Номер провадження: 22-ц/785/6753/14
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Плавич
Н.Д.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Затоківської
селищної ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю
третьої особи Білгород-Дністровського
районного відділу ГУ ДМС України в
Одеській області про встановлення
факту відсутності осіб в житловому
приміщенні, визнання такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку, зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи
виробничого управління
житлово-комунального господарства
Затоківської селищної ради про
вселення, зобов'язання не перешкоджати
в користуванні жилою площею в квартирі,
-

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
звернувшись 8 квітня 2013 року до суду з
вищеназваним позовом, вказали, що в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 з 28
грудня 1981 року зареєстрована ОСОБА_3, з
1984 року чоловік ОСОБА_3 та сини ОСОБА_4,
ОСОБА_5, з 1987 року брат чоловіка ОСОБА_3
ОСОБА_7 Шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_3
розірвано судовим рішенням від 6 серпня
1998 року. Посилаючись на не проживання
відповідачів в квартирі понад шість
місяців без поважних причин, позивачі
після уточнення вимог просили
встановити факт відсутності ОСОБА_3,
ОСОБА_7 понад шість місяців в квартирі
АДРЕСА_1 визнати відповідачів такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням, зобов'язати ОСОБА_6
сільську раду зняти ОСОБА_3, ОСОБА_7 з
реєстраційного обліку по квартирі
(а.с.2, 33-34, 96-97).

Відповідач ОСОБА_3 пояснень, заперечень
не надав.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав,
звернувшись 3 грудня 2013 року до суду з
зустрічним позовом, просив вселити
його в квартиру в квартиру АДРЕСА_1
зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати в
користуванні жилою площею в квартирі
(а.с.23, 82-84).

Позивач ОСОБА_3 вимоги зустрічного
позову не визнала, позивачі ОСОБА_4,
ОСОБА_5 підтримали ОСОБА_3 (а.с.99-100).

Відповідач ОСОБА_6 селищна рада вимоги
первісного позову визнала, проти вимог
зустрічного позову заперечувала.

Третя особа Білгород-Дністровський РВ
ГУДМС України в Одеській області
пояснень, заперечень не мав (а.с.20, 48, 116).

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 травня 2014 року первісний позов
задоволено частково, визнано ОСОБА_7,
ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 в іншій частині вимог
первісного позову та в зустрічному
позові відмовлено (а.с.154-158).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
первісного позову повністю та про
задоволення зустрічного позову.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги, зміну
рішення суду з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті
71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Тимчасова відсутність особи повинна
бути безперервною, та за визначеним
частиною 1 статті 71 ЖК України
загальним правилом не повинна
перевищувати шести місяців. Початок
спливу часу відсутності визначається з
дня не проживання особи в займаному
приміщенні. Епізодична поява особи в
жилому приміщенні лише для виду з метою
його утримання не може розглядатися як
повернення, що перериває сплив
шестимісячного строку.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст.72 ЖК України). У
разі розгляду такого спору
встановленню підлягають причини
відсутності особи понад шість місяців
в жилому приміщенні. Особа підлягає
визнанню такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, у разі
доведеності не користування
приміщенням понад шість місяців без
поважних причин.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції встановив обставини, що
мають значення для справи, як то
відсутність відповідачів у спірному
житлі без поважних причин понад шість
місяців, та дійшов обґрунтованого
висновку про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_7 на
підставі статті 71 ЖК України такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7
висновків суду про втрату права
користування жилим приміщенням не
спростовують з огляду на наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували в
зареєстрованому шлюбі з листопада
1981 року. Рішенням
Білгород-Дністровського міського суду
Одеської області від 18 червня 1998
року шлюб розірвано, реєстрація акту
про розірвання шлюбу проведена 6 серпня
1998 року (а.с.3, 109).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, є дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_8.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, є братом
ОСОБА_8.

Квартира АДРЕСА_1, не є приватною
власністю, це житло належить
територіальній громаді селища Затока в
особі Затоківської селищної ради.
Квартира № 1 є однокімнатною, має
житлову площу 12,8 кв. м загальну площу 36,1
кв. м, складається з веранди площею 13,7
кв. м, кухні площею 9,6 кв. м, житлової
кімнати площею 12,8 кв. м. Квартира у 1981
році була надана матері відповідачів
ОСОБА_9(а.с.101-105).

В однокімнатній квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_3 з 1981 року, її
колишній чоловік ОСОБА_8 з 1984 року, брат
чоловіка ОСОБА_7 з 1987 року, син ОСОБА_5 з
1998 року, син ОСОБА_4 з 2010 року (а.с.8).

Особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1
відкрито на ОСОБА_3 (а.с.9).

В чинному рішенні
Білгород-Дністровського міського суду
Одеської області від 18 червня 1998 року
про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 зазначено, що подружні стосунки
припинено у 1987 році.

В матеріалах справи наявні дані про те,
що 14 вересня 1987 року було закрито
провадження в справі за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про вселення та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1. Також мало місце
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 12 травня 2004 року, залишене без
змін в апеляційному та касаційному
порядку, яким відмовлено в задоволенні
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
задоволено зустрічний позов ОСОБА_7 про
вселення в квартиру. 31 жовтня 2007 року на
виконання рішення суду в частині
вселення видавався виконавчий лист,
докази примусового виконання
виконавчою службою рішення в частині
вселення не надано (а.с.25-26, 27, 28).

Згідно доводів позивачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, не спростованих
доказами, колишній чоловік та батько
ОСОБА_8 фактично в квартирі не проживає
з часу розірвання шлюбу, з сім'єю не
спілкується, своє місце знаходження не
повідомляє, тривалий час перебуває в
Росії, адреса не відома, будь-яких дій
по збереженню за собою жилого
приміщення в квартирі з часу
відсутності не вчиняв.

Щодо ОСОБА_7, то він не є членом сім'ї
ОСОБА_3, реєстрація в квартирі № 1
проведена 24 липня 1987 року зі згоди
ОСОБА_3, в подальшому мали місце
неодноразові судові спори щодо права
користування житлом, останній з яких
закінчився у 2007 році судовим рішенням
про вселення, докази примусового
виконання виконавчою службою рішення в
частині вселення не надано. ОСОБА_7 з 1997
року перебуває в зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_10, згідно виданого 28 грудня 2011
року свідоцтва по право на спадщину є
власником 20/100 часток будинку АДРЕСА_1
що становить трикімнатну квартиру № 4
житловою площею 32,3 кв. м загальною
площею 48,5 кв. м, на яку на його ім'я
відкрито особовий рахунок (а.с.101-104, 105,
106).

ОСОБА_7 не заперечує, що не проживає в
квартирі № 1, мотивує не проживання
народженням у лютому 2012 року дитини та
відсутністю в квартирі належних умов
для проживання його сім'ї. Доводи
апелянта про причини не проживання в
спірній квартирі не підлягають
визнанню як поважні, оскільки
безпідставно стверджувати про
відсутність належних для проживання
умов з огляду на те, що там проживають
інші особи як то позивачі. Посилання на
створення ОСОБА_3 перешкод у проживанні
в квартирі як причину відсутності не
заслуговує на увагу, оскільки позов про
вселення ОСОБА_7 пред'явлено лише після
звернення ОСОБА_3 з вимогами про
визнання його таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.
Фактично з 31 жовтня 2007 року (видачі
виконавчого листа на виконання
судового рішення від 12 травня 2004 року
про вселення) до 3 грудня 2013 року
(пред'явлення зустрічного позову про
вселення, усунення перешкод) ОСОБА_7 в
судовому порядку право користування
жилим приміщенням в квартирі № 1 не
захищав. Доказів відсутності
ОСОБА_7 в квартирі № 1 з поважних причин
не надано.

Актом від 24 березня 2013 року про не
проживання, засвідченого головою
Затоківської селищної ради,
зафіксовано не проживання ОСОБА_8,
ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 з січня 2012
року та, відповідно, відсутність в
квартирі належних ОСОБА_3, ОСОБА_7 речей
(а.с.37).

Квартира АДРЕСА_1 належить
територіальній громаді селища,
мешканці квартири проживають по найму,
відтак, особи, які втратили право
користування жилим приміщенням в цій
квартирі, підлягають визнанню такими
на підставі статті 71 ЖК України та у
визначеному статтею 72 ЖК України
порядку. Положення статей 156 ЖК України
та статті 405 ЦК України застосуванню до
спірних правовідносин не підлягають,
так як регулюють право користування
житлом, що належить громадянинові на
праві власності, в даному випадку
квартира № 1 не є власністю мешканців
квартири чи інших осіб. Щодо статті 116
ЖК України, то посилання суду на цю
норму матеріального права є
безпідставним, оскільки вимоги про
виселення сторонами не заявлялись та,
відповідно, не вирішувались.

Таким чином, з мотивувальної частини
рішення підлягає виключенню посилання
на статті 116, 156 ЖК України, статтю 405 ЦК
України як підставу задоволення вимог.
Зазначені обставини згідно п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України є підставою для зміни
рішення суду із зазначенням висновків
суду першої інстанції, що підлягають
виключенню. В решті рішення суду, а саме
в частині визнання ОСОБА_3, ОСОБА_7 на
підставі статті 71 ЖК України такими, що
втратили право користування житлом,
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.303 п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Затоківської селищної ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, за участю третьої особи
Білгород-Дністровського районного
відділу ГУ ДМС України в Одеській
області про встановлення факту
відсутності осіб в житловому
приміщенні, визнання такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку, зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи
виробничого управління
житлово-комунального господарства
Затоківської селищної ради про
вселення, зобов'язання не перешкоджати
в користуванні жилою площею в квартирі
- змінити, виключивши з мотивувальної
частини рішення посилання на статті 116,
156 ЖК України, статтю 405 ЦК України як
підставу задоволення вимог, в решті
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич