Справа № 2-151/11
Провадження № 22-ц/779/1969/2014
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б.Б.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Матківського
Р.Й., Шишка А.І.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ТзОВ
«Кей-Колект» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 22 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року АКІБ «УкрСиббанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 114 007, 60 доларів США,
що еквівалентно 910 920,85 грн., шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У ході розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги та просив
стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за
кредитним договором у розмірі 131 758,65
доларів США, що за курсом НБУ станом на
24 січня 2011 року становить 1 046 493,11 грн. та
судові витрати (а.с.90).

Ухвалою Коломийського міськрайонного
суду від 21 липня 2014 року до участі в
справі в якості позивача допущено ТзОВ
«Кей-Колект».

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 22 липня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ТзОВ «Кей-Колект»
заборгованість за кредитним договором
№0 від 21 листопада 2007 року в
розмірі 131 758,65 доларів США, що за курсом
НБУ на 24 січня 2011 року становить 1 046 493,11
грн., з яких: 97 220,60 доларів США, що в
еквіваленті становить 772 174,62 грн. -
заборгованість за простроченим
кредитом; 29 681,62 доларів США, що в
еквіваленті становить 235 746,27 грн. -
заборгованість по прострочених
процентах за користування кредитом; 1
009,43 доларів США, що в еквіваленті
становить 8 017,40 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом; 3 847,00 доларів США, що в
еквіваленті становить 30 554,82 грн. - пеня
за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентах за
користування кредитом. Також вирішено
питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Стягуючи
заборгованість на користь ТзОВ
«Кей-Колект» на підставі договору
факторингу суд не прийняв до уваги, що
жодних повідомлень про перехід до
нового кредитора прав за кредитним
договором він не отримував, відсутні
такі докази і в матеріалах справи. Крім
того, ТзОВ «Кей-Колект» не представлено
доказів щодо переходу до нього права
вимоги саме за кредитним договором
№0 від 21.11.2007 року.

Не взято до уваги судом і положення
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно якого не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
та/або предметом іпотеки, якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України за
споживчими кредитами, наданими йому
кредитними установами - резидентами
України в іноземній валюті.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В засідання апеляційного суду апелянт
не з'явився будучи належним чином
повідомленим, що не перешкоджає
розгляду справи в його відсутності.

Представник ТзОВ «Кей-Колект» доводів
скарги не визнав посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
взяті на себе грошові зобов'язання
ОСОБА_2 належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 24 січня 2011
року допустив заборгованість на
загальну суму 131 758,65 доларів,
еквівалентно 1 046 493,11 грн., що відповідно
до умов укладеного договору є
підставою дострокового стягнення
всієї заборгованості. В той же час
відмовляючи у зверненні стягнення на
предмет іпотеки суд виходив з того, що
позивачем не обґрунтовано доцільність
такого способу забезпечення виконання
зобов'язань, а також неможливість
одночасного стягнення заборгованості
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та стягнення суми
заборгованості за договором.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника ТзОВ «Кей-Колект»,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи згідно
договору про надання споживчого
кредиту №0 від 21 листопада 2007
року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_2, останній отримав кредит в
сумі 100 000,00 доларів США, що дорівнює
еквіваленту 505 000,00 грн. за курсом НБУ на
день укладення договору, строком до 21
листопада 2037 року зі сплатою відсотків
у розмірі 12,90 % (а.с.8-14 т.1).

Для забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором 21 листопада 2007 року
укладено іпотечний договір, згідно
якого ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При
цьому сторони дійшли згоди, що ринкова
вартість предмету іпотеки, згідно
звіту суб'єкта оціночної діяльності,
становить 549 318,80 грн. (а.с.16-17 т.1).

В судовому засіданні з'ясовано, що
ОСОБА_2 належним чином не виконував
умови кредитного договору, у зв'язку з
чим станом на 24 січня 2011 року допустив
заборгованість в розмірі 131 758,65 доларів
США, що за курсом НБУ на 24 січня 2011 року
становить 1 046 493,11 грн., з яких: 97 220,60
доларів США, що в еквіваленті становить
772 174,62 грн. - заборгованість за
простроченим кредитом; 29 681,62 доларів
США, що в еквіваленті становить 235 746,27
грн. - заборгованість по простроченим
процентам за користуванням кредитом; 1
009,43 доларів США, що в еквіваленті
становить 8 017,40 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом; 3 847,00 доларів США, що в
еквіваленті становить 30 554,82 грн. - пеня
за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користуванням кредитом. (а.с.90 т.1).

На спростування розміру
заборгованості відповідач належних та
допустимих доказів суду першої
інстанції не представив. Аналогічно не
представлені вони і в засіданні
апеляційного суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок, в
тому числі, й переданням ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

За положенням статті 514 ЦК України
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі та умовах, що існували на момент
переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За змістом наведеної статті, в разі
заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним.

Обсяг цих прав (наприклад, сума
заборгованості, права на стягнення
відсотків, штрафних санкцій тощо) та
умови (наприклад, боржник може виконати
зобов'язання тільки за умови надання
певної інформації) визначаються на
момент переходу цих прав до нового
кредитора.

Згідно із ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

З матеріалів справи вбачається, що 12
грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ
«Кей-Колект» уклали Договір Факторингу
№1, згідно якого права вимоги
переходять від клієнта до фактора у
дату відступлення, після чого фактор
одержує право вимагати від Боржників і
Гарантів виконання усіх зобов'язань за
Первинними договорами і Договорами
Забезпечення. Обсяг (сума) прав вимоги
на дату укладення Договору Факторингу
визначений у Додатку 1 до цього
договору (а.с.140-144 т.1).

Разом з тим, відповідно до п. 1.5.
вказаного договору передання прав
Клієнта за Договорами Забезпечення, що
були посвідчені нотаріально,
відбувається на підставі окремого
договору, що укладається сторонами
одночасно з укладенням цього Договору
і підлягає нотаріальному посвідченню.
Тому відповідно 12 грудня 2011 року між
сторонами укладено договір
відступлення права вимоги за
договорами іпотеки, що нотаріально
посвідчений (а.с.146-148 т.1). Згідно умов
цього договору Цедент передає, а
Цесіонарій приймає права вимоги за
договорами іпотеки, зазначеними у
Додатку № 1 до цього Договору. Такі
права вимоги вважаються переданими з
моменту переходу від Цедента до
Цесіонарія прав вимоги, що є предметом
Договору факторингу, і відповідно до
Договору Факторингу (п.1.,2.1 договору).

Встановлено, що в перелік кредитних та
забезпечуваних договорів, наведених у
Додатку №1 до Договору Факторингу №1
від 12.12.2011 року та Додатку №1 до
Договору про відступлення прав вимоги
за договорами іпотеки від 12.12.2011 року,
включено кредитний договір та договір
іпотеки ОСОБА_2 (а.с.206,210 т.1).

З матеріалів справи вбачається,
що в ході розгляду справи банк
збільшував свої позовні вимоги,
зазначаючи при цьому суму стягнення
заборгованості, яка згідно його
розрахунку станом на 24.11.2011 року
становить 131 758,65 доларів США, що
еквівалентно 1 046 493,11 грн. (а.с.90 т. 1).

Після відновлення провадження у справі
згідно ухвали Коломийського
міськрайонного суду від 21 липня 2014 року
до участі в справі допущено ТзОВ
«Кей-Колект» як правонаступника
позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
після вступу в справу ТзОВ «Кей-Колект»
підтримував позовні вимоги банку в
обсязі та сумі прав вимоги на дату
укладення Договору Факторингу. При
цьому ні відповідач, ні його
представник не заперечували тієї
обставини, що після звернення до суду з
позовом будь-які кошти боржник на
погашення заборгованості за кредитним
договором не вносив.

З врахуванням наведених обставин суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про стягнення з
відповідача на користь
правонаступника банку - ТзОВ
«Кей-Колект» заборгованості за
кредитним договором на загальну суму 131
758,65 доларів США, що еквівалентно 1 046 493,11
грн.

Твердження апелянта про те, що він не
отримував повідомлення про
відступлення права вимоги, а отже не
має ніяких зобов'язань перед
відповідачем, не заслуговує на увагу.

При цьому колегія суддів виходить з
положень ст.ст.516,517 ЦК України щодо
заміни кредитора у зобов'язанні без
згоди боржника та права останнього не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні. Такі докази
представлені відповідачем суду першої
інстанції (а.с. 199-214 т.1). Тобто,
законодавець не пов'язує перехід права
вимоги до нового кредитора моментом
отримання позичальником повідомлення
про відступлення прав вимоги.

Аналогічно надуманими є посилання
апелянта і на порушення судом норм
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», оскільки судом
позов задоволено частково: стягнуто
суму заборгованості за кредитним
договором, а в задоволенні позову в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки відмовлено.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 22 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко