Справа № 664/3656/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
Цюрупинський
районний суд

Херсонської області

у складі: судді
Никифорова Є.О.,

при секретарі
Імшеницькій
К.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та
визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 в якому просить здійснити поділ
спільного майна подружжя в тому числі
предметів домашнього вжитку та
обстановки: стінки дитячої вартістю 3500
грн., стінки кухонної вартістю 4000 грн.,
шафи-купе вартістю 3800 грн., дивану
кутового вартістю 6500 грн., домофону з
відеокамерою вартістю 500 грн.,
вмонтованої газової плити ARDO, вартістю
562 грн., витяжки BROON вартістю 650 грн.,
духову шафу BEST CHEF вартістю 2332 грн.,
холодильник LG вартістю 3264 грн.,
домашнього кінотеатру вартістю 850 грн.,
телевізора SAMSUNG вартістю 750 грн., ДВД
плеєр SHINSO вартістю 450 грн., душової
кабіни вартістю 2300 грн., всього
предметів домашнього вжитку та
обстановки на загальну суму 29458 грн., а
також автомобіля «Джилі», д.н.з. НОМЕР_1,
вартістю 49744 грн., та виділити їй із
зазначеного майна стінку кухонну
вартістю 4000 грн., вмонтовану газову
плиту ARDO, вартістю 562 грн., витяжку BROON
вартістю 650 грн., духову шафу BEST CHEF
вартістю 2332 грн., холодильник LG
вартістю 3264 грн., а відповідачу
виділити решту предметів домашнього
вжитку та обстановки та автомобіль
«Джилі», вартістю 49744 грн. Крім того,
позивач просить визнати спільною
сумісною власністю належний
відповідачеві житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1 та визнати за
нею право власності на ? частину
зазначеного будинку.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала та пояснила, що 28 червня 1997
року вона уклала шлюб з відповідачем,
та стала проживати разом з ним у
будинку по АДРЕСА_1, що на тай час
належав матері відповідача. В січні
місяці 2009 року її відносини з
відповідачем погіршились, а з лютого
місяця між ними фактично припинилися
шлюбні стосунки. 09.11.2009 року за рішенням
Цюрупинського районного суду шлюб з
відповідачем було розірвано. За час
шлюбу у них народилося двоє дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу
вони з відповідачем проживають за
однією адресою разом з дітьми. За час
шлюбу з відповідачем, в період з 2003 по
2007 року, вони сумісно набули рухоме
майно у вигляді предметів домашнього
вжитку та обстановки: стінки дитячої
вартістю 3500 грн., стінки кухонної
вартістю 4000 грн., шафи-купе вартістю 3800
грн., дивану кутового вартістю 6500 грн.,
домофону з відеокамерою вартістю 500
грн., вмонтованої газової плити ARDO,
вартістю 562 грн., витяжки BROON вартістю 650
грн., духову шафу BEST CHEF вартістю 2332 грн.,
холодильник LG вартістю 3264 грн.,
домашнього кінотеатру вартістю 850 грн.,
телевізора SAMSUNG вартістю 750 грн., ДВД
плеєр SHINSO вартістю 450 грн., душової
кабіни вартістю 2300 грн. В ході розгляду
справи позивач уточнила вартість
душової кабіни, зазначивши її в сумі 1320
грн. Загальна вартість зазначених
предметів становить 28478 грн. Крім того,
в шлюбі було також придбано автомобіль
«Джилі», д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 49744 грн.
Зазначений автомобіль було придбано за
рахунок коштів, отриманих відповідачем
за кредитним договором. Оплата кредиту
та відсотків здійснювалася за рахунок
спільних коштів. Починаючи з лютого
місяця 2009 року у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних стосунків позивач
перестала приймати участь у погашенні
кредиту. Також зазначила, що частину
коштів на обслуговування кредиту за
автомобіль було отримано за рахунок
продажу автомобіля «Волга», належного
позивачу на праві особистої приватної
власності на підставі договору
дарування. Крім того, кошти в сумі 2000
дол. США були позичені батьком
позивача. Позивач також просить
врахувати при поділі майна, що на
навчання відповідача на заочному
відділенні Національної академії
управління в м. Києві в період з жовтня
2001 року по травень 2004 року було
витрачено з сімейного бюджету 10356 грн.

Позивач також зазначила, що у шлюбі
21.04.1999 року відповідачу був подарований
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 в
якому вони на той час проживали.
Вартість зазначеного будинку на момент
вчинення договору дарування складала
19162 гривні. За час шлюбу позивач спільно
з відповідачем здійснили будівництво
теплогенератора розміром 3,1 м х 3,3 м
площею 10,2 кв.м, ванної кімнати розміром
3,1 м х 3,6 м площею 11,2 кв.м, про що є
відповідний будівельний паспорт та
рішення виконкому від 26.05.1999 року, в
будинку по АДРЕСА_1, істотно збільшивши
його площу. Окрім того, було збудовано
капітальний паркан, збудовано нову
зливну яму, в будинку замінено
опалення, встановлено нову сантехніку,
замінені старі вікна на нові метало
пластикові, замінено міжкімнатні двері
в будинку, виготовлено та встановлено
в'їзні ворота із хвірткою, зроблено
ремонт. Загалом на будівництво і ремонт
будинку із спільного бюджету було
витрачено 39913,18 грн. Завдяки спільним з
відповідачем витратам вартість
зазначеного будинку істотно
збільшилась і становить на даний час
459687 грн. у зв'язку з чим належний
відповідачу будинок слід визнати
об'єктом спільної сумісної власності
та здійснити його поділ, визнавши за
нею право власності на ? частину
будинку. Просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що в період шлюбу
з позивачем ними дійсно було придбано
рухоме майно у вигляді предметів
домашнього вжитку та обстановки. Із
вказаним позивачем переліком рухомого
майна та його вартістю він
погоджується та не заперечує щодо
виділу зазначеного майна позивачу. Що
стосується придбання автомобіля
«Джилі», д.н.з. НОМЕР_1 пояснив, що його
також було придбано у шлюбі за 49744,00 грн.
і до припинення шлюбних стосунків з
позивачем цей автомобіль
використовувався в інтересах сім'ї.
Автомобіль придбано за рахунок коштів,
отриманих ним у ВАТ акціонерний банк
«Укргазбанк» за кредитними договором
№326 від 09.10.2007 року. Після припинення
шлюбних стосунків, починаючи з лютого
2009 року, сплата кредиту здійснюється
ним самостійно, а на початку 2014 року
кредит був погашений ним достроково.
Також відповідач не заперечує, що на
його навчання на заочному відділенні
Національної академії управління в м.
Києві в період з жовтня 2001 року по
травень 2004 року було витрачено з
сімейного бюджету 10356 грн. З вимогами
позивача про визнання належного йому
на праві особистої приватної власності
будинку, розташованого по АДРЕСА_1,
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя він категорично не згоден.
Відповідач не заперечуючи того факту,
що в період шлюбу були здійснені певні
поліпшення, вважає, що останні не є
істотними. Що стосується зростання
вартості будинку станом на дату
розгляду справи, порівняно з його
вартістю на момент укладення договору
дарування, пояснив, що в договорі
вказано інвентарну, а не дійсну
вартість будинку, крім того, з 1999 року
змінилися ціни на нерухомість, а тому
зростання вартості будинку не є
наслідком виконаних в період шлюбу
поліпшень. Також зазначив про пропуск
позивачем строку позовної давності,
оскільки шлюб між ними розірвано у
листопаді 2009 року, а з позовом позивач
звертається в вересні 2013 року. Просив
суд вирішити питання про поділ
спільного рухомого майна, а в
задоволенні позову про визнання права
власності на ? частину будинку
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши доказати, що наявні в
матеріалах справи, приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Вирішуючи спір в частині позовних
вимог про визнання спільною сумісною
власністю належного відповідачу
будинку та визнання за позивачем права
власності на ? частину зазначеного
будинку суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебували в шлюбі з 28.06.1997 року.
Рішенням Цюрупинського районного суду
від 09.11.2009 року шлюб було розірвано. За
час шлюбу у них народилося двоє дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Зазначене підтверджується
копією рішення Цюрупинського
районного суду від 09.11.2009 року.

В період перебування сторін у шлюбі
відповідач отримав у власність
житловий будинок, що знаходиться по
АДРЕСА_1 згідно договору дарування від
21.04.1999 року. Згідно з договором
дарування вартість зазначеного
будинку на момент вчинення договору
складала 19162 гривні. За час шлюбу
сторони здійснили будівництво
теплогенератора розміром 3,1 м х 3,3 м
площею 10,2 кв.м, ванної кімнати розміром
3,1 м х 3,6 м площею 11,2 кв.м, що
підтверджується будівельним паспортом
та рішенням виконкому Цюрупинської
міської ради від 26.05.1999 року, в
зазначеному вище будинку. Окрім того,
було збудовано капітальний паркан,
збудовано нову зливну яму, в будинку
замінено опалення, встановлено нову
сантехніку, замінені старі вікна на
нові метало пластикові, замінено
міжкімнатні двері в будинку,
виготовлено та встановлено в'їзні
ворота із хвірткою, зроблено ремонт.
Зазначені роботи виконані за рахунок
спільних коштів подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України,
майно, набуте одним з подружжя за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування, є
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка, а тому отриманий
відповідачем у власність в період
шлюбу житловий будинок, що знаходиться
по АДРЕСА_1 згідно договору дарування
від 21.04.1999 року слід визнати його
особистою приватною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 02/2014
від 05.06.2014 року, ринкова вартість
належного відповідачу житлового
будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1
станом на 05.06.2014 року становить 459687 грн.;
внаслідок проведених у шлюбі
будівельних, ремонтних та
оздоблювальних робіт вартість будинку,
порівняно з його вартістю без
врахування виконаних робіт,
збільшилася на суму 187231 грн., тобто на
40,7 % від вартості майна до його
поліпшенн.

Суд вважає необґрунтованими доводи
позивача про істотність збільшення
вартості особистого майна відповідача
станом на 05.06.2014 року порівняно з його
вартістю на момент укладення договору
дарування, а саме 21.04.1999 року, оскільки
позивачем не доведено, що в даному
випадку має місце збільшення вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або її особистих
затрат, а не внаслідок загальної
тенденції до подорожчання нерухомості.
Суд також не приймає до уваги надані
позивачем квитанції на придбання
будівельних матеріалів на загальну
суму 39913,18 грн. оскільки сам по собі
розмір витрат не свідчить про
істотність збільшення вартості майна.
За таких обставин суд при визначенні
вартості поліпшень приймає до уваги в
якості належного доказу висновок
судової будівельно-технічної
експертизи № 02/2014 від 05.06.2014 року.

За таких обставин, суд вважає, що
збільшення вартості належного
відповідачу будинку в період шлюбу з
позивачем не можна визнати істотним,
так як останнє становить менше
половини від ринкової вартості майна
до його поліпшення, а тому в
задоволенні позовних вимог про
визнання спільною сумісною власністю
належного відповідачу будинку,
відповідно, і про визнання права
власності на ? частину зазначеного
будинку слід відмовити за
необґрунтованістю. З цих же підстав суд
не приймає до уваги при вирішенні
позовних вимог про поділ решти майна
вартість будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1, оскільки цей будинок
залишається у особистій приватній
власності відповідача.

Згідно з пунктами 22, 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні
згоди - виходячи з дійсної його
вартості на час розгляду справи.

Судом також встановлено, що за час
шлюбу, а саме в період часу з 2003 по 2007
року, сторони придбали рухоме майно, а
саме предмети домашнього вжитку та
обстановки: стінку дитячу вартістю 3500
грн., стінку кухонну вартістю 4000 грн.,
шафу-купе вартістю 3800 грн., диван
кутовий вартістю 6500 грн., домофон з
відеокамерою вартістю 500 грн.,
вмонтовану газову плиту ARDO, вартістю 562
грн., витяжку BROON вартістю 650 грн., духову
шафу BEST CHEF вартістю 2332 грн., холодильник
LG вартістю 3264 грн., домашній кінотеатр
вартістю 850 грн., телевізор SAMSUNG
вартістю 750 грн., ДВД плеєр SHINSO вартістю
450 грн., душову кабіну вартістю 1320 грн.
на загальну суму 28478 грн. та автомобіль
«GEELY» моделі MR-7151A, вартістю 49744,00 грн.,
згідно з договором купівлі-продажу № 142
від 03.10.2007 року. Зазначене
підтверджується поясненнями
відповідача, який не заперечував факту
придбання у шлюбі за спільні кошти
зазначеного вище майна.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України,
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

При вирішенні питання про поділ майна
суд враховує, що вартість майна
погоджена сторонами, оскільки
відповідач погоджується із зазначено
позивачем вартістю майна.

Таким чином, вартість майна, що
підлягає поділу, становить 78222 грн. в
т.ч. предмети домашнього вжитку та
обстановки - 28478 грн. та автомобіль «GEELY»
- 49744 грн. Отже, частка кожного з
подружжя становить 39111 грн. (78222/2=39111).
Суд вважає за можливе виділити в
порядку поділу майна відповідачу
автомобіль «GEELY» вартістю 49744 грн., а
решту майна, вартістю 28478 грн., виділити
позивачу, приймаючи до уваги позовні
вимоги позивача, та враховуючи, що
відповідач не заперечує проти
виділення йому автомобіля. При цьому
суд стягує з відповідача на користь
позивача компенсацію за перевищення
його частки в сумі 10633 грн. (49744-39111=10633).

Крім того, судом встановлено, що в
період шлюбу на навчання відповідача
на заочному відділенні Національної
академії управління в м. Києві в період
з жовтня 2001 року по травень 2004 року було
сплачено 10356,00 грн., які позивач просить
врахувати при вирішенні питання про
поділ майна подружжя. Відповідно до
положень ст.ст. 60, 69 СК України та
роз'яснень п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
поділу підлягають речі, майно, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства. Таким чином, кошти,
внесені подружжям в якості сплати за
навчання одного з подружжя не є
спільним майном подружжя, а тому не
підлягають поділу.

Суд також не приймає до уваги доводи
позивача, що частину коштів на
обслуговування кредиту за автомобіль
було отримано за рахунок продажу
належного їй на праві особистої
приватної власності автомобіля
«Волга» та позичених батьком позивача
коштів в сумі 2000 дол. США, оскільки
зазначені обставини не підтверджені
належними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Відповідно до роз'яснень п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11, до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що

знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї.

Судом встановлено, що згідно з
кредитним договором № 326 від 09.10.2007
року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк»
та ОСОБА_2, відповідач отримав кредит в
сумі 5890,00 дол. США, на строк з 09.10.2007 року
по 09.10.2014 року зі сплатою 11,9% річних за
користування кредитом. Зазначений
кредит надано відповідачу на придбання
автомобіля «GEELY» MR-7151A, 2007 року випуску.
Зазначені обставини підтверджуються
копіями кредитного договору та
договору купівлі-продажу. Під час
перебування сторін у шлюбі тобто до
жовтня 2009 року фактично сплачено на
погашення кредиту та відсотків за
користування ним в сумі, еквівалентній
20141,97 грн., а починаючи з листопада 2009
року відповідачем особисто сплачено
суму, еквівалентну 59437,12 грн., що
підтверджується виписками про рух
коштів по рахунках, відкритих
відповідачу в ХФ АБ «Укргазбанк» для
обслуговування кредиту.

Таким чином, кредитні зобов'язання
відповідача перед АБ «Укргазбанк» з
обслуговування кредиту на придбання
автомобіля «GEELY» MR-7151A слід визнати
зобов'язаннями подружжя, оскільки
придбаний за рахунок кредитних коштів
автомобіль «GEELY» використовувався в
інтересах сім'ї, що не заперечується
сторонами.

При визначенні порядку поділу боргів
сторін за указаним кредитним
зобов'язанням, суд вважає за правомірне
виходити з наступного.

Оскільки частина кредитного боргу в
розмірі 20141,97 грн. погашена сторонами
спільно в період шлюбу, тому ця
частина погашеного кредиту будь-якому
поділу між подружжям не підлягає.
Проте, підлягає поділу в рівних частках
частина основного кредитного боргу та
відсотків в сумі 59437,12 грн., які сплачені
одноособово відповідачем після
припинення шлюбу на час винесення
цього рішення. Таким чином, з позивача
на користь відповідача слід стягнути
половину суми боргу за кредитним
договором та відсотків в сумі 29718,60 грн.
(59437,12/2=29718,60).

Судові витрати по сплаті судового
збору відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України підлягають стягненню з
відповідача пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог.
Суд не стягує судові витрати, понесені
позивачем по сплаті за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи, оскільки сума зазначених
витрат документально не підтверджена.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 57, 60, 62, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.
10, 60, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Поділити в натурі предмети домашнього
вжитку та обстановки подружжя на
загальну суму 78222,00 грн., виділивши у
власність:

- ОСОБА_1 стінку дитячу вартістю 3500 грн.,
стінку кухонну вартістю 4000 грн.,
шафу-купе вартістю 3800 грн., диван
кутовий вартістю 6500 грн., домофон з
відеокамерою вартістю 500 грн.,
вмонтовану газову плиту ARDO, вартістю 562
грн., витяжку BROON вартістю 650 грн., духову
шафу BEST CHEF вартістю 2332 грн., холодильник
LG вартістю 3264 грн., домашній кінотеатр
вартістю 850 грн., телевізор SAMSUNG
вартістю 750 грн., ДВД плеєр SHINSO вартістю
450 грн., душову кабіну вартістю 1320 грн.,
всього майна на загальну суму 28478 грн.,
та

- ОСОБА_2 автомобіль «GEELY» моделі MR-7151A,
д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 49744,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за перевищення
частки в спільному майні в сумі 10633,00
гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
29718,60 грн., як частину кредитних
зобов'язань перед ПАТ «Укргазбанк» за
кредитним договором №326 від 09.10.2007
року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині визнання об'єктом спільної
сумісної власності житлового будинку,
що розташованого по АДРЕСА_1, та
визнання за нею права власності на ?
частину зазначеного будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в сумі
388,08 грн.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Є.О. Никифоров