Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3983/14
Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач: Денисенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 05
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкодивнутрішніх справ України в
Запорізькій області, треті особи
Енергодарський міський відділ
упарвління , -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

У позові зазначав, що наказом № 394-од
від 12 травня 2014 року його звільнено з
роботи за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
трудовим договором п.3 ст. 40 КЗпП
України. В наказі зазначено, що 12 травня
2014 року о 8-50год. він залишив під уклоном
на стоянці автомобіль ГАЗ-3307 держномер
НОМЕР_3, який був прийнятий ним згідно
наказу про закріплення автотранспорту
по підприємству № 794-од від 30 грудня 2013
року, не встановивши упор руху, чим
грубо порушив п. 9.15 розділу IX «Правил
охорони праці на автомобільному
транспорті», про що комісією складено
акт. Також зазначено, що у 2014 році він
вже двічі притягувався до
дисциплінарної відповідальності -
наказами № 06-0с від 16 січня 2014 року та №
42-од від 23 січня 2014 року та йому
оголошувалися догани.

Позивач вважає, що жодного порушення п.
9.15 розділу IX «Правил охорони праці на
автомобільному транспорті» він не
вчиняв. З початку робочого дня 12 травня
2014 року ним було вжито всі необхідні
заходи для підготовки автомобіля до
роботи (виїзду), які передбачають
усунення будь-яких перешкод для виїзду
автомобіля, відповідно до п.2.1.1 робочої
інструкції, а тому відсутність упорів
руху в цей момент є цілком необхідною
обставиною. Автомобіль він не залишав,
як вказано в наказі, він знаходився під
його наглядом і контролем.

Крім того, відповідно до наказу 434 від 04
квітня 2014 року йому була надана щорічна
відпустка з 14 квітня 2014 року по 08
травня 2014 року. Відпрацювавши останній
день 11 квітня 2014 року він залишив
автомобіль на стоянці підприємства,
ніхто в нього з адміністрації не
приймав зазначений автомобіль на
зберігання та не перевіряв в якому
стані він його залишив та чи були на той
момент встановлені упори руху.

12 травня 2014 року був перший день його
роботи після відпустки та закріплений
за ним автомобіль в такому стані
перебував на стоянці. Ніяких винних
дій з його боку допущено не було.
Вважає, що його звільнення з роботи
відбулося без законних підстав.
Причиною винесення йому попередніх
доган, а також наказу про звільнення є
його незгода з незаконними діями
адміністрації підприємства щодо
впровадження обліку роботи

транспортних засобів не відповідно до
показів одометрів, як цього вимагають
нормативні акти, а на підставі
показників навігатора, в результаті
чого в обліку утворювались неіснуючі
залишки палива.

За час з вересня 2013 року по момент
звільнення він направив до
адміністрації підприємства наступні
звернення з цього приводу: службову
записку від 19 вересня 2013 року, заяву від
20 вересня 2013 року, заяву від 19 листопада
2013 року, службову записку від 16 грудня
2013 року, заяву від 17 грудня 2013 року,
заяву від 23 грудня.2013 року, пояснення
від 27 грудня 2013 року, пояснення від 15
січня 2014 року, заяву від 30 квітня 2014
року. Також були підготовлені кілька
колективних звернень до вищих установ
та організацій, в результаті яких
незаконність дій адміністрації була
доведена документально.

Зазначений наказ вважає незаконним,
оскільки в його діях відсутня система
порушень.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив визнати незаконним наказ 394-од
від 12 травня 2014 року про його
звільнення з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП
України та поновити його на роботі
водієм автотранспортних засобів,
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, виходячи із середньоденної
заробітної плати 122,22 грн.

Крім того, зазначив, що незаконним
звільненням йому було заподіяно
моральну шкоду, оскільки він
протиправно був позбавлений права на
працю, тривалий час він не має коштів
для існування, не може утримувати свою
сім'ю. Ці наслідки привели до душевних
страждань та потребують додаткових
зусиль для організації свого життя та
його доньки. В рахунок відшкодування
моральної шкоди просив стягнути 5000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 05 серпня 2014 року позов
задоволено.

Визнано незаконним наказ ПАТ
"Запоріжгаз" № 394-од від 12 травня 2014
року про звільнення з роботи ОСОБА_2 за
п.3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі водієм
автотранспортних засобів АТЦ в ПАТ
"Запоріжгаз".

Рішення в частині поновлення на роботі
звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ПАТ "Запоріжгаз" на користь
ОСОБА_2, середній заробіток за час
вимушеного прогулу, з 13 травня 2014 року в
загальній сумі 7128 грн. 70 коп. та в
рахунок відшкодування моральної шкоди
3000 грн., а всього 10128 грн. 70 коп., :які
підлягають виплаті з урахуванням
податків та інших обов'язкових
платежів.

Стягнуто з ПАТ "Запоріжгаз" в доход
держави судовий збір в сумі 487 грн. 20
коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права невірне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення представника апелянта
ОСОБА_3, заперечення позивача ОСОБА_2,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 працював у Публічному
акціонерному товаристві по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» в автотранспортному цеху
водієм автотранспортних засобів з 23
серпня 2012 року (а.с. 4-7, 42).

Відповідно до п.1.5 та п. 2.2.9 робочої
інструкції водій відповідає за
автомобіль, закріплений за ним наказом.
Стежить за технічним станом
автомобіля, виконує самостійно
необхідні роботи по забезпеченню його
безпечної експлуатації ( відповідно до
інструкції по експлуатації), вчасно
проходить технічне обслуговування та
поточний ремонт (а.с. 75 -76).

За наказом 527-од від 07 вересня 2012 р.
ОСОБА_2 було допущено до керування
автомобілем УАЗ 3909, державний номер
НОМЕР_2., а за наказом 794-од від 30 грудня
2013р. за ним закріплено автомобіль ГАЗ
3307 державний номер НОМЕР_3 та він був
відповідальним за експлуатацію та
технічний стан цього автомобіля (а.с.
61-62,74).

Наказом № 394-од від 12 травня 2014 р. ОСОБА_2
був звільнений з роботи за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених трудовим
договором за п. 3 ст. 40 КЗпП України. З
наказу № 394-од від 12.05.14р. вбачається, що
його звільнено у зв'язку з тим, що 12
травня 2014 року він о 8-50 год. залишив під
уклоном на стоянці автомобіль ГАЗ-3307
державний номер НОМЕР_3, який за ним
закріплений за наказом № 794-од від 30
грудня 2013 року, не встановивши упор
руху, чим грубо порушив п. 9.15 розділу IX
"Правил охорони праці на
автомобільному транспорті", про що
комісією складено акт. Крім того, у 2014
році він вже двічі притягувався до
дисциплінарної відповідальності - за
наказами № Об-Ос від 16.01.2014 року та №
42-од від 23.01.2014 року та йому
оголошувалися догани (а.с. 8, 88).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Під систематичним невиконанням своїх
трудових обов`язків розуміється
скоєння робітником не менш двох
дисциплінарних проступків, за перший з
яких він раніше притягувався до
дисциплінарного стягнення

При цьому, невиконання своїх трудових
обов`язків повинно відбуватися без
поважних причин.

В наказі про звільнення, адміністрація
повинна вказати які саме порушення
трудових обов`язків скоїв робітник до
часу звільнення, за які був притягнутий
до дисциплінарної відповідальності, в
чому полягає система та яке саме
порушення вчинив після цього.

Тобто, умовою для звільнення робітника
за п.3 ст. 40 КЗпП України є вина
робітника в неналежному виконанні
своїх трудових обов`язків. При
відсутності вини робітника звільнення
недопустимо.

Як установлено судом, порушення п. 9.15
розділу IX "Правил охорони праці на
автомобільному транспорті" позивач не
вчиняв.

У вказаному пункті зазначено, що при
зберіганні транспортних засобів на
площадках з ухилом більше 1% під
колесами необхідно установлювати
упорні колодки.

В п. 4.1 інструкції № 33 з охорони праці
для водіїв також зазначено, що водій
після повернення з лінії повинен
поставити автомобіль для зберігання у
відведене для цього місце згідно
затвердженої «Схеми розміщення
автомобілів на майданчику зберігання
транспортних засобів». Вжити заходів
щодо самовільного руху автомобіля, а
саме поставити на ручне гальмо,
встановити найнижчу передачу та упорні
колодки під колесо автомобіля (а.с. 50-55).

Наказом 794-од від 30 грудня 2013 року в ПАТ
"Запоріжгаз" введено схему розміщення
колісних транспортних засобів на
території продбази "Діагональна" по
вул. Південне шосе, 52 та затверджене
місце її розміщення, яким визначено
диспетчерську АТЦ (61-65).

Відповідно до Схеми розташування
автомобілів на площадці зберігання
транспортних засобів ПАТ "Запоріжгаз",
яку розроблено та затверджено 14.01.2014, на
виконання наказу 794-од від 30.12.2013,
площадка з місцем розташування
автомобілю ГАЗ 3307 має уклон більше 1 %
(а.с. 66).

Зазначені правила мають
застосовуватися лише в процесі
зберігання транспортного засобу, після
повернення з лінії.

Позивач не залишав автомобіль на
зберігання після повернення з лінії -
акт про виявлення цього порушення -
складався о 08-30 годині 12 травня 2014 року,
(а.с. 82, 99). З початку робочого дня ним
вживалися необхідні заходи для
підготовки автомобіля до роботи
(виїзду), які передбачають усунення
будь-яких перешкод для виїзду
автомобіля, відповідно до п.2.1.1 робочої
інструкції, а тому відсутність
упорних колодок в цей момент є
необхідною обставиною.

Автомобіль ним не був залишений, як
зазначено в наказі, він знаходився під
його наглядом і контролем.

Крім того, відповідно до наказу №434 від
04 квітня 2014р. ОСОБА_2 була надана
щорічна відпустка з 14 квітня 2014р. по 08
травня 2014р. (а.с. 160). В кінці останнього
робочого дня перед відпусткою, 11 квітня
2014р., він залишив автомобіль на стоянці
підприємства, ніхто з адміністрації не
приймав від нього зазначений
автомобіль на зберігання та не
перевіряв в якому стані він його
залишив, чи були на той момент
встановлені упори руху.

12 травня 2014р. був перший день його
роботи після відпустки та закріплений
за ним автомобіль у такому стані
перебував на стоянці. Проте, доказів
того, що таким автомобіль був залишеним
позивачем і цим автомобілем за час
знаходження позивача у відпустці
ніхто не користувався, суду не надано.
Тому, винні дії з боку позивача щодо
залишення 12 травня 2014 року о 8-50 год.
автомобілю на зберігання за
відсутністю упорів руху відсутні.

Судом також установлено, що за наказом
06-ос від 16 січня 2014 р. ОСОБА_2 був
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності та йому оголошено
догану за те, що 11 січня 2014р. він залишив
на стоянці автомобіль ГАЗ-53 державний
номер НОМЕР_4 не встановивши упор руху,
чим порушив п.9.15 "Правил охорони праці
на автомобільному транспорті", та не
перекрив балонний магістральний
вентиль газобалонного обладнання, чим
порушив п. 5.2 робочої інструкції водія
(а.с. 73).

Проте, зазначений автомобіль не був
закріплений за ним наказом (а.с. 61-62,74).

Крім того, схема розміщення
автотранспорту з зазначенням ухилу
більше 1% була затверджена тільки 14
січня 2014р., після цього розміщена у
диспетчерській та доведена до відому
водіїв, а тому про наявність такого
уклону 11 січня 2014р. позивач не міг знати
(а.с. 66).

За наказом 42-од від 23 січня 2014р. ОСОБА_2
був притягнутий до дисциплінарної
відповідальності та йому оголошено
догану за те, що 1 січня 2014р. він
своєчасно не вжив заходів по усуненню
недоліків з технічного стану при
щоденному обслуговуванню автомобіля
ГАЗель державний номер НОМЕР_5, не
повідомив про це механіка, чим порушив
п. 2.1.1 робочої інструкції водія (а.с. 86-87).

Між тим, зазначений автомобіль також не
був за ним закріплений наказом.

Відповідно до наданого подорожнього
листа на зазначений автомобіль від 17
січня 2014р. ОСОБА_2 його не отримував,
відсутні його підписи про прийом
зазначеного автомобілю та його здачу
(а.с. 162).

З огляду на зазначене, суд дійшов до
правильного висновку про те, що
зазначених порушень позивач не
допускав та безпідставно притягався
адміністрацією до дисциплінарної
відповідальності за зазначені
порушення, хоча він не оскаржував
зазначені накази.

Доводи апелянта про те, що за
розпорядженням начальника цеху водій
може працювати на іншому автомобілі,
безпідставні, оскільки вони суперечать
п.1.5 робочої інструкції. Крім того, за
таких обставин водій не може належним
чином виконувати щоденне
обслуговування декількох автомобілів,
належним чином слідкувати за їх
технічним станом, забезпечувати
експлуатацію.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини справи, доводи і
заперечення сторін, дав належну оцінку
всім наданим сторонами доказам у їх
сукупності та дійшов до правильного
висновку про задоволення позовних
вимог у зв'язку з тим, що звільнення
позивача відбулося без законних
підстав та в його діях відсутня система
порушень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують таких висновків суду
першої інстанції, тому підстав для
скасування оскаржуваного судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: