Справа № 466/153/14
Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/3883/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ «Альфа-Банк»
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 квітня 2014 року у
справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні прозову ПАТ «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення боргу
відмовлено.

Рішення оскаржило ПАТ «Альфа -
Банк» в особі представника Хамуляк О.Б.
В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Судом неповно
з»ясовані обставини справи, а його
висновки не відповідають обставинам
справи. Вважає помилковим висновок
суду про припинення договору поруки у
зв»язку з зміною основного
зобов»язання без згоди поручителя.
Апелянт стверджує, що підписуючи
договір поруки відповідач добровільно
, без будь-яких застережень поручилась
за виконання боржником не тільки
обов»язків, що виникли на підставі
кредитного договору , а і обов»язків,
які можуть виникнути на підставі нього
в майбутньому (п.2.1 договору) і тим самим
фактично надала згоду на збільшення
обсягу його відповідальності. Крім
цього, відповідачу надсилалось
повідомлення про підвищення
відсоткової ставки з 07.09.2008 року з 13 до
16,5 % річних рекомендованим листом,
реєстр якого долучений до матеріалів
справи. Також посилається на те, що п.6.3
Договору поруки встановлено що він діє
до повного виконання зобов»язань
боржника за основним договором, а
оскільки зобов»язання не виконані,
підстав вважати договір поруки
припиненим немає. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення на апеляційну скаргу
відповідачки ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 07.12.2007 року між ЗАТ
«Альфа-Банк», яке перейменовано в ПАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладений
кредитний договір № 800002800. Відповідно
до умов даного договору ОСОБА_4 отримав
кредит у розмірі 120208,00 доларів США з
оплатою процентної ставки 13% річних
(а.с.4-6).

В забезпечення виконання зобов»язань
ОСОБА_4 07.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк»»
і ОСОБА_2 укладений договір поруки №
800002800-П (а.с.9).

Пунктом 6.4. Договору поруки №800002800-П
від 07.12.2007 року встановлено, що у разі
збільшення обсягу відповідальності
Боржника за основним договором
передбачена цим Договором порука діє
тільки у випадку, якщо поручитель
надасть свою згоду на таке збільшення.

Відповідно до положень ч.ч.1,4 ст.559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у
разі зміни зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Як роз»яснено у п.22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів що
виникають з кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Умовами договору поруки чітко
передбачено те, що банк не вправі без
згоди поручителя змінювати умови
кредитного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя. Під
згодою поручителя необхідно розуміти,
візування поручителем змін до
кредитного договору, отримання його
письмової згоди з такими змінами та/або
шляхом обміну листами, факсимільними
повідомленнями та/або укладення
поручителем додаткової угоди до цього
договору щодо внесення відповідних
змін.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Перевіривши матеріали справи з таких
колегія суддів не вбачає, що позивачем
надано докази, які б свідчили про те,
що відповідач ОСОБА_2 надала свою згоду
на підвищення процентної ставки як це
передбачено договором поруки.

Надана позивачем копія повідомлення
ОСОБА_2, яка не містить обов»язкових
реквізитів, а саме дати та вихідного
номера не береться колегією суддів до
уваги, оскільки така не свідчить про
надання згоди на підвищення процентної
ставки.

За таких обставин у суду є всі підстави
вважати, що договір поруки припинився,
а відтак суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову у позові.

Крім цього, необхідно зазначити, що в
матеріалах справи наявна копія рішення
постійно діючого третейського суду при
Всеукраїнській Організації
«Всеукраїнський фінансовий союз» від
18.02.2011 року, яким відмовлено позивачу в
задоволенні позову до ОСОБА_2, оскільки
позивачем на вимогу суду не надано
доказів про те, що поручитель ОСОБА_2
надала свою згоду на підвищення
процентної ставки (а.с.38-40).

Доводи апеляційної скарги, що у
відповідності до договору поруки, а
саме п.2.1. поручитель дав згоду на
підвищення процентної ставки, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
даний пункт стосується обов»язку
сторін щодо виконання договору кредиту
та не свідчить про те, що підвищення
процентної ставки може проводитись
банком без згоди поручителя, оскільки
таке суперечить п.6.4 даного договору та
вимогам Цивільного кодексу України.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову у позові
ґрунтується на матеріалах справи і є
законним.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк»
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.