Справа № 464/1536/14
Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/5753/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого судді -
Берези В.І., суддів - Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., при секретарі -
Ясиновській Я.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 3 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
Публічне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки,-

в с т а н о
в и л а:

оскаржуваним рішення відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа ПАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група» про
відшкодування шкоди, заподіяної
джерелом підвищеної небезпеки.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2,
просить таке скасувати та ухвалити
нове, яким його позов задовольнити та
стягнути з відповідачки на його
користь понесені судові витрати - 1928,81
грн., а саме (судовий збір 229,41 грн., та
оплату товаро-транспортного
дослідження - 1699,4 грн.), моральну шкоду -
7450 грн., а всього 9378,81 грн. 81 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає про те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи. В
результаті ДТП він отримав легкі
тілесні ушкодження. Заподіянням легких
тілесних ушкоджень зазнав моральної
шкоди, яку оцінив у 10 000 грн. Страховою
компанією йому відшкодовано 2 550 грн.,
однак решту має відшкодувати
відповідач ОСОБА_3 Суд зазначив про
відсутність доказів заподіяння
тілесних ушкоджень, не звернув при
цьому увагу на додану ним при поданні
позовної заяви довідку. Про отримання
ним легких тілесних ушкоджень
зазначено і в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду від 15.01.2014 року ,
суд безпідставно залишив поза увагою
його вимогу про стягнення оплати за
проведення транспортно -
трасологічного дослідження (висновок
№ 2481 від 20.07.2011 року) -1699,40 грн. Суд
порушив норми процесуального права,
оскільки головуючий у першій
інстанції суддя після з'ясування усіх
обставин та перевірки їх доказами не
надав позивачу можливості дати
додаткові пояснення, які б могли
доповнити матеріали справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, його представника, у
відсутності відповідача ОСОБА_3, яка
повідомила суд письмово про розгляд
справи у її відсутності, як і третя
особа - ПАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група»,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції, 17.09.2010 р. о 16.20 год. по вул.
Чмоли, 1 в м.Львові відбулось зіткнення
між автомобілем НОМЕР_1, яким керував
позивач ОСОБА_5, та автомобілем «Хонда»
д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
відповідачки ОСОБА_3 Вказана
дорожньо-транспортна пригода сталась з
вини водія ОСОБА_3, що підтверджується
постановою судді Апеляційного суду
Львівської області від 19.09.2012 p., якою її,
ОСОБА_3, визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУАП, та
провадження по справі у зв'язку із
закінченням строків накладення
адміністративного стягнення закрито.

Як встановив суд, цивільно-правова
відповідальність відповідачки ОСОБА_3
на час вчинення ДТП застрахована у
третьої особи ПАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група» згідно з
договором про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
від 23.03.2010 р. №ВС/9819931.

Окрім цього, судом встановлено, що
позивачу згаданою страховою компанією
виплачено в рахунок виплати страхового
відшкодування за наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 17.09.2010 p., - 2550 грн. моральної
шкоди.

Як видно з матеріалів справи,
страховою компанією за фактом даної
ДТП здійснено виплату страхового
відшкодування власнику транспортного
засобу - гр. ОСОБА_6, в розмірі 20 168,33 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
мотивував тим, що позивачем не
підтверджено жодними доказами
завдання моральної шкоди у більшому
розмірі, ніж 2 550 грн. відшкодованих
страховою компанією, не надано доказів
про отримання тілесних ушкоджень з
огляду на те, що у постанові про
притягнення до адмінвідповідальності
відповідачки зазначено тільки про
отримання автомобілями технічних
пошкоджень, окрім того не доведено
знищення автомобіля чи використання
такого позивачем як таксі та джерела
доходів. Крім того зазначив про те, що
позивачеві не підлягають до
присудження понесені ним судові
витрати при подачі позову до суду у
разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів

Так, відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

У ч.1 ст.61 ЦПК України передбачено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров' ю, майну третьої особи.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю або майну
потерпілих внаслідок ДТП та захисту
майнових інтересів страхувальника.

У ст.1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
і страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб (п.З Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4
(з наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової ) шкоди».

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості (ч.З ст.23 ЦК
України).

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Як видно з вимог за апеляційною скаргою
апелянт не погоджується з рішенням
суду першої інстанції лише в частині
відмови у відшкодуванні, як зазначає,
матеріальної шкоди - судових витрат, а
саме судового збору - 229,41 грн. та витрат
з оплати товарно-транспортного
дослідження -1699,4 грн., а також
моральної шкоди в розмірі 7 450 грн. та
саме ці суми відшкодування просить
стягнути, ухвалюючи нове рішення.

Відмовляючи у стягненні моральної
шкоди, суд першої інстанції вірно
зазначив про недоведеність з боку
позивача тих обставин, які б мали
істотне значення для визначення
морального відшкодування у більшому
розмірі ніж уже виплаченому в сумі - 2 550
грн. Як видно з матеріалів справи
більший розмір морального
відшкодування позивач обґрунтовував
лише фактом заподіяння тілесних
ушкоджень та посилався на довідку,
про яку зазначає і в апеляційній
скарзі.

Як видно з зазначеної довідки
Львівського травматологічного пункту
№2 /а.с.22/, ОСОБА_2 17.09.2010 року був на
прийомі з приводу забою лівого
передпліччя та лобної ділянки зліва,
жодних інших доказів, які б вказували
на тяжкість тілесних ушкоджень, та у
зв'язку з цим потребу збільшення
розміру такого відшкодування до
сумарної суми - 10 000 грн. матеріали
справи не містять. Тому посилання
позивача- апелянта лише на заподіяння
тілесних ушкоджень як достатню
підставу для відшкодування моральної
шкоди у більшому розмірі, ніж
відшкодовано, на увагу не заслуговує,
оскільки є необґрунтованим та не
підтвердженим жодними належними та
допустимими доказами.

Суд вірно відмовив у стягненні
судових витрат в розмірі 229,41 грн. як
сплаченого позивачем судового збору,
оскільки згідно ст. 88 ЦПК України не
підлягають до присудження понесені
судові витрати при подачі позову у
разу відмови у задоволенні позовних
вимог.

Необґрунтованою є і вимога позивача
про стягнення 1 699,40 грн. витрат,
понесених ним для проведення
транспортно-трасологічного
дослідження у даній ДТП. Як вбачається
з матеріалів справи, такі не містять
жодного висновку
транспортно-трасологічного
дослідження, не надано такий висновок
і в суді апеляційної інстанції .
Позивач не був власником автомобіля
«Део Ланос» н.з.НОМЕР_3 , керував таким
за довіреністю, а відтак, понесені ним
особисто усі витрати, пов'язані з
розглядом справи, повинен довести
належними та допустими доказами.

Як видно з матеріалів справи, позивач у
позовній заяві зазначає про понесення
ним судових витрат в розмірі 1 699,40 грн.
за проведення транспортно
-трасологічного дослідження за
висновком № 2481 від 20.07.2011 р., у
підтвердження долучає квитанцію /а.с.16/.

Дійсно, в постанові апеляційного суду
Львівської області від 19 вересня 2012
року /а.с.6 / про притягнення до
адмінвідповідальності ОСОБА_3 вина
такої доводиться і проведеним
транспортно- трасологічним
дослідженням № 2481 від 20.07.2011 року
/а.с.8/.

В підтвердження понесених витрат на
проведення вищезазначеного
дослідження позивач долучив квитанцію
Львівського НДІ судових експертиз
/а.с.16/. Однак, дана квитанція
стосується іншої експертизи - від 17.06.2011
року за № 788, що спростовує твердження
апелянта - позивача про понесення
витрат за проведення саме
транспортно-трасологічного
дослідження №2481 від 20.07.2011 року, є
підтвердженням оплати іншої
експертизи, про яку у постанові
апеляційного суду Львівської області
від 19 вересня 2012 року /а.с.6 / про
притягнення до адмінвідповідальності
ОСОБА_3 взагалі не зазначено. Інших
доказів у підтвердження зазначених
витрат матеріали справи не містять

Враховуючи наведене, підстав для
відшкодування цих витрат, понесених
позивачем, пов'язаних з розглядом
справи, в розумінні ст. 79 ЦПК України,
колегія суддів не знаходить.

Інші доводи апеляційної скарги
висновку суду першої інстанції не
спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону та належно оцінених наявних у
справі доказах, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1ст.308, ст.ст.313,319
ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 2 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскарженою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.