Справа № 758/4390/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарях - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської Міської
ради до ОСОБА_1 про зобов'язання укласти
договір пайової участі,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року Департамент економіки
та інвестицій виконавчого органу
Київської Міської ради звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
зобов'язання укласти договір пайової
участі.

Свої вимоги мотивує тим, що 15 листопада
2011 року було введено в експлуатацію
житловий будинок загальною площею 337,5
кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, власником
якого є відповідачка.

23 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернулася із
заявою до ГУ економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської Міської
ради про визначення розміру пайової
участі у зв'язку із реконструкцією
будинку.

Позивач вказав, що відповідно до ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
відповідачці було направлено проект
договору пайової участі у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури міста у зв'язку із
будівництвом індивідуального
житлового будинку.

Зазначили, що відповідачка на даний
проект не відреагувала і до цього часу
договір про пайову участь не уклала.

Уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на те, що будинок
відповідачки введено в експлуатацію, а
договір про пайову участь вона не
підписала, чим порушила вимоги
законодавства України, просять
зобов'язати ОСОБА_1 укласти договір
пайової участі у створенні соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури міста із Департаментом
економіки та інвестицій виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА) у
зв'язку із будівництвом
індивідуального житлового будинку літ
"А" загальною площею 337, 5 кв. м. АДРЕСА_1

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги, з
тих же підстав просила їх задовольнити.
Пояснила, що відповідачка, ввівши
будинок в експлуатацію, та при цьому не
уклавши договір про пайову участь,
порушила вимога законодавства України.

Відповідачка та її представники у
судовому засіданні позов не визнали та
просили відмовити в його задоволенні,
посилаючись на їх незаконність та
необгрунтованість. ОСОБА_1 пояснила, що
29 січня 1999 року на законних підставах
придбала житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1. Оскільки даний будинок
виявився аварійним, вона за власний
рахунок провела його реконструкцію та
в листопаді 2011 року будинок пред'явила
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Києва, яка видала їй Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації від
15.11.2011 року. Вважає, що нею не були
порушені вимоги законодавства.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідачки та її
представників, вивчивши матеріали
справи, оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні, суд прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок
літ "А" загальною площею 337,5 кв.м.
АДРЕСА_1 належить відповідачці на праві
власності.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що Порядок залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Згідно ч. 2 вказаного Закону замовник,
який має намір щодо забудови земельної
ділянки у відповідному населеному
пункті, зобов'язаний взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Частина 3 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначає, що пайова участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
полягає у перерахуванні замовником до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для створення
і розвитку зазначеної інфраструктури.

Разом з цим, п. 4 ст. 1 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначає поняття терміну замовник, а
саме: замовник це фізична або юридична
особа, яка має намір щодо забудови
території (однієї чи декількох
земельних ділянок) і подала в
установленому законодавством порядку
відповідну заяву.

Водночас ч. 9 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що кошти пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту сплачуються в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію єдиним платежем або
частинами за графіком, що визначається
договором.

Таким чином, обов'язок взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, в
якому будується нерухоме майно,
покладається на замовника (тобто особу,
яка тільки має намір щодо забудови
території) до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Як встановлено у судовому засіданні,
згідно декларації про готовність
об'єкта до експлуатації № НВ9 від
15 листопада 2011 року новозбудований
житловий будинок загальною площею 337,5
кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, власником
якого є відповідачка, було введено в
експлуатацію 15 листопада 2011 року (а.с.
14-17).

Закон України «Про регулювання
містобудівної діяльності» був
прийнятий 17 лютого 2011 року та набрав
чинності 12 березня 2011 року.

Таким чином, у суду відсутні правові
підстави спонукання відповідача до
укладення договору, оскільки ОСОБА_1,
почала будівництво житлового будинок
та ввела його в експлуатацію до
прийняття та набрання чинності Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Отже, враховуючи ту обставину, що
будівництво ОСОБА_1 житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 розпочато до часу
прийняття нормативно правових актів,
норми яких визначають обов'язок особи,
яка має намір щодо забудови земельної
ділянки у відповідному населеному
пункті взяти участь створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, зокрема шляхом укладення
договору про пайову участь, а саме ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», відтак дані
норми не поширюють свою дію на
правовідносини щодо будівництва
спірного будинку.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є свобода договору.

За правилами ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначення умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доводи позивача щодо порушень його
прав не підтвердженні належними та
допустимими доказами згідно ст. ст. 58-59
ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову у
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності, ст. ст. 3, 626, 627
ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 61, 88,
209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Департаменту
економіки та інвестицій виконавчого
органу Київської міської ради до
ОСОБА_1 про зобов'язання укласти
договір пайової участі відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна