Справа №2-2922/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти
Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Служба у справах
дітей Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області про
визначення місця проживання дитини та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особи Служба у справах дітей
Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області,
Служба у справах дітей Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 та
просила визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом
з нею до досягнення дитиною
чотирнадцятирічного віку, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була
народжена від відповідача ОСОБА_2, з
яким вони перебували у фактичних
шлюбних відносинах.

15.08.2003 року відповідача ОСОБА_2 було
визнано батьком дитини.

05.09.2006 року між сторонами було
зареєстровано шлюб у Центральному
відділі реєстрації шлюбів м. Києва.

Зазначила, що між нею та відповідачем
склалися неприязні стосунки, у зв'язку
з чим рішенням Шполянського районного
суду Черкаської області шлюб було
розірвано.

Дитина як до реєстрації шлюбу, під час
шлюбу та після його розірвання
проживала разом з позивачем у
Київській області м. Бровари, де ОСОБА_1
винайняла квартиру.

Проте, через деякий час відповідач
почав створювати позивачу перешкоди у
спілкуванні та вихованні дитини,
наполягаючи на тому, що малолітня
донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повинна
проживати разом з ним, у зв'язку із чим
його мати зверталась зі скаргами про
насильство з боку позивача до Служби у
справах дітей Броварської міської ради
Київської області, однак фактів
насилля стосовно дитини службою
виявлені не були.

Щоб уникнути конфліктів, позивач
дозволяла донці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
бачитись з батьком - відповідачем
ОСОБА_2 та дозволяла час від часу у
нього проживати.

На даний час, відповідач ОСОБА_2 не
віддає позивачу дитину, яка враховуючи
її вік та стать, повинна проживати
разом з матірю, відповідач сам вирішує
коли та скільки позивачу бачитись з
дитиною

Відповідач ОСОБА_2 нав'язує малолітній
донці ОСОБА_3 думку, що позивач ОСОБА_1
погано заробляє та не зможе її
утримувати та забезпечувати усім
необхідним, як зможе він.

Зазначила, що вказане не відповідає
дійсності, оскільки вона працює,
заробляє кошти та має у власності 1/2
частину будинку у м. Шпола Черкаської
області.

Позивач має змогу забезпечити дитину
усім необхідним, не має шкідливих
звичок, алкогольної чи наркотичної
залежності, у зв'язку з чим вважає за
можливе визначити місце проживання
дитини разом з нею.

На підставі викладеного просила позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти
вимог позивача ОСОБА_1 звернувся з
зустрічною позовною заявою в якій
просив визначити місце проживання
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком
ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він
перебував у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_1, а пізніше і у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стосунки між сторонами не склалися у
зв'язку з чим рішенням суду шлюб між
ними було розірвано.

Зазначив, що однією з підстав
визначення місця проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом
з ним є наявність виняткових обставин,
які зумовлюють необхідність
розлучення доньки з матір'ю ОСОБА_1

Так, у ОСОБА_1 відсутній самостійний
дохід, оскільки вона працює на
громадських засадах, тобто на
безоплатній формі, у зв'язку з чим
неспроможна утримувати малолітню
доньку ОСОБА_4.

Невжиття ОСОБА_1 заходів по належному
забезпеченню дитину необхідним
харчуванням, медичним доглядом,
лікуванням дитини, недбайливе та
неуважне ставлення до дитини,
негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання.

Ухилення ОСОБА_1 від виховання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
дитини також виражається у тому, що
вона не приділяє уваги дитині, не
спілкується з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення.

Вказане полягає у тому, що 15.08.2013 року
ОСОБА_1 забрала у ОСОБА_2 малолітню
доньку і фізично перевезла проживати
її за місцем реєстрації свого
проживання в м. Шпола Черкаської
області. При цьому, в період з 15.08.2013
року по теперішній час ОСОБА_1 не
проживає разом з дитиною, а проживає
окремо від неї у м. Києві.

Своє аморальною поведінкою ОСОБА_1
шкодить розвитку дитині, яка
виражається в тому, що під час спроби
ОСОБА_2 побачитись з дитиною, ОСОБА_1
нанесла йому тілесних ушкоджень, що
підтверджується актом
судово-медичного дослідження
(обстеження) від 29.02.2012 року №17.

З урахуванням викладеного просив позов
задовольнити.

Позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом в
судовому засіданні просила визначити
місце проживання малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею, у задоволенні
зустрічного позову просила відмовити.

Представник позивача за первісним
позовом, відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги своєї довірительки
підтримала у повному обсязі та просила
їх задовольнити. В свою чергу, проти
задоволення зустрічного позову
заперечувала та просила в ньому
відмовити.

Відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом та його
представник в судовому засіданні
позовні вимоги за зустрічним позовом
підтримали у повному обсязі та просили
їх задовольнити.

У задоволені первісного позову ОСОБА_1
просили відмовити.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації в
судовому засіданні при розгляді даної
справи по суті покладалась на розсуд
суду.

Третя особа Служба у справах дітей
Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області в
судове засідання свого представника не
направила, про дату та час розгляду
справи повідомлена належним чином,
надіслала на адресу суду заяву в якій
просила справу розглядати без її
участі.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її
представника, ОСОБА_2 та його
представника, представника третьої
особи Служби у справах дітей
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації, свідків,
врахувавши лист Служби у справах дітей
Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Судом встановлено, що 10.06.2003 року ОСОБА_1
народила від ОСОБА_2 доньку - ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3 від 15.08.2003 року
(а.с. 12, Т. 1) та свідоцтвом про
встановлення батьківства серії НОМЕР_4
(а.с.13, Т. 1).

05.09.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Центральним відділом реєстрації
шлюбів міста Києва було зареєстровано
шлюб, який 24.02.2010 року було розірвано за
рішенням Шполянського районного суду
Черкаської області у справі № 2-185/10 (а.с.
14-15, Т. 1).

09.04.2010 року Відділом реєстрації актів
цивільного стану Шполянського
районного управління юстиції
Черкаської області видано свідоцтво
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5, та
внесено відповідний актовий запис за №
32 (а.с. 20, Т. 1).

Після припинення подружніх відносин і
приблизно до серпня 2012 року ОСОБА_3
проживала з матір'ю - ОСОБА_1 у м. Бровари
Київської області, навчалась в
середній загальноосвітній школі № 9 м.
Бровари Київської області, що
підтверджується договором оренди №1
від 16.07.2010 року та характеристикою
Броварської загальноосвітньої школи
І-ІІІ ступенів №9 (а.с. 21-22, Т. 1).

З серпня 2012 року і до 15 серпня 2013 року
малолітня донька сторін ОСОБА_3
проживала разом з батьком ОСОБА_2

Встановлено, що в травні 2010 року ОСОБА_3,
перебуваючи за місцем реєстрації місця
проживання її матері - ОСОБА_1 у м. Шпола
Черкаської області захворіла на
хворобу Лайма (Бареліоз, кліщ), що
підтверджується висновками лікарів та
результатами аналізів (а.с. 125-126, 157, Т. 1).

Як вбачається з відомостей, викладених
в медичній картці ОСОБА_3 (а.с. 157-159, Т. 1)
ОСОБА_1 не забезпечила надання донці в
м. Шпола Черкаської області первинної
медичної допомоги безпосередньо після
ураження хворобою. Дитина лікувалась
вдома, самостійно.

Вказане вище в судовому засіданні
підтвердила свідок ОСОБА_4, - мати
ОСОБА_1

Крім того, як повідомив допитаний у
справі свідок ОСОБА_6, який є лікарем
анестезіологом Першої Київської
дитячої клінічної лікарні
непоодиноким наслідком хвороби Лайма є
летальні наслідки. ОСОБА_2 з раннього
дитинства своєї доньки і по теперішній
час постійно піклувався про стан
здоров'я ОСОБА_3 Вчасне звернення
ОСОБА_2 за медичною допомогою для
лікування хвороби Лайма унеможливило
виникнення негативних наслідків стану
здоров'я ОСОБА_3

Допитана як свідок ОСОБА_7 повідомила,
що протягом 2003-2010 років вона перебувала
на посаді дільничної медичної сестри. В
її службові обов'язки входило зокрема
контроль за доглядом батьками за
станом здоров'я ОСОБА_3, відвідування її
за місцем проживання. ОСОБА_7 зазначила,
що ОСОБА_1 погано слідкувала за станом
здоров'я ОСОБА_3: дуже рідко відвідувала
поліклініку з дитиною та мало гуляла з
нею на свіжому повітрі. Внаслідок
поганого догляду матері, дитина
хворіла на хворобу Лайма (укус кліща),
карієс зубів, хворобу
кишково-шлункового тракту, інші
хвороби.

В свою чергу батько ОСОБА_2 добре дбає і
піклується про здоров'я ОСОБА_3:
забезпечує її одягом, харчуванням,
організовує огляд ОСОБА_3
спеціалістами в сфері медицини.

З 01 вересня 2012 року до червня 2013 року
ОСОБА_3 навчалась в середній
загальноосвітній школі № 101 м. Києва
(а.с. 97, Т. 1).

З вказаної характеристики вбачається,
що активну участь у навчанні ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, бере її батько - ОСОБА_2
Протягом усього часу навчання ОСОБА_3 у
школі відвідує батьківські збори,
свята, цікавиться і слідкує за
відношенням своєї доньки до процесу
навчання.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 пояснили, що вони
проживають по АДРЕСА_1 та є сусідами
відповідача за первісним позовом,
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2,
крім того їх дитина навчалась з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в одному класі протягом
2012-2013 навчального року.

Вказані вище свідки повідомили, що
ОСОБА_2 у вказаний період дуже
відповідально ставився до здоров'я,
фізичного і духовного розвитку ОСОБА_3.
В свою чергу ОСОБА_1 вони бачили дуже
рідко.

Допитана в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона
працює помічником вихователя у
дитячому садочку, проживає по АДРЕСА_1
та є сусідкою відповідача за первісним
позовом, позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_2 Протягом 2012-2013
начального року вона бачила як ОСОБА_2
дбав про доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
водив її в школу, проводив з нею час.
ОСОБА_1 в цей період час вона бачила
рідко.

Згідно з висновком Броварського МВ
ГУМВС України в Київській області від
02.07.2013 року за результатами розгляду
звернення ОСОБА_1, встановлено, що під
час спілкування колишній чоловік
ОСОБА_2, ходить в ЗОШ №101 м. Київ, він не
позбавлений батьківських прав, а дочку
він забрав на проживання до себе. Тому,
що дочка в присутності матері виявила
бажання проживати разом з батьком.
Побаченням матері з дитиною він не
перешкоджає, адже мати має вільний
доступ до їх проживання та спілкування
і жодного разу ОСОБА_2 не чинив їй
перешкод у цьому.

Також, з 28-30.06.2013 року дитина
знаходилась з матір'ю, вона знає де
навчається дочка і що дитину ОСОБА_2
забезпечує усім необхідним. З моменту
проживання дочки з батьком, мати не
приймає взагалі участі у матеріальному
забезпеченні дитини.

В ході спілкування з малолітньою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання пояснила,
що з батьком їй жити більше
подобається, так як він більше приділяє
їй уваги і матеріально забезпечений
краще, а мати навіть солодощів не купує.
Любить вона однаково обох батьків, але
проживати бажає з батьком (а.с. 95-97, Т. 1).

Згідно з листом від 20 травня 2013 року №
01-20/М-151 Служби у справах дітей
Шполянської РДА Черкаської області,
під час відвідування сім'ї мати ОСОБА_3 -
ОСОБА_1 відсутня.

Зі слів бабусі ОСОБА_4 вона перебуває у
м. Києві на роботі. Дівчинка не відвідує
навчальний заклад по причині хвороби
(а.с. 153, Т. 1).

З 01 вересня 2013 року до червня 2014 року,
тобто в період звернення ОСОБА_1 до суду
з позовом, ОСОБА_3 навчалась в середній
загальноосвітній школі № 3 м. Шпола
Черкаської області (т. 1, а.с. 30).

З матеріалів справи вбачається, що в
період з вересня 2013 року до квітня 2014
року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, систематично
хворіла, наслідком чого, в свою чергу,
стало погіршення стану її здоров'я.
Вказане зокрема підтверджується
листом № 336 від 29.04.2014 року Шполянської
центральної районної лікарні (а.с. 115-116,
Т, 1).

Згідно з характеристикою
загальноосвітньої школи № 3, ОСОБА_1 за
час навчання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 4-му
класі (2013-2014 навчальний рік) працювала у
м. Києві (а.с. 13, Т. 2).

Висновком Шполянського РВ УМВС України
в Черкаській області від 29.03.2014 року, за
результатами розгляду заяви ОСОБА_2,
поясненнями ОСОБА_4 (мати ОСОБА_1) та
ОСОБА_10 (тітка ОСОБА_3) підтверджуються
неодноразові факти відсутності ОСОБА_1
за місцем проживання її малолітньої
доньки ОСОБА_3 та здійснення перешкод у
спілкуванні останньої з батьком ОСОБА_2
(а.с. 108, Т. 1).

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка дільничний інспектор
міліції Шполянського РВ УМВС України в
Черкаській області ОСОБА_11 повідомив
суду, що під час відпрацювання звернень
ОСОБА_3 щодо порушення його
батьківських прав ОСОБА_1 за місцем
проживання ОСОБА_3 у м. Шпола Черкаської
області була відсутня, дитина
знаходилась разом з бабусею ОСОБА_4 та
тіткою ОСОБА_10, які перешкоджали ОСОБА_3
у спілкуванні з дитиною та приховували
її від останнього.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_12 повідомив, що він,
будучи товаришем ОСОБА_2 разом з ним
29.08.2013 року, 25.10.2013 року, 21.03.2014 року і
16.06.2014 року їздив у м. Шпола Черкаської
області. У вказані вище дні він був
свідком того, як за місцем реєстрації
місця проживання ОСОБА_1, остання була
відсутня. Водночас мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4
та сестра ОСОБА_1 - не віддавали ОСОБА_2
його доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, допитана в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_13
повідомила, що вона є тіткою ОСОБА_2 та
працює педагогом, є пенсіонером. Під
час проживання у шлюбі ОСОБА_1 не
належним чином дбала про харчування
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
внаслідок чого у дитини розвинулася
хвороба зубів. ОСОБА_1 вела розгульний
спосіб життя, проводила час у нічних
клубах, за дитиною не дивилась, потім
віддала її на догляд до своєї сестри у
м. Шпола, де дитина заразилася грибком
стопи та грибком статевих органів, а
також хворобою Лайма, внаслідок чого
дитина отримала зараження крові, проти
чого в судовому засіданні не
заперечувала позивач за первісним
позовом, відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_1

Також, свідок пояснила, що ОСОБА_1 не
забезпечила надання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, першої медичної допомоги.
Вона безвідповідально ставиться до
своїх материнських обов'язків, що
виражається у тому, що вона не приділяє
уваги дитині, не спілкуються з дитиною
в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення на
противагу батьку ОСОБА_2

Свідки допитані судом за клопотанням
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_14, ОСОБА_4 і
ОСОБА_15 повідомили суду, що виключні
обставини для розлучення матері з
ОСОБА_3 відсутні, мати належним чином
дбає про розвиток дитини, та останній
краще проживати саме з матір'ю.

Однак, показання вказаних вище свідків
суд оцінює критично. По-перше, свідки
ОСОБА_14 і ОСОБА_4 є зацікавленими
особами, оскільки являються близькими
родичами позивача за первісним
позовом, відповідача за зустрічним
позовом (відповідно матір'ю і братом), а
тому їх показання є суб'єктивними.

Показання всіх без виключення свідків
зі сторони ОСОБА_1, а саме: ОСОБА_14,
ОСОБА_4 і ОСОБА_15 суперечать матеріалам
справи.

Допитані у справі як свідки ОСОБА_14,
ОСОБА_4 і ОСОБА_15 зазначили, що на час
звернення до суду ОСОБА_1 має
самостійний дохід.

Однак жодних доказів цього ОСОБА_1 не
надала.

Крім того, допитана в судовому
засіданні 14 липня 2014 року як свідок
ОСОБА_4 повідомила, що її донька позивач
за первісним позовом, відповідач за
зустрічним позовом є власником 1/2
частини будинку по АДРЕСА_2 на підставі
рішення суду.

В свою чергу ОСОБА_1 надала до суду
рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 13.08.2014 року
(тобто майже на місяць пізніше) в справі
№ 710/1571/14-ц про право власності на
будинок.

Тобто, на момент коли свідок ОСОБА_4
давала показання в суді, а саме 14.07.2014
року, рішення суду про право власності
ОСОБА_1 на будинок було відсутнє і
свідок у своїх показаннях посилався на
документ, який не існував.

Незважаючи на це, свідок ОСОБА_4
підтвердила те, що в період з вересня 2013
року по червень 2014 року ОСОБА_1
перебувала в м. Києві на заробітках, а в
2010 році ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, захворіла
на хворобу Лайма у м. Шпола Черкаської
області та їй первинна медична
допомога матір'ю не надавалась.

Таким чином, оцінюючи покази свідків
ОСОБА_14, ОСОБА_4 і ОСОБА_15, суд не приймає
їх до уваги, крім обставин зазначених
вище свідком ОСОБА_4, оскільки їх
судження є упередженими і такими, що не
розкривають об'єктивної картини
справи. Крім того, вони не спростовують
висновків суду, щодо вирішення даного
спору, а тому суд критично ставиться до
даних ними пояснень і бере їх до уваги
лише в частині загального опису подій,
які передували зверненню до суду.

Вказаними вище доказами в сукупності
підтверджується факт того, що у період
з вересня 2013 року і по червень 2014 року
вихованням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вини
ОСОБА_1 батьки не займались, а займались
фактично бабуся і тітка.

З 01 вересня 2014 року ОСОБА_3 є учнем
середньої загальноосвітньої школи № 10
м. Києва, проживає разом з батьком з
серпня 2014 року і до теперішнього часу.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом
про визначення місця проживання їх
малолітньої доньки з матір'ю 27 березня
2014 року.

Як встановлено судом, на момент
звернення ОСОБА_1 до суду її право на
проживання разом донькою ОСОБА_2 не
порушував та не оспорював. Як
підтвердила в суді сама ОСОБА_1 та її
представник на момент звернення до
суду із вказаним вище позовом спільна
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 донька - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, безперешкодно проживала
за місцем реєстрації матері - по
АДРЕСА_2. Вказане вище підтверджується
зокрема документами, які до суду надала
сама ОСОБА_1, а саме: актом обстеження
матеріально-побутових умов проживання
сім'ї від 09.07.2013 року (а.с. 26, Т. 1),
довідкою зі школи від 30.05.2014 року №3.

Отже, суд прийшов до висновку, що
відомості, викладені ОСОБА_1 у позовній
заяві не містять доказів про порушення
її прав ОСОБА_2

При цьому, під час судового розгляду
справи ОСОБА_1 не зверталась до суду із
заявою про зміну предмету або підстав
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Крім того, суд прийшов до висновку про
наявність обставин, які зумовлюють
необхідність визначення місця
проживання малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2, з
огляду на наступне.

Так, висновками психологічного
дослідження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проведеного комісією спеціалістів від
25 серпня 2014 року встановлено, що
особистість ОСОБА_3 характеризується
як недостатньо цілісна та інтегрована
у соціальне оточення. Це проявляється в
її психологічній нестійкості та
невисокій і малоефективній
інтегрованості, в першу чергу, в
шкільне оточення, а також в тому, що
вона є малоефективною, нестійкою та
поверхневою у досягненні життєвих та
навчальних цілей, у дотриманні
соціальних, морально-етичних,
навчальних вимог.

Пізнавальна сфера ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
характеризується невисоким, з точки
зору вікових норм, розвитком її
інтелекту.

Оточення в якому виховується ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, малоефективно впливає на
формування в неї установок на
створення в майбутньому повноцінної
повної власної сім'ї.

Для ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, домінуючу роль
в її житті відіграє батько, оскільки у
спілкуванні з ним, на відміну від
спілкування з мамою, дівчинка частіше
переживає позитивні емоції. Він є більш
привабливим (значущим, авторитетним і
розумним) персонажем для неї. Вона
формально виховується своєю мамою, але
перевагу в стосунках віддає батькові.
Але все це відбувається на фоні
домінуючого впливу на ОСОБА_3 тітки
(маминої сестри) та вказує на значно
більшу її роль в житті дівчинки в
порівнянні з матір'ю.

Дослідження встановило явні порушення
в структурі відносин ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, що проявляються
в незначних, недостатніх для
нормального психо-емоційного
формування особистості дівчинки
контактах. Стосунки з мамою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, розцінює з одного боку як
обмеження самостійності, а з іншого - як
постійну присутність фактору
потурання її бажанням, а також як
відсутність очікуваних форми турботи і
опіки по відношенню до себе з боку
матері.

Дослідження також показало, що
ставлення батька до себе ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сприймає як прийняття її
батьком як дочки, в яких домінують
теплі дружні відносини з чітким
усвідомленням меж того, що можна і чого
не можна. Батько в очах ОСОБА_3 виглядає
та сприймається нею як близька людина,
яка скеровує її на «шлях істинний», на
слідування нормам і правилам
поведінки, культури, прийнятим у
суспільстві, вкладаючи в неї моральні
норми та правила.

Умови проживання, розвитку та
виховання ОСОБА_3 у м. Шпола Черкаської
області, а також життєві обставини (в
першу чергу сімейні стосунки - вплив
оточуючих її людей), які пережила та
переживає ОСОБА_3, негативно вплинули
та впливають на її психоемоційний стан,
настрій та відчуття задоволення своїм
життям.

Спеціалісти констатували наявність
педагогічної занедбаності ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Разом з тим, високі
показники її органічного інтелекту
дозволяють при зміні середовища,
покращенні та регулярності
батьківських та педагогічних впливів
внести позитивні зміни, особистісні та
морально-вольові якості ОСОБА_3 та
поведінку загалом.

В свою чергу ОСОБА_2 працевлаштований,
має самостійний дохід, цікавиться
успіхами доньки в школі, слідкує за
зовнішнім виглядом доньки, спілкується
з педагогами стосовно успіхів та
потреб доньки. Згідно з
характеристикою від 10 вересня 2014 року
КП «Батиївське», ОСОБА_2 за місцем
реєстрації місця проживання
характеризується позитивно (а.с. 12, Т. 2).

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_16 підтвердив
вказані вище психологічні дослідження
та їх результати, викладені у висновку
психологічного дослідження ОСОБА_3,
датовані проведеного комісією
спеціалістів від 25 серпня 2014 року (а.с.
14-29, Т. 1).

Крім того, суд приймає до уваги, однак
оцінює критично як неналежні та
недопустимі докази посадову
інструкцію товарознавця ОСОБА_1, наказ
№ 13-к від 28 березня 2014 року про
призначення останньої на посаду
товарознавця ТОВ «Сан Трейд»,
характеристику та довідку про доходи
(а.с. 28, 65, 67, Т. 1), оскільки вони
суперечать іншим матеріалам справи та
відомостям, викладеним ОСОБА_1 в
позовній заяві.

ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала
на тому, що вона працює і заробляє у м.
Києві. Однак, як вбачається з вказаних
вище наказу та інструкції, ОСОБА_1
призначена на посаду лише з 01 квітня 2014
року. Тобто, твердження ОСОБА_1 про її
працевлаштування на час звернення до
суду, викладені у її позові, суперечать
документами, які були надані нею до
суду.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не
надала доказів наявності у неї
самостійного доходу на час звернення
до суду із позовної заявою.

Крім того, на виконання ухвали суду про
забезпечення доказів ТОВ «Сан Трейд»
не надано суду документів, які
підтверджували б те, що ОСОБА_1
працевлаштована та має самостійний
дохід у ТОВ «Сан Трейд».

В свою чергу, докази надані ОСОБА_1 про
її працевлаштування у ТОВ «Сан Трейд»
спростовуються листом Шполянського
відділення Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
22.07.2014 № 3879/23-04-17-0118, згідно якого ОСОБА_1
не має самостійного доходу (а.с. 207, Т. 1).

Згідно з ч. 2 ст. 161 СК України орган
опіки та піклування або суд не можуть
передати малолітню дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу.

Суд не приймає до уваги та оцінює
критично як неналежний та недопустимий
доказ висновок від 07 жовтня 2014 року №
414/01-11 Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області з
рекомендацією визначення місця
проживання малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю з огляду на
наступне.

Як вбачається зі змісту самого
висновку ОСОБА_1 звернулась до
Шполянської служби у справах дітей з
метою отримання висновку 06.10.2014 року.

Висновок на користь ОСОБА_1 датований
07.10.2014 року, тобто наступним днем після
звернення ОСОБА_1

При цьому, представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні повідомив, що його
довірителю нічого невідомо про
засідання комісії з питань захисту
прав дитини Шполянської районної
державної адміністрації Черкаської
області, його ніхто не повідомляв та не
запрошував на засідання комісії та не
надав права надати свої документи та
висловити свою думку з приводу місця
проживання ОСОБА_3

Пояснення представника ОСОБА_2 з цього
приводу Служба у справах дітей
Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області та
ОСОБА_1 не спростувала та не
заперечувала.

П. 72 Постанови Кабінету Міністрів
України від 24 вересня 2008 р. № 866, якою
затверджено Порядок провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини встановлено, що для розв'язання
спору, що виник між батьками, щодо
визначення місця проживання дитини,
один з батьків подає службі у справах
дітей за місцем проживання дитини
заяву та інші визначені документи.

Під час розв'язання спорів між батьками
щодо визначення місця проживання
дитини служба у справах дітей має
захищати інтереси дитини з урахуванням
рівних прав та обов'язків матері та
батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей
проводить бесіду з батьками та
відвідує їх за місцем проживання, про
що складає акт обстеження
житлово-побутових умов за встановлено
формою.

Під час вирішення питання щодо
визначення місця проживання дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання батьківських обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, стан здоров'я дитини та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Після обстеження житлово-побутових
умов, проведення бесіди з батьками та
дитиною служба у справах дітей складає
висновок про визначення місця
проживання дитини і подає його органу
опіки та піклування для прийняття
відповідного рішення.

Як встановлено судом і підтверджено
сторонами у справі ОСОБА_3, з 01 вересня
2014 року та на час складання висновку
служби у справах дітей Шполянської
районної державної адміністрації
Черкаської області, безперервно
проживала разом з батьком у м. Києві.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що вказана вище служба не
мала права виготовляти висновок про
визначення місця проживання ОСОБА_3
оскільки остання фактично не проживала
в межах компетенції служби у справах
дітей Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області.

Крім того, вказаною вище службою
всупереч п. 72 Постанови Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №
866 не повідомлено та не запрошено
батька ОСОБА_2, його позбавлено права
подати документи, не обстежено
матеріально-побутові умови за місцем
його проживання, не вислухано думку
дитини.

Тобто, фактично службою у справах дітей
Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області
рішення на користь матері прийнято
виключно на підставі документів, які
вона сама і надала. Такий висновок
служби у справах дітей на думку суду є
необґрунтованим, суперечить інтересам
дитини з урахуванням рівних прав та
обов'язків матері та батька щодо
дитини.

Крім того, суд не приймає до уваги та
оцінює критично висновок органу опіки
та піклування Шевченківської районної
в місті Києві державної адміністрації
від 07.10.2014 року.

Суд вважає, що резолютивна частина
вказаного висновку не ґрунтується та
повністю суперечить описовій частині
цього висновку.

Так, в описовій частині висновку
викладено опис подій справи, зазначено
зокрема, що дитина ОСОБА_3 на даний час
проживає з батьком, навчається у школі
в м. Києві. Активну участь у навчанні
ОСОБА_3 брав і бере її батько - ОСОБА_2
(відвідує батьківські збори, свята,
цікавиться і слідкує за відношенням
своєї доньки до процесу навчання).

Відповідно до висновків
психологічного дослідження ОСОБА_3
виявлено відсутність достатніх і
очікуваних форм турботи і опіки по
відношенню до дитини з боку матері.
Ставлення батька до ОСОБА_3 викликає у
неї інтерес.

В свою чергу, як зазначено у висновку,
ОСОБА_1 працює у Києві, в столиці
постійного місця проживання не має,
перебуває в брата, інший час їде до дому
в м. Шпола. В характеристиці
Шполянської міської ради конкретно про
маму (ОСОБА_1) та її участь у вихованні,
оздоровленні ОСОБА_3 ні слова, що є
підтвердженням, що вихованням дитини
займалась бабуся, а не ОСОБА_1

Вказані вище обставини зокрема
свідчать на користь батька.

Крім того, на комісії з питань захисту
прав дитини 01 жовтня 2014 року ОСОБА_3
висловила думку, що вона бажає
проживати з мамою, але в місті Києві та
продовжувати навчання в середній
загальноосвітній школі № 10 міста
Києва.

На підставі вищевикладеного, орган
опіки та піклування Шевченківської
районної в місті Києві державної
адміністрації, дійшов висновку
підтримати позовну заяву ОСОБА_1 про
визначення місця проживання ОСОБА_3 з
матір'ю у м. Києві, за умови проживання
останньої у м. Києві.

Необґрунтованість висновку, полягає і
в тому, що в його описовій частині
викладено відомості, які фактично є
підставами для прийняття рішення
комісією на користь батька ОСОБА_2, адже
комісією охарактеризовано його
ставлення до батьківських обов'язків
як відповідальне та позитивне, а ОСОБА_1
- навпаки, як безвідповідальне та
негативне.

Комісією рішення у висновку на користь
ОСОБА_1 прийнято виключно на підставі
думки, висловленої ОСОБА_3 саме 01 жовтня
2014 року.

Однак, комісією не враховано, те, що
остання висловила бажання проживати і
навчатись у м. Києві. В свою чергу як
встановлено комісією, постійного місця
проживання у м. Києві у ОСОБА_1 немає,
умови вірогідного місця проживання у м.
Києві ОСОБА_1 та дитини ніким не
обстежені в зв'язку з їх відсутністю.

В порівнянні з цим, актом обстеження
матеріально-побутових за місце
проживання ОСОБА_2 - у квартирі АДРЕСА_1
встановлено наявність належним умов
для проживання і виховання дитини з
батьком (т. 1, а.с. 30).

В свою чергу у своїй позовній заяві
ОСОБА_1 чітко зазначає, що в разі
винесення судом позитивного рішення
про місце проживання дитини саме з нею
вона з дитиною будуть проживати у м.
Шпола Черкаської області, а не в м.
Києві. За таких обставин вимоги
позовної заяви ОСОБА_1 суперечать
висновкам комісії про доцільність
проживання дитини саме в м. Києві та
думці самої дитини, яка також висловила
бажання проживати та навчатись саме в
м. Києві.

Висновок комісії про визначення місця
проживання дитини з ОСОБА_1, який
фактично ґрунтується лише на думці
дитини (станом на 01 жовтня 2014 року) є
необґрунтованим і безпідставним ще й
тому, що комісією не надано належної
оцінки тому факту, що 10 вересня 2014 року
ОСОБА_3 висловлювала іншу думку -
бажання проживати в м. Києві з сім'єю
(мамою і батьком), а не тільки з мамою, як
це зазначено у висновку.

За таких обставин висновок
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації є
необґрунтованим і таким, що суперечить
інтересам дитини.

Комісією на думку суду, належним чином
не враховано вік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
не надано належної оцінки
психологічному стану дитини, на час
опитування 01 жовтня 2014 року та її
психологічній характеристиці,
викладеній у висновку психологічних
досліджень, згідно якого вбачається, що
її особистість є ще не сформованою.

Крім того, комісією не обґрунтовано
наявності або відсутності виключних
підстав для розлучення дитини з
матір'ю, які у своїй зустрічній
позовній заяві навів ОСОБА_2, що
стосуються небезпеки для здоров'я
дитини, створення ОСОБА_1 умов
відсутності достатньої уваги та
спілкування батьків з дитиною, що
надзвичайно негативно впливає на
розвиток дитини.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу
України суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 171 СК України суд має
право постановити рішення всупереч
думці дитини, якщо цього вимагають її
інтереси.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що за час проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_1 має місце
негативна динаміка в формуванні,
розвитку та соціалізації дитини. При
тому, що за час проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком відмічалась
навпаки позитивна динаміка в процесі
навчання дитини, її соціалізації, та
саме головне стан здоров'я дитини, як
психологічне так фізичне не має
відхилень від норми.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 12 вищевказаного закону України
виховання дитини має спрямовуватися на
розвиток її особистості, поваги до
прав, свобод людини і громадянина, мови,
національних історичних і культурних
цінностей українського та інших
народів, підготовку дитини до
свідомого життя у суспільстві в дусі
взаєморозуміння, миру, милосердя,
забезпечення рівноправності всіх
членів суспільства, злагоди та дружби
між народами, етнічними, національними,
релігійними групами.

Окрім того, декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому випадку, в
атмосфері любові і моральної та
матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН
про права дитини - в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції ООН про
права дитини Держави-учасниці
забезпечують у максимально можливій
мірі виживання та здоровий розвиток
дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом .

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 СК України дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Нормою ст.141 СК України встановлено, що
мати та батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, і розірвання
шлюбу між ними не впливає на обсяг їх
прав та не звільняє від обов'язків щодо
дитини.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України
батьки мають право звертатися до суду,
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та
громадських організацій за захистом
прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватись на повазі до прав дитини
та її людської гідності; батьківські
права не можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини; ухилення батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року, при вирішенні спору про місце
проживання дитини належить звертати
особливу увагу на її вік та з'ясовувати,
з ким із батьків вона бажає проживати.

Судам слід врахувати також положення
ст. 160 СК України, якою передбачено, що
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків, яка досягла десяти років, - за
спільною згодою батьків та самої
дитини, а місце проживання дитини, яка
досягла чотирнадцяти років,
визначається нею самою.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, третіх
осіб, показання свідків, суд приходить
до висновку, що проживання малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю
ОСОБА_1 не сприятиме належному
фізичному та психічному формуванню та
розвитку дитини; неналежне ставлення
ОСОБА_1 до своїх материнських
обов'язків може завдати шкоди здоров'ю,
формуванню особистості малолітньої
дитини та руйнуванню її психіки.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 в
частині проживання дитини з ним до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку, та не знаходить підстав для
задоволення первісних позовних вимог
ОСОБА_1, оскільки наведені твердження в
обґрунтування первісних позовних
вимог спростовуються матеріалами
справи.

Що стосується заперечень представника
ОСОБА_1 про те, що проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
батьком суперечитиме принципам 6
Декларації прав дитини, прийнятої
Генеральною Асамблею ООН 20.11.1959 року,
відповідно до яких малолітня дитина не
повинна, окрім випадків, коли наявні
виключні обставини, розлучатися зі
своєю матір'ю, то дані твердження є
помилковими, оскільки у даному спорі не
йде мова про позбавлення батьківських
прав і суд не розлучає дитину з її
матір'ю, а лише визначає місце її
проживання з батьком у якого дитина на
даний час і проживає.

Слід зазначити, що визначення способу
участі одного з батьків, які проживають
окремо, у вихованні дитини, місце та час
їхнього спілкування, з урахуванням
віку, стану здоров'я дитини, поведінки
батьків, а також інших обставин, що
мають істотне значення встановлений
ст.ст. 157-159 СК України.

ОСОБА_1 не позбавлена права на
визначення способу та участі у
вихованні дитини, в порядку
передбаченому вище.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд приходить до висновку,
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 суму сплаченого нею судового
збору 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 3, 6 ст. 3 Конвенції ООН про права
дитини, ст.ст. 150, 154, 155, 161, 162 СК України,
ст.ст. 10, 60, 212, 213, 224-226, 367 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Служба у справах дітей
Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області про
визначення місця проживання дитини
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особи Служба у справах дітей
Шполянської районної державної
адміністрації Черкаської області,
Служба у справах дітей Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини задовольнити
частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН
НОМЕР_2, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, який проживає
за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір в сумі
243,60 грн.

У задоволенні решти зустрічних
позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя