Справа № 495/5523/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання:
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
від третьої особи: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/5523/14-ц
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Білгород-Дністровського районного
відділу ГУ ДМС України
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та про зняття її з
реєстрації місця проживання
29.07.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
Білгород-Дністровського районного
відділу ГУ ДМС України (далі по тексту -
третя особа) про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та про зняття її з
реєстрації місця проживання.
Так, позивач просить суд:
- визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням, розташованим за
- зобов'язати Білгород-Дністровський РВ
ГУ ДМС України в Одеській області зняти
з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
02.10.2014 року не з'явилася, але подала до
суду заяву, відповідно до якої заявлені
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, просить їх задовольнити та
розглянути справу без її участі, проти
заочного розгляду справи не заперечує.
Представник третьої особи -
Білгород-Дністровського районного
відділу ГУ ДМС України, в судові
засідання не з'явився, але від
начальника відділу надійшов до суду
лист, згідно з яким останній просив
розглянути справу без представника
Білгород-Дністровського районного
відділу ГУ ДМС України.
Відповідач - ОСОБА_2, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надала та в судові засідання 03.09.2014 року
та 02.10.2014 року не з'явилася без поважних
причин, про причини неявки суд не
повідомила, будь-яких клопотань не
заявляла, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце судових
Так, ухвала суду та повістка про
призначення слухання справи на 03.09.2014
року та 02.10.2014 року, а також копія
позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до
неї були надіслані на адресу ОСОБА_2
(АДРЕСА_1), яка наявна в матеріалах
справи та за якою вона зареєстрована.
Між тим, усі документи з зазначеної
адреси були повернуті до суду у зв'язку
із закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більше
як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач в жодне судове засідання не
з'явився, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судових засідань, позивач
та третя особа в судове засідання не
з'явилися, але згідно поданих заяв
просили розглянути справу без їх
присутності та проти винесення
заочного рішення не заперечували,
строк розгляду справи, відповідно до
ст.157 Цивільного процесуального
кодексу України, закінчився і ніхто із
сторін не заявив клопотання про його
подовження, суд вважає за можливе і
необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169,
ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального
кодексу України, розглянути справу без
участі сторін або їх представників, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є законними, правомірними,
обґрунтованими, але підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 являється власником 5/6 частини
садибного (індивідуального) житлового
будинку АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування серії ВЕК № 618259 від 30.03.2007
року, посвідченого державним
нотаріусом Білгород-Дністровської
міської державної нотаріальної
контори Кушнір І.В., реєстраційний № 1399.

В даному житловому будинку значиться
зареєстрованою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
07.03.2006 року, про що свідчить виписка з
домової книги для прописки громадян, що
проживають за вищевказаною адресою.

За твердженням позивача, в належному
будинку 07.03.2006 року було зареєстровано
проживання дружини сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2
З листопада 2013 року відповідач виїхала
з житлового будинку АДРЕСА_1, так як
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фактично
розпався. Теперішнє її місце
знаходження невідоме, її речей в
будинку не має, комунальні та
обов'язкові платежі не сплачує.

Відповідно до складеного 16.06.2014 року
комісією КП «ЖЕО № 1» Акту, власником 5/6
частини будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_1. По даній
адресі з листопада 2013 року
зареєстрована ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не
проживає. Сусідами (ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7) було також підтверджено той
факт, що ОСОБА_2 не мешкає за
вищевказаною адресою з листопада 2013
року. На теперішній час місце
знаходження ОСОБА_2 невідоме.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Стаття 41 Конституції України закріплює
право кожного громадянина володіти,
користуватися і розпоряджатися свою
власністю.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного
кодексу України право власності є
правом особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежного від волі інших осіб.
Власнику надається право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник вправі вимагати усунення
будь-яких порушень своїх прав, навіть
якщо вони не поєднані з позбавленням
права володіння (ст.391 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.1997 року відповідно до
Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно із статтею 71 Житлового кодексу
України, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст.72 ЖК України).

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно із пунктом 11 Пленуму Верховного
Суду України № 2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12.04.1985
року, суд може визнати особу такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, лише з однієї зазначеної
позивачем підстави, передбаченої ст.71
або ст.107 ЖК України.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
встановлено, що зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть. З даних положень
вбачається, що судове рішення, яке
набрало законної сили, є самостійною
підставою для зняття з реєстрації.

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми чинного законодавства та той
факт, що громадянка ОСОБА_2 фактично не
мешкає в житловому приміщенні, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, суд
дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1,
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
підлягають задоволенню.

Між тим, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1
про зобов'язання Б-Дністровського РВ
ГУДМС України в Одеській області зняти
ОСОБА_2 з обліку реєстрації місця
проживання задоволенню не підлягають,
оскільки дані вимоги заявлені
позивачем передчасно, до звернення до
відповідного органу. При цьому, рішення
суду щодо визнання особи, що втратила
право користування житловим
приміщенням, відповідно до ч.1 ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», вже є підставою
для зняття її з реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача -
ОСОБА_1, підлягає стягненню сплачений
судовий збір за розгляд позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316-317, 391 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 71, 72 Житлового
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88,
157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Білгород-Дністровського районного
відділу ГУ ДМС України про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
про зняття її з реєстрації місця
проживання - задовольнити частково.

Визнати громадянку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
сплачений судовий збір за розгляд
позовної заяви в розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Мишко