02.07.2008 року вона
та відповідач перебували в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них
народилось двоє дітей ОСОБА_4, 1984 року
народження та ОСОБА_2, 2000 року
народження. В період перебування в
шлюбі, ними разом та за спільні кошти
побудовано житловий будинок,
господарські будівлі та споруди, які
розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Бориспільської міської ради за № 142/1
від 14.08.1989 року із земель міської
забудови в АДРЕСА_1, відповідачу надано
земельну ділянку площею 600 кв. м. та
актом від 27.03.1990 року вказану земельну
ділянку відведено в натурі. На вказаній
земельній ділянці протягом 1991-2005 років
ними спільно побудовано : житловий
будинок А-1, веранду «а», сходи, навіс,
балкон, цокольний поверх, погріб «Г»,
яму оглядову «Д», у 1993 році побудовано
колодязь «Ж», у 1995 році сарай «Б»,
туалет «В», яму каналізаційну «Е», у 2000
році збудовано хвіртку № 1, огорожу № 2,
ворота № 3, ворота № 4, огорожу № 6,
тротуар № 1, у 2003 році збудовано сарай
«З», 2005 році було збудовано огорожу з
металевої сітки № 8, хвіртку з
металевої сітки № 9 та бетонне
вимощення № 7.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1
неодноразово зверталась до
відповідача, щоб він у встановленому
законом порядку ввів збудований
житловий будинок в експлуатацію та
здійснив його державну реєстрацію.

Рішенням Бориспільської міської ради
за № 8523 від 07.09.2010 року відповідачу
передано у власність земельну ділянку
площею 0,0902 га, на підставі якого 07.09.2011
року видано державний акт Серії ЯК №
156879.

На підставі рішення Виконавчого
комітету Бориспільської міської ради
від 13.08.2012 року відповідачу видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 15.08.2012 року на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами та згідно
витягу про державну реєстрацію прав за
№ 35176781 від 15.08.2012 року зареєстровано за
відповідачем на праві власності.

На виконання домовленості щодо поділу
житлового будинку в добровільному
порядку, після отримання свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
відповідач подав до компетентних
органів заяву, з проханням провести
розподіл належної йому земельної
ділянки на дві земельні ділянки з
площами по 0,0451 га, на підставі чого
видано два державних акти на ім'я
відповідача.

Оскільки відповідач не бажав сам
займатися збором документів для подачі
їх нотаріусу, ним 25.03.2013 року видано на
ім'я позивача довіреність, якою
уповноважено ОСОБА_1 бути
представником відповідача в усіх
органах, установах та організаціях для
відчуження ? частини житлового будинку
з відповідною частиною надвірних
будівель і споруд та земельної ділянки
площею 0,0451 га.

Після узгодження всіх питань та
отримання необхідних документів,
відповідач відмовився з'явитись до
нотаріуса та поділити майно у
добровільному порядку, в зв'язку з чим
позивачка звернулась до суду за
захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та просила їх задовольнити в повному
обсязі.

Належним чином повідомлений про дату,
час і місце розгляду справи відповідач
та його представник до зали суду не
зявились, про причини неявки суд не
повідомили, заяв чи клопотань на адресу
суду не направили.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, дослідивши матеріли
справи, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Спірні відносини між сторонами є
сімейними та пов'язані з поділом
спільного сумісного майна.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 з 13 березня 1983 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 02 липня 2008 року, мають двох
дітей - ОСОБА_4, 1984 року народження та
ОСОБА_2, 2000 року народження, що
підтверджується : свідоцтвом про
одруження виданим 23 липня 1999 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Коропського
районного управління юстиції
Чернігівської області, свідоцтвом про
народження ОСОБА_4 виданим 20.09.1984 року
Бориспільським міським відділом РАЦС
Київської області, свідоцтвом про
народження ОСОБА_4 виданим 17.07.2000 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Бориспільського
міськвиконкому Київської області,
свідоцтвом про розірвання шлюбу
виданим 02 липня 2008 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської області (
а. с. 6-9).

Майно, що є предметом спору,
складається з житлового будинку,
господарських будівель та споруд, які
розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

З матеріалів справи встановлено, що
рішенням Бориспільської міської ради
Київської області від 14.08.1989 року за №
142/1 ОСОБА_3 надано у безстрокове
користування земельну ділянку для
будівництва житлового будинку на праві
особистої власності в АДРЕСА_1 площею 600
кв.м. для будівництва житлового
будинку за проектом № КО-4К-НВ, житловою
площею 55,50 кв. м., загальною площею 90,90
кв.м. та господарських і побутових
будівель і споруд : сарай, гараж в
підвальному приміщенні, льох, туалет (а.
с. 10).

Згідно технічного паспорта на житловий
будинок, який виготовлений 11.03.2003 року
та виданий на ім'я відповідача ОСОБА_3,
на земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_1 збудовані наступні об'єкти :
«А1» житловий будинок - 1991-2002, веранда,
сходи, козирок,балкон, цокольний
поверх, «Г» погріб, «Д» яма оглядова,
«Б» сарай - 1995 р., «В» туалет - 1995 р., яма
каналізаційна - 1995 р., «Ж» колодязь - 1993
р., № 1 калитка - 2000 р., № 2 огорожа - 2000 р.,
№ 3 ворота - 2000 р., № 4 ворота - 2000 р., № 6
огорожа - 2000 р., № І - тротуар - 2000 р., 3
сарай - 2003 р. (а. с. 14-19).

28 травня 2012 року виготовлений
технічний паспорт на садибний
(індивідуаль-ний) житловий будинок
АДРЕСА_1 на ім'я відповідача ОСОБА_3,
згідно якого збудовані наступні
об'єкти : «АІ» - житловий будинок 2002 р.,
«АІ» - цокольний поверх 2002 р., «Г» -
погріб під частиною будівлі 2002 р., «а» -
веранда 2002 р., «Б» - сарай 1995 року, «В» -
убиральня 1995 року, «Д» - оглядова яма
гаража 2002 р., «Є» - літній душ 2006 р., «З» -
сарай 2003 року, «Л» - навіс 2007 року, «а1» -
Ганок 2002 р., «а2» - балкон 2002 року, «Е» -
яма вигрібна 1995 р., «Ж» - колодязь питний
1993 р., «№ 1» - хвіртка 2000 р., № 2 - огорожа
2000 р., № 3 - ворота 2000 р., № 4 - ворота 2000 р.,
№ 6 - огорожа 2000 р., № 7 - вимощення 2000 р.,
№ 8 - огорожа 2005 р., № 9 - хвіртка 2005 року (
а. с. 20- 28).

15.08.2012 року на підставі рішення
виконавчого комітету Бориспільської
міської ради від 18.08.2012 року за № 769,
відповідачу ОСОБА_3 видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, а
саме : житловий будинок з цокольним
поверхом ( погріб, оглядова яма), А-І, Г,
Д, загальною площею 183,0 кв.м., житлова
площа 67,8 кв.м., сарай, Б, загальна площа
26, 3 кв.м., убиральня, В, загальною площею
1,9 кв.м., літній душ, Є, загальна площа 1,2
кв.м., сарай, З, загальна площа 39, 3 кв.м.,
навіс, Л, загальна площа 8,6 кв.м., яма
вигрібна Е, колодязь Ж, огорожа № 1-4, 6, 8,
9, вимощення № 7, що підтверджується
свідоцтвом на нерухоме майно від 15.08.2012
р., витягом № 35176781 від 15.08.2012 р. про
державну реєстрацію прав та витягом №
37053431 від 28.12.2012 року з реєстру прав
власності на нерухоме майно ( а. с. 34-35,
39).

Вказаний житловий будинок побудований
на земельній ділянці площею 0,0902 га,
кадастровий номер -:13:006:0070,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
Серії ЯК № 156879, який виданий 04.10.2011 року
на ім'я відповідача ОСОБА_3 та
зареєстрований в Книзі за № 00751 (а.
с. 29).

Вказана земельна ділянка, за заявою
відповідача ОСОБА_3, розподілена на дві
земельні ділянки площею по 0,0451 га з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
підтверджується державними актами :
Серія ЯЙ № 910121, який зареєстрований в
Книзі записів реєстрації актів на
право власності на землю за № 02611
та виданий 29.12.2012 року, кадастровий
номер :13:006:0094 та Серії ЯЙ № 910122,
який зареєстрований в Книзі записів
реєстрації актів на право власності на
землю за № 02612 виданий 29.12.2012 року,
кадастровий номер :13:006:0095 (а. с.
37-38).

У відповідності до ч.1 ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ч. 2 ст. 60
Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Сімейного
кодексу України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу
України майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності (спільне
майно).

Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 Цивільного
кодексу України спільна власність двох
або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України визначено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 63 Сімейного
кодексу України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 68 Сімейного кодексу
України визначено, що розірвання шлюбу
не припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу
України розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку,
квартири, іншого нерухомого майна, а
також про виділ нерухомого майна
дружині, чоловікові зі складу усього
майна подружжя має бути нотаріально
посвідчений.

У судовому засіданні встановлено, що
між сторонами шлюбний договір, а також
будь-які інші письмові договори щодо
майна, яке є їх особистою приватною
власністю, а також щодо майна, яке є
об'єктом спільної сумісної власності
не укладались.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Крім того, згідно ст. 370 Цивільного
кодексу України співвласники мають
право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із спів-власників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 23-24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від 21
грудня 2007 року, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному

кооперативі; грошові суми та майно,
належні подружжю за іншими
зобов'язальними правовідносинами,
тощо.

З урахуванням вказаного судом
встановлено обсяг спільно нажитого
майна, яке існувало на час розірвання
шлюбу. До вказаного майна, крім іншого,
відноситься будинок, що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1.

Разом з тим, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на час розірвання шлюбу між сторонами,
вищевказаний житловий будинок не був
введеним в експлуатацію та не належав
на праві власності жодній із сторін.

Зважаючи на вказане, у позивачки
не виникло право спільної сумісної
власності на цей житловий будинок.

За вказаних обставин позивач
набуває лише права відшкодування
половини вартості будівельних
матеріалів, використаних при
будівництві будинку, що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1.

При розгляді справи позивачем та
її представником позовні вимоги не
змінювались та не уточнювались.

Враховуючи наведене, у суду
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 60-74 Сімейного кодексу
України, ст. 355 - 372 Цивільного кодексу
України, п. 23-24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, ст. 3,
10, 11, 60, 79, 88, 174, 208-209, 212 - 215, 218, 293
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частку в спільному майні подружжя,-
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду Київської
області через Бориспільський
міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л. В. Яковлєва