15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі та
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 22 липня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5 про захист
честі та гідності.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 29 листопада

2010 року ОСОБА_5, який працює
лікарем-психіатром Броварської ЦРЛ,
виготовив медичну довідку, в якій
зазначив, що ОСОБА_4 на в кабінеті
лікаря нарколога та психіатра не
перебуває. Вказана обставина
встановлена також рішенням
Броварського міськрайонного суду від

11 травня 2011 року у цивільній справі №
2-322/11. 26 березня 2013 року ОСОБА_5
виготовив іншу медичну довідку про те,
що

ОСОБА_4 перебуває на консультативному
обліку в кабінеті лікаря психіатра з 29
листопада 2010 року. Зазначені довідки
підписані та посвідчені відповідачем,
а по змісту суперечать одна одній.
Вважає, що в довідці від 26 березня 2013
року міститься недостовірна
інформація, яка не відповідає
дійсності та порушує право позивача на
повагу гідності та часті. Тому позивач
просив визнати факт поширення
недостовірної інформації відповідачем
в складеній ним довідці від 26 березня

2013 року та спростувати недостовірну
інформацію у такий же спосіб.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 березня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі та
гідності відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 22 липня

2014 року рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 березня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що зміст довідки від 26 березня 2013 року
відповідає встановленим обставинам по
справі, є достовірною інформацією про
позивача та не суперечить змісту
довідки.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що
повідомлення оспорюваної інформації
лише особі, якої вона стосується, не
може визнаватись її поширенням, якщо
особа, яка повідомила таку інформацію,
вжила достатніх заходів
конфіденційності для того, щоб ця
інформація не стала доступною третім
особам. Недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетича поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватись
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

Суди встановивши, що інформація,
викладена в листі-відповіді ОСОБА_4 від
26 березня 2013 року відповідає дійсності,
позивачем не надано доказів того, що
він з 29 жовтня 2010ь року по 26 березня 2013
рік звертався до лікаря-психіатра із
заявою про знаття його з
консультативного обліку, крім того
судами встановлено, що

ОСОБА_4 добровільно 29 листопада 2010 року
звернувся до лікаря-психіатра за
медичною допомогою дійшли вірного
висновку відмовивши в задоволенні
позовних вимог, оскільки в розумінні
ст. 277 ЦК України та розʼ?яснень
викладених в п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
не відбулося поширення викладеної в
листі-відповіді ОСОБА_4 від 26 березня 2013
року інформації.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від

24 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 22 липня 2014 року, тому що судові
рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 22 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
захист честі та гідності залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко