Справа № 541/2229/14-ц
Номер провадження 2/541/996/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 жовтня 2014 року Миргородський
міськрайонний суд Полтавської області

в складі:

головуючої судді - Андрущенко-Луценко
С.В.

при секретарі -
Литвиненко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миргороді справу за
позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору дарування,

в с т а н о в и в :

26.08.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Миргородського міськрайонного суду із
вище зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримала.
Пояснила, що 04 вересня 2012 року вона
подарувала відповідачці ОСОБА_2 ?
частину належного їй житлового будинку
розташованого в АДРЕСА_1 під тією
умовою, що відповідачка буде за нею
доглядати, оскільки вона є людиною
похилого віку, яка потребує
стороннього догляду. Відповідачка та
її матір спочатку належним чином за нею
доглядали, ночували в неї, прибирали в
будинку, готували їй їсти, прали одяг, а
потім фактично припинили такий догляд,
почали її ображати, забороняли до неї
ходити іншим людям, не давали їй ні з
ким спілкуватися. Коли вона захворіла,
то не допомагали їй. Вона стала
голодувати і якби не сусіди то мабуть
вже померла . Комунальні послуги за
будинок сплачувалися за її кошти, які
вона кожного місяця давала
відповідачці. Також нею давалися кошти
відповідачці на купівлю продуктів. В
неї були грошові заощадження, всі ці
гроші також вона передала відповідачці
та її матері. Доки були кошти, доки і
здійснювався за нею догляд. Частину
будинку вона подарувала відповідачці
під тією умовою, що вона буде за нею
доглядати. При укладенні договору
дарування вона мала на увазі саме це.
Зважаючи на викладене, просить суд
визнати договір дарування укладений 04
вересня 2012 року між нею та
відповідачкою недійсним.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_3 позов підтримав. Просив договір
дарування визнати недійсним, як такий,
що укладений внаслідок помилки,
оскільки в дійсності позивачка мала на
увазі договір довічного утримання.
Відповідачка фактично не прийняла
частину будинку в дар, оскільки не
зареєструвала в ньому свого місця
проживання, не переселилася і не
перевезла туди своїх речей.

Відповідачка ОСОБА_2 позову не визнала
та в його задоволенні просила
відмовити. Пояснила, що в 2012 році
позивачка звернулася до неї та її
матері за допомогою, оскільки в неї був
дуже хворий чоловік. Вони стали їй
допомагати. Потім чоловік позивачки
помер. Вона та її мама продовжували по
сусідські допомагати позивачці.
Позивачка сама запропонувала
подарувати їй ? частину житлового
будинку, вирішивши таким чином
віддячити її за хороший догляд. Договір
дарування укладався в нотаріуса.
Дійсно комунальні послуги
оплачувалися нею за кошти позивачки.
Давала позивачка кошти і на продукти. У
отриманий в дар будинок вона не
переселялася, свого місця проживання
там не реєструвала, своїх речей не
перевозила, крім холодильника та
пральної машини, які змушена була
тимчасово туди перевезти. В
травні-червні 2014 року відносини між нею
та позивачкою погіршилися, внаслідок
того, що до позивачки почали ходити
інші люди, які стали настроювати
позивачку проти них. Позивачка стала
виганяти їх, не брала від них продукти.
Вважає, що підстави для визнання
договору дарування не дійсним
відсутні, вона і надалі буде
здійснювати догляд за позивачкою
виходячи з моральних засад, хоч і не
повинна цього робити.

Представник відповідачки ОСОБА_2
-адвокат ОСОБА_4 просив з задоволенні
позову відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Представник третьої особи -приватного
нотаріуса Миргородського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 - ОСОБА_6
суду пояснив, що приватним нотаріусом
були дотримані всі положення закону
при укладення договору дарування. Ним
позивачці роз'яснювалися наслідки
укладення договору дарування. Договір
укладався в присутності двох свідків.
Позивачка бажала укласти саме договір
дарування, а тому підстави для визнання
його недійсним відсутні.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
показання свідків, дослідивши та
проаналізувавши письмові докази по
справі приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Встановлено, що 04 вересня 2012 року
ОСОБА_1 на підставі договору дарування,
укладеного у приватного нотаріуса
Миргородського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 подарувала
відповідачці ОСОБА_2 ? частину
житлового будинку з надвірними
спорудами розташованого в АДРЕСА_1
(а.с.28).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру , не є
договором дарування.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду пояснила, що проживає по
сусідству з позивачкою ОСОБА_1 . Восени
2013 року до них стала приходити ОСОБА_1 з
проханням про допомогу. Розповідала, що
подарувала відповідачці частину
будинку під умовою здійснення за нею
догляду. Що спочатку, поки в неї були
гроші, за нею доглядала відповідачка та
її матір, ночували з нею, приносили їй
їсти, а потім припинили догляд,
відключають котел в будинку, їй
холодно, вона голодує, оскільки їсти їй
приносять раз в кілька днів і таке, що
їсти неможливо. Вона потребує
постійного стороннього догляду,
оскільки дуже стара, але такого догляду
не отримує. Просила у них їсти. Вона
стала приходити до будинку позивачки,
щоб допомагати їй. В будинку був безлад,
бруд, побачила залишки їжі, які з її
точки зору не можна назвати і їжею. Коли
відповідачка та її мати дізналися, що
вона почала ходити до позивачки, то на
неї стали кричати, ображати її, всяким
чином перешкоджати їй бачитися з
ОСОБА_1 Вважає, що подібним чином вести
себе з людиною похилого віку, залишати
її без догляду не можна.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що в 2012
році помер чоловік позивачки і вона
дізналася від людей, що догляд за
ОСОБА_1 буде здійснювати відповідачка.
Весною 2014 року прийшла провідати
ОСОБА_1 Зайшовши в будинок побачила
бруд та безлад. Позивачка їй
розповідала, що вважала, що
відповідачка буде за нею доглядати, а
тому подарувала їй ? частину будинку і
залишилася тепер без хати. Що
відповідачка її чоловік та мати
ображають її, не доглядають за нею, що
вона голодує.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона
добра знайома позивачки. Коли помер
чоловік позивачки, то вона враховуючи
її похилий вік сама запропонувала їй
за умови здійснення за нею догляду
відповідачкою переписати на неї свою
частину житлового будинку. Позивачка
заповідала відповідачці свою частину
житлового будинку. Яким чином був
укладений договір дарування їй
невідомо. Але, знаючи позивачку, вона
впевнена, що вона не могла подарувати
будинок сторонній особі не маючи на
увазі, що обдарована буде за нею
здійснювати догляд. Пізніше, коли
відповідачка припинила доглядати за
позивачкою вона відвідувала ОСОБА_1 і
та її звинувачувала в тому, що саме вона
винна в тому, що вона позбавлена тепер
житла.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що від
людей дізналася, що відповідачка
здійснює догляд за позивачкою. А потім
її син та невістка повідомили їй, що
позивачка стала постійно звертатися до
них за допомогою, скаржитися їм на
поганий догляд, що в неї одбирають
гроші, що вона голодує. Діти стали їй
допомагати. Коли про це дізналися
відповідачка, її чоловік та мати, то
стали вчиняти їм сварки, забороняли
ходити до бабусі, допомагати їй. Вона
особисто була в будинку позивачки,
спілкувалася з нею. Від неї дізналася,
що відповідачка та її мати забрали в
неї документи і не віддають їй,
знущаються з неї, не дають їсти. Бабуся
стверджувала, що подарувала частину
будинку за умовою догляду за нею.
Стверджує, що відразу після смерті
чоловіка позивачки, відповідачка та її
сім'я спочатку належним чином
доглядали за бабусею, а потім
припинили такий догляд. Весь двір заріс
бур'янами. В будинку брудно, безлад,
бабуся не купана, голодна. Позивачка
хотіла щоб її хтось доглянув до смерті,
вона не могла просто подарувати
будинок сторонній особі, адже іншого
житла в неї немає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що
позивачка його родичка і він є
власником іншої частини будинку по
АДРЕСА_1. Дізнався від людей, що догляд
за тіткою ОСОБА_1 здійснює
відповідачка. Тітка казала, що
подарувала частину будинку за умови
догляду за нею.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що
проживає по сусідству з позивачкою.
Після смерті чоловіка позивачки,
сусіди наштовхнули її на думку про те,
що треба заповідати відповідачці
частину будинку за умови догляду за
нею. Вважали, що це буде взаємовигідна
угода.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона
була свідком при укладенні у нотаріуса
договору дарування. Нотаріус давав
прочитати бабусі договір, роз'яснював
його зміст, наслідки укладення. ОСОБА_1
казала, що відповідачка за нею дуже
добре доглядає, а тому вона бажає
подарувати їй будинок, оскільки
впевнена, що вона її після цього не
кине, а догляне до останнього.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що була
свідком при укладенні у нотаріуса
договору дарування. Бабуся казала, що
укладає договір дарування, оскільки
хоче, щоб відповідачка за нею
доглядала. ОСОБА_1 казала, що хоче
подарувати відповідачці частину
будинку, щоб у неї було своє житло, і щоб
вона за нею за це житло доглянула.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона
мама відповідачки ОСОБА_2 В 2012 році
позивачка звернулася до них за
допомогою, оскільки в неї був дуже
хворий чоловік. Після смерті чоловіка
вони продовжили доглядати за
позивачкою і вона сама вирішила
подарувати частину житлового будинку
її дочці ОСОБА_2 Договір дарування
оформлявся у нотаріуса. Вони добре
доглядали за позивачкою, доки не
з'явилися «добрі люди», які стали
бабусі на них наговорювати . Позивачка
стала їх виганяти з будинку, ображати,
не брала від них продукти, не давала
працювати в огороді, внаслідок чого
будинковолодіння заросло бур'янами.
Вважає, що відсутні підстави для
визнання договору дарування недійсним.
Вони здійснювали і будуть здійснювати
належний догляд за ОСОБА_1, хоч за
договором дарування і не повинні цього
робити.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

У п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справах про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати на момент вчинення правочину.
Особа на підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним повинна
довести, що така помилка дійсно мала
місце, а також що вона має істотне
значення.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Статтею 744 ЦК України передбачено,
що за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно, яке
має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Суд, враховуючи пояснення сторін
та свідків встановив, що між позивачкою
та сім'єю відповідачки існували добрі
стосунки, остання доглядала позивачку,
яка до і після укладеного правочину
потребувала сторонньої допомоги,
внаслідок похилого віку ( 90 років) а
стосунки погіршились, коли позивачка
захворіла та потрапила в лікарню.

Тому, саме через необхідність
підвищеної уваги до хворої позивачки у
цей період між сторонами виник
конфлікт, щодо надання допомоги та
догляду. Позивачка зазначає, що саме
через невиконання своїх зобов'язань
доглядати її до смерті які давала
відповідачка на момент вчинення
правочину і дізнавшись, що фактично
підписала договір дарування єдиного
будинковолодіння звернулась в суд про
визнання його недійсним.

ОСОБА_1 обґрунтовувала в позовній
заяві, що в силу похилого віку,
недостатньої обізнаності, запевнень
відповідачки, що буде її належним
чином доглядати, вона уклала договір
дарування, при умові, що відповідачка
догляне її до смерті, тому договір
дарування підписала під впливом
помилки.

Тобто ОСОБА_1 мала на меті укласти
договір довічного утримання, а не
договір дарування будинку, помиляючись
щодо природи правочину та обов'язків
сторін, передбачених ним. За
обставинами справи, внаслідок
укладення договору дарування під
впливом помилки ОСОБА_1 позбавлена
єдиного житла, що має для неї
надзвичайно істотне значення.

Суд вважає також, що не може бути
підставою для відмови в задоволенні
вимог ОСОБА_1 у визнанні недійсним
договору дарування та обставина, що
вона перед підписанням договору
надавала приватному нотаріусу заяви в
як зазначала, що повністю розуміє
значення своїх дій та їх правові
наслідки, без будь якого тиску та
відповідно до свого волевиявлення
передає у власність згідно договору
дарування ОСОБА_2 частину житлового
будинку.

Позивачка ОСОБА_1 довела, що в
силу похилого віку, вона ІНФОРМАЦІЯ_1,
недостатньої обізнаності,
хворобливого стану, запевнень
відповідачки, що буде за договором її
доглядати, пояснення нотаріуса не
розуміла, тому підписувала всі
документи, які їй надавались.

Однак відповідно до тексту обох
заяв, копії яких на (а.с. 34, 90) одна з них
виготовлена друкарським шрифтом, і
тільки у виділеному місці позивачка
проставляла своє прізвище, а інша заява
зважаючи на юридичну термінологію є їй
надиктованою. За таких обставин,
враховуючи її вік та стан здоров'я, не
можна вважати, що її волевиявлення
подарувати будинок було вільним та
відповідало її внутрішній волі. За
справжнім волевиявленням позивачки
договір дарування не міг бути
укладений.

Пояснення відповідачки про те, що
при укладенні спірного договору не
було умови про догляд позивачки до
смерті, а отже відсутні правові
підстави для визнання його недійсним,
не заслуговують на увагу. Такі заяви, на
думку суду, спростовуються
показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15,
які були присутні при укладенні
договору дарування. Такі показання
ними надані з дотриманням вимог ст.179, 180
ЦПК України, а відтак відповідно до
ст.ст. 57, 58, 59 є належними та допустимими
доказами, так і фактичними обставинами
справи.

За змістом ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на встановлені судом
обставини та наявні у матеріалах
справи докази, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 04
вересня 2014 року підлягають до
задоволення.

Судові витрати підлягають до
стягнення на користь позивачки на
підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 88; 208; 214; 215; 218 ЦПК
України; ст.ст. 203;229; 717; 744ЦК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
від 04 вересня 2012 року ? частини
житлового будинку з надвірними
побудовами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Миргородського міського
нотаріального округу ОСОБА_5.
Зареєстрований в реєстрі за №2877.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 596
грн. 14 коп. (п'ятсот дев'яносто шість
гривень чотирнадцять копійок) судових
витрат.

Арешт накладений за ухвалою
Миргородського міськрайонного суду
від 03 вересня 2014 року на належну
відповідачці ОСОБА_2 ? частину
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1 після набрання рішенням
законної сили скасувати.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
на протязі 10 днів з дня його
проголошення, шляхом подачі
апеляційних скарг через Миргородський
міськрайонний суд.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко