УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Управління
Держкомзему у Бориспільському районі
Київської області, Комунальне
підприємство Бориспільської районної
ради «Бориспільське бюро технічної
інвентаризації», Комунальне
підприємство «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна», ОСОБА_6, про визнання
прав власності на спадкове майно

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання договору
недійсним та визнання права власності
на квартиру,

за касаційною скаргою ОСОБА_5,
поданою її адвокатом ОСОБА_9, на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 13 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 26 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, який уточнила
у процесі розгляду справи, і остаточно
просила:

- визнати за нею право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати за нею право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на ј земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 0,060 га, яка розташована на
території Садового товариства
«Лебедин» (далі - СТ «Лебедин»)
Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області;

- визнати за відповідачкою право
приватної власності в порядку
спадкування за заповітом на ј
вищевказаної земельної ділянки;

- визнати за нею право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на конструктивні елементи та
будівельні матеріали залишковою
вартістю 175 814 грн 50 коп., з яких
побудована ј частини садового (дачного)
будинку, що знаходиться на земельній
ділянці НОМЕР_1 площею 0,060 га,
яка розташована на території СТ
«Лебедин» Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області;

- визнати за відповідачкою право
приватної власності в порядку
спадкування за заповітом на
конструктивні елементи та будівельні
матеріали залишковою вартістю 175 814 грн
50 коп., з яких побудована ј частини
вищевказаного садового (дачного)
будинку;

- визнати за нею право приватної
власності в порядку спадкування за
законом на ј частини квартири АДРЕСА_4;

- визнати за відповідачкою право
приватної власності в порядку
спадкування за законом на ј частини
вищевказаної квартири.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її батько - ОСОБА_10, який за життя склав
заповіт, відповідно до якого заповів їй
квартиру АДРЕСА_1, а садовий будинок та
земельну ділянку, розташовані на
території СТ «Лебедин» Кіровської
сільської ради Бориспільського району
Київської області, заповів дружині -
ОСОБА_5 та доньці ОСОБА_4 у рівних
частинах.

Також вказала, що під час шлюбу її
батько з дружиною ОСОБА_5
придбали квартиру АДРЕСА_4, яка є їхньою
спільною сумісною власністю.

Зазначила, що, прийнявши спадок у
встановлений законом строк, не має
можливості належним чином оформити
право власності на нього, оскільки усі
правовстановлюючі документи
знаходяться у відповідачки, яка
відмовляється надати їх нотаріусу.

Посилаючись на вищевикладене, просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У грудні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_4, який уточнила у
процесі розгляду справи, і остаточно
просила:

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10 квітня 1995 року між ОСОБА_10,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, зареєстрований
Київською універсальною біржею;

- визнати за нею право власності на
вищевказану квартиру.

На обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилалась на те, що квартира
АДРЕСА_1 не входить до спадкової маси,
оскільки її померлий чоловік не набув
на неї право власності з підстав того,
що договір купівлі-продажу цієї
квартири, зареєстрований Київською
універсальною біржею, не був
нотаріально посвідчений, що тягне за
собою його недійсність, а вона набула
право власності на цю квартиру за
набувальною давністю.

Посилаючись на вищевикладене, просила
задовольнити зустрічні позовні вимоги
у повному обсязі.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 серпня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 47,1 кв. м.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на ј частини земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 0,060 га,
яка розташована на території СТ
«Лебедин» Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області.

Визнано за ОСОБА_5 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на ј частини земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 0,060 га,
яка розташована на території СТ
«Лебедин» Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на конструктивні елементи та
будівельні матеріали залишковою
вартістю 175 814 грн 50 коп., з яких
побудована ј частини садового (дачного)
будинку, що знаходиться на земельній
ділянці НОМЕР_1 площею 0,060 га, яка
розташована на території СТ «Лебедин»
Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області.

Визнано за ОСОБА_5 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на конструктивні елементи та
будівельні матеріали залишковою
вартістю 175 814 грн 50 коп., з яких
побудована ј частини садового (дачного)
будинку, що знаходиться на земельній
ділянці НОМЕР_1 площею 0,060 га, яка
розташована на території СТ «Лебедин»
Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на ј частини квартири
АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_5 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на ј частини квартири
АДРЕСА_4.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 17 жовтня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено частково,
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 серпня 2013 року в частині
визнання за ОСОБА_4 права приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на квартиру АДРЕСА_1 та
визнання права власності за ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в порядку спадкування за
заповітом на конструктивні елементи та
будівельні матеріали, з яких
побудована ј частини садового (дачного)
будинку, скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на ѕ частини квартири
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на ј частини квартири
АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права приватної
власності в порядку спадкування за
заповітом на конструктивні елементи та
будівельні матеріали, з яких
побудована ј частини
садового (дачного) будинку, відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_11 задоволено частково, рішення
апеляційного суду Київської області
від 17 жовтня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 26 травня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 13 серпня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 -
ОСОБА_9, мотивуючи свої доводи
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційної
інстанції і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення первісних
позовних вимог та про відмову в
задоволенні зустрічних позовних вимог,
дослідивши докази у справі й надавши їм
належну оцінку, правильно застосували
норми матеріального права, які
регулюють ці правовідносини, та дійшли
обґрунтованого висновку, що померлий
ОСОБА_10 придбав квартиру АДРЕСА_1 до
укладення шлюбу з ОСОБА_5, тому ця
квартира є його особистою приватною
власністю, яку він мав право заповідати
доньці; при цьому суди правильно
зазначили, що до спадкової маси
відноситься Ѕ частини усього набутого
під час шлюбу із ОСОБА_5 нерухомого
майна, а також Ѕ частини
будівельних матеріалів, використаних
під час будівництва садового будинку,
розташованих на земельній ділянці
НОМЕР_1 площею 0,060 га на території СТ
«Лебедин» Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області.

Також суди попередніх інстанцій,
визнаючи за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
приватної власності в порядку
спадкування за заповітом на ј частини
спірної земельної ділянки за кожним,
врахували висновки і мотиви Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладені в ухвалі від 18 грудня
2013 року, та роз'яснення, надані у п. 18-2
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», і дійшли правильного
та обґрунтованого висновку, що спірна
земельна ділянка набула статусу
спільного сумісного майна подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (за життя),
оскільки збільшилась у своїй вартості
внаслідок спільних трудових та
грошових затрат.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами попередніх
інстанцій були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо їх оцінки та не спростовують
висновків судів попередніх інстанцій,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваних
рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її
адвокатом ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 26 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Л.М.
Мазур

М.А. Макарчук

Т.О. Писана