Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3934/14
Головуючий у 1 інстанції: Ворожбянов
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 29 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Василівського районного суду
Запорізької області, треті особи
територіальне управління Державної
судової адміністрації України в
Запорізькій області, Державна
казначейська служба України про
визнання дій суд протиправними та
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Василівського
районного суду Запорізької області про
визнання дій суду протиправними та
стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 23 квітня 2014 року
суддею Василівського районного суду
Запорізької області Степаненко Ю.А.
було постановлено заочне рішення, яким
у задоволенні його позову було
відмовлено. Вважає, що посилання в
рішенні суду на застарілі постанови
Пленуму Верховного Суду від 13 червня 2007
року і 12 червня 2009 року і Закон № 266/94-ВР
від 01 грудня 1994 року є нікчемними ,
оскільки враховуючи приписи ст.ст. 3, 41,
55 Конституції, його права мають
преціюдальне значення над постановами
і нормами законів, які звужують права і
свободи громадянина. Конституція, як
Основний Закон завжди має вищій
юридичний пріоритет над усіма іншими
підзаконними актами і циркулярами. За
приписом ст. ст. 2 , 7 Закону «Про
судоустрій» завдання суду є
забезпечення кожному права на
справедливий суд. Кожному гарантується
захист його прав, свобод та законних
інтересів незалежним і безстороннім
судом. Вважаючи, що Василівський
районний суд не виконав цих зобов'язань
і гарантій, а також вимог ст. 55
Конституції України, зазначене
призвело до виникнення між ним та судом
цивільно-правових відносин.
Посилаючись на вищевикладене, просив
скасувати ухвалу та рішення
Василівського районного суду
Запорізької області від 23 квітня 2014
року, примусово стягнути з відповідача
на загальних підставах та у
субсидіарному порядку 3111 грн. 57 коп.
понесеного ним матеріального збитку та
судових витрат у розмірі 330 грн. 20 коп., а
всього 3441 грн.77 коп. та у випадку
задоволення позову роз'яснити
Держказначейству Запорізької області
про можливість повернення стягненої
суми з судді Степаненко Ю.А. у порядку
регресу.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 29 липня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення представника третьої особи,
ДСА, ОСОБА_4, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як установлено судом, фактично
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій
суду протиправними та стягнення коштів
зводяться до оцінки рішення та ухвали
Василівського районного суду
Запорізької області від 23 квітня 2014
року та 22 травня 2014 року у справі
№2/311/355/14, яким йому відмовлено у
задоволенні його позовних вимог про
незаконні дії Мелітопольського
міськрайонного суду, скасування
зазначених судових рішень та стягнення
матеріальних збитків у зв'язку з такими
судовими рішеннями.

Відповідно до положень статей 62, 126 та 129
Конституції України майнова та
моральна шкода, заподіяна при
здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі у разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Зі змісту наведених положень
вбачається, що рішення суду і
відповідно дії або бездіяльність
суддів у питаннях здійснення
правосудця, пов'язаних із підготовкою
та судовим розглядом справ, можуть
оскаржуватись у чинному в даний час
апеляційному та касаційному порядку, а
не шляхом їх оскарження до суду першої
інстанції, оскільки це порушувало б
конституційний принцип незалежності
суддів і заборону втручання у
вирішення справи незалежним судом.
Рішення суду (процесуальні дії чи
бездіяльність суддів) оскаржуються
лише в порядку, визначеному ст. 129
Конституцій та законодавством про
судочинство.

Законність процесуальних актів і дій
(бездіяльності) судів (суддів) чи
відшкодування моральної шкоди
одночасно з оскарженням таких дій,
вчинених при розгляді конкретної
справи, не може перевірятися за межами
передбаченого законом процесуального
контролю. Намагання зробити це в
конкретній справі шляхом подання
окремого позову проти судів (суддів) є
протиправним втручанням у здійснення
правосуддя і посяганням на
процесуальну незалежність суду.

У зв'язку із викладеним розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таке законодавче врегулювання
відповідає вимогам статей 6, 41
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
правильно виходив із того, що судові
рішення можуть бути переглянуті тільки
в апеляційному та касаційному порядку,
законність висновків суду, викладених
в судовому рішення не може
перевіряться за межами передбаченого
законом процесуального порядку.

Проте, суд не врахував, що згідно з п.1
ч.1 ст. 205 ЦПК України якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, а не відмовляє у
задоволенні позову.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції на підставі ч.1 ст. 310, п.1 ч.1 ст.
205 ЦПК України підлягає скасуванню з
закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 307, 310, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Михайлівського
районного суду Запорізької області від
29 липня 2014 року по цій справі скасувати.
Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: