Провадження № 2/641/28/2014
Справа № 2020/3380/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року

Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - судді
Григор'єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко
Л.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні м. Харкові позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Комінтернівський районний
відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в
Харківській області про поновлення
реєстрації, встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду, з
урахуванням уточнень, з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3,третя особа:
Комінтернівський районний відділ у м.
Харкові ГУ ДМС України в Харківській
області про поновлення реєстрації
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
період з 2003 року по жовтень 2011 року,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири за
адресою:АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, а саме в ?
частини даної квартири, за
адресою:АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, застосування наслідків
недійсності правочинів, витребування ?
частини спірної квартири у ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 та визнання за ним права
власності на ? частину зазначеної
квартири.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що його було знято з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі заочного рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 22.03.2011 року. Ухвалою суду
12.01.2012 року зазначене рішення було
скасовано, справу призначено до
розгляду та 01.03.2012 року позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Щодо факту спільного проживання з
ОСОБА_2 позивачем зазначено, що з 2003
року по листопад 2011 року він проживав
однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_2,
проживав разом з нею у квартирі
АДРЕСА_1, яку він придбав ще в 2002 році.
Вони були пов'язані спільним побутом,
мали взаємні права та обов'язки, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, ним сплачувались комунальні
послуги за квартиру.

У 2004 році відповідач ОСОБА_2 умовила
його переоформити зазначену квартиру
як спільну сумісну власність, але
оформлений між ними договір
купівлі-продажу спірної квартири
зазначеної мети не мав. Сторонами не
складалось, не підписувалось акту
прийому - передачі майна, позивачем не
писалась та не підписувалась розписка
про отримання грошей. Позивач підписав
договір купівлі-продажу під впливом
помилки, оскільки був введений в оману
відповідачем щодо природи зазначеного
договору, прав та обов'язків сторін.

Після підписання зазначеного
договору сторони продовжували
проживати разом, були пов'язані
спільним побутом, мали спільний бюджет,
вели спільне господарство до 2011 року.

25.10.2011 року повернувшись із
відрядження додому, а саме до квартири
АДРЕСА_1, позивач виявив, що замки його
квартири не відчиняються, оскільки
були замінені. В телефонній розмові з
дружиною він дізнався, що нею
самостійно прийнято рішення щодо
продажу зазначеної квартири.

Окрім того, на даний час
спірна квартира продана ОСОБА_3, яка не
є добросовісним набувачем, оскільки
вона знала чи могла знати про наявність
перешкод до вчинення правочину.

У зв'язку з чим просить визнати
зазначені договори купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 недійсними,
застосувати положення недійсності
правочинів: витребувати, та визнати за
ним право власності на ? частину
квартири.

Представник позивача -
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала
позовні вимоги, надала пояснення
аналогічні викладеним в позові.

Свідок ОСОБА_5, колишня дружина
ОСОБА_1, пояснила, що в 2002 році ОСОБА_1
купив однокімнатну квартиру по
АДРЕСА_4 за кошти від проданої квартири
в м. Шостка Сумської області, частину
коштів на придбання квартири він
позичив у знайомих. В м. Харкові ОСОБА_1
познайомився з ОСОБА_2, з якою потім
став проживати разом, внаслідок чого
шлюб між нею та ОСОБА_1 був розірваний.
Вона неодноразово приїжджала в
квартиру до ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
привозила сина і бачила, що вони разом
проживають, ведуть спільне
господарство, підтримують близькі
відносини. Також до них в гості
приїжджала і їх з ОСОБА_1 спільна дочка
на канікули та свята.

Свідок ОСОБА_6, дочка ОСОБА_5 та
ОСОБА_1, пояснила, що до 2007 року вона
приїздила у гості до батька та ОСОБА_2
один раз на місяць або два, з 2007 року,
коли почала навчатися у м. Харкові
відвідувала їх майже кожні вихідні.
Вони разом ходили по магазинах, вона у
них ночувала в квартирі і бачила, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільний побут,
її батько давав гроші на оплату
комунальних послуг, до них також
приїжджала в гості її бабуся, мати
ОСОБА_1, та її брат, який навіть деякий
час проживав разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 З
розмови батьків вона знає, що її мати,
ОСОБА_5, дала дозвіл на те, щоб квартира
АДРЕСА_4 була спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки в
майбутньому квартира все одно
залишиться їй та її брату.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає
ОСОБА_1 з 2002 року, вони разом працювали в
фірмі «Ікарус». Коли ОСОБА_1 переїхав до
м. Харкова, то спочатку проживав у його
квартирі. Потім ОСОБА_1 вирішив купити
квартиру у м. Харкові, він позичив йому
3000 доларів США для придбання квартири.
З 2003 року по 2011 рік ОСОБА_1 проживав в
своїй квартирі з ОСОБА_2, вели спільне
господарство, з ними деякий час
проживав син ОСОБА_1 Він особисто
бачив, як ОСОБА_1 сплачував комунальні
послуги за квартиру. В 2004 році він
підвозив ОСОБА_1 до нотаріуса для
підписання паперів, щоб квартира
АДРЕСА_1 стала спільною сумісно
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В 2011 році, коли вони повернулася з
відрядження, ОСОБА_1 не зміг відкрити
двері своєї квартири АДРЕСА_4. ОСОБА_2 в
телефонній розмові повідомила ОСОБА_1,
що їх стосунки припинені.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що
проживала разом з ОСОБА_7, який в 2002 році
познайомив її з ОСОБА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_1
працювали в фірмі «Ікарус». Деякий час
ОСОБА_1 проживав з ним в квартирі. Потім
ОСОБА_1 купив собі квартиру, 3000 доларів
США позичав у ОСОБА_7, які віддав йому
протягом півроку. Коли ОСОБА_1 знайомив
її з ОСОБА_2, то представив її своєю
дружиною, і вона до судового засідання
була впевнена, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
законні чоловік та дружина. Вона з
ОСОБА_7 відвідувала квартиру ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, бачила, що вони ведуть спільне
господарство. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 також
декілька разів приходили до них у
гості. Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що
ОСОБА_1 хотів переоформити квартиру
АДРЕСА_4 в спільне користування з
ОСОБА_2

У суду немає підстав піддавати сумніву
показання свідків.

Надаючи оцінку показанням свідків суд
приходить до висновку про їх
послідовність та достовірність,
відсутність протиріч між ними,
відсутність спростувань зі сторони
відповідачів.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_10 заперечувала проти задоволення
позовних вимог, пояснила суду, що
спірна квартира була придбана
позивачем в період шлюбу з ОСОБА_5, а
тому не може бути сумісним майном з
відповідачкою по справі. 04.03.2004 року
ОСОБА_1 зі згоди ОСОБА_5 продав
зазначену квартиру ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_11 заперечував проти задоволення
позовних вимог, пояснив суду, що його
довірителька добросовісний набувач
спірної квартири, оскільки не знала та
не могла знати про існування обставин,
про наявність перешкод до вчинення
правочину.

Представник третьої особи
покладався в ухваленні рішення на
розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача, відповідачів,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Відповідно до паспортних даних
(паспорт серія НОМЕР_1, виданий
Коімнтернівським РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області 18.05.2009 року)
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт
Ямпіль Сумської області,
зареєстрований з 23.08.2002 року за
адресою: АДРЕСА_1./а.с. 19-20/

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 15.08.2002 року ОСОБА_1
купив квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_12/а.с 8/

Рішенням Шосткинського міського
суду Сумської області від 19.05.2003 року
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
укладений 20.07.1985 року, актовий запис №
449, також це підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від
10.09.2003 року./а.с 9,10/

За адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 знято з
реєстрації 10.06.2002 року, де він був
зареєстрований з 08.10.1991 року,
аналогічне вбачається з довідки ТОВ «
Жилкомсервіс» від 10.01.2012 року./а.с.16/

Відповідно до акту-довідки
наданої дільницею № 25 Комунального
підприємства «Жилкомсервіс» 10.01.2012
року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. в період з 2003
року по жовтень 2011 року був
зареєстрований та мешкав за адресою:
АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтвердили сусіди: ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 /а.с. 13/

Рахунок за послуги
водопостачання та водовідведення за
жовтень 2011 року за адресою: АДРЕСА_1
нарахований на ОСОБА_1, що
підтверджується квитанцією № КОМ
1414/40500 за жовтень 2011 року./а.с.12/

04.03.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. /а.с. 41/

24.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_16,
яка діяла в інтересах ОСОБА_3 укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з
реєстру № 10546470 від 24.10.2011 року./а.с.94/

Заочним рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 22.03.2011 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: СГІРФО
Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області про усунення
перешкод у користуванні власністю,
зняття з реєстрації задоволені в
повному обсязі.

Ухвалою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 12.01.2012
року зазначене заочне рішення
скасовано.

Ухвалою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 01.03.2012
року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: СГІРФО Комінтернівського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області про усунення перешкод у
користуванні власністю, зняття з
реєстрації залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання" зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Згідно зі ст. 11 Закону України "
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання" реєстрація
місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
реєстрації. Центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у
сфері реєстрації фізичних осіб,
затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації
місця проживання та місця
перебування.

Враховуючи викладене, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
в частині поновлення реєстрації ОСОБА_1
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки суд не
може вирішити питання, що відноситься
до компетенції органів державної влади
та місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.
21 СК України шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації
шлюбу не є підставою для виникнення у
них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1ст. 36 СК України шлюб є
підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Свідки ОСОБА_6 ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5 в
судовому засіданні підтвердили факт
спільного проживання однією сім'єю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом періоду часу
з 2003 року по 2011 рік , як чоловіка та
дружини, пояснили, що вони вели спільне
господарство, мали характерні ознаки
сімейних відносин, були пов'язані
спільним бюджетом, наявністю взаємних
прав та обов'язків членів сім'ї,
зумовлених їх спільним проживанням.
Неодноразово з ними мешкали і діти
позивача від першого шлюбу. Також
спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підтверджується актом/довідкою,
виданого 10.01.2012 року дільницею № 25 КП
«Жилкомсервіс»

Оглянуті в судовому засіданні
сімейні фотокартки, також
підтверджують факт нормальних
стосунків та сімейних відносин. На
підтвердження вищенаведеного, у
матеріалах справи є фото, на яких
ОСОБА_1 знаходиться поруч з ОСОБА_2, з їх
батьками та дітьми - як за адресою їх
сумісного проживання , так і за адресою
батьків ОСОБА_1 Зазначене також не
спростовано представником ОСОБА_2

Таким чином суд приходить до висновку,
що факт проживання однією сім'єю без
шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з
жовтня 2003 року по жовтень 2011 року
знайшов своє підтвердження.

Рішенням Шосткінського міського суду
Сумської області від 19.05.2003 року, яким
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
встановлено, що вони перебували у шлюбі
з 20.07.1985 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 укладений
15 серпня 2002 року.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Тобто квартира АДРЕСА_1 належала
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної
сумісної власності.

04 березня 2004 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

За ст. 63 СК України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст.. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. Для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Суду не надано документів на
підтвердження того, що ОСОБА_5 надавала
нотаріально засвідчену згоду ОСОБА_1
на продаж квартири за адресою -
АДРЕСА_1.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 04.03.2004 року, укладений з
порушенням вимог ст.. 65 СК України, без
нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_5
на укладання даного договору.

Крім того судом встановлено, що при
укладанні договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
ОСОБА_1 не мав наміру продавати
зазначену квартиру.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно до ст.. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Позивач не бажав настання правових
наслідків, які обумовлені договором
купівлі-продажу, він вважав, що
підписує документи для того, щоб
зазначена квартира була у його та
ОСОБА_2 спільній сумісній власності,
грошей за продаж квартири він не
отримував.

За ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

За таких обставин суд вважає за
необхідне визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
04.03.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Згідно зі ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

За Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» «….Відповідно
до частини п'ятої статті 12 ЦК
добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна».

Судом встановлено, що ОСОБА_1
проживав разом із ОСОБА_2 в квартирі
АДРЕСА_1 з жовтня 2003 року по жовтень 2011
року однією сім'єю без шлюбу.

За таких обставин суд вважає, що
ОСОБА_2 знала або могла знати про
наявність перешкод до вчинення
правочину, а тому вважає її
недобросовісним набувачем.

Стаття 400 ЦК України передбачає,
що недобросовісний володілець
зобов'язаний негайно повернути майно
особі, яка має на нього право власності
або інше право відповідно до договору
або закону, або яка є добросовісним
володільцем цього майна. У разі
невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку
заінтересована особа має право
пред'явити позов про витребування
цього майна.

Оскільки ОСОБА_2 не мала права на
відчуження квартири АДРЕСА_1, суд
вважає за необхідне визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2011 року, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 в інтересах
ОСОБА_3

ОСОБА_3 не є добросовісним
набувачем, з підстав, передбачених
частиною першою статті 388 ЦК , оскільки
знала чи могла знати про наявність
перешкод до вчинення правочину.

Особисті рахунки на оплату
комунальних послуг відкриті на ОСОБА_1,
що підтверджується рахунком за послуги
водопостачання та водовідведення за
жовтень 2011 року.

При підготовці документів для
укладання договору купівлі-продажу
квартири за адресою - АДРЕСА_1 між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_3 знала чи могла
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, у тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_3 є
недобросовісним набувачем і, це є
підставою для задоволення позову про
витребування у неї квартири АДРЕСА_1 та
передачі її ОСОБА_1

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи
витребування майна із чужого
незаконного володіння є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності на майно, що підлягає
державній реєстрації, за власником,
а також скасування попередньої
реєстрації (статті 19, 27 Закону
України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень").

Суд вважає за необхідне відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог
щодо визнання за ним права власності на
? частину квартири АДРЕСА_1, оскільки
судом задоволені його позовні вимоги
щодо витребування квартири АДРЕСА_1 із
чужого незаконного володіння і для
здійснення державної реєстрації права
власності на зазначену квартиру
позивачу необхідно звернутися з
рішенням суду до відповідних державних
органів.

Згідно зі ст.88 ЦПК України, суд
стягує з ОСОБА_2, ОСОБА_3 понесені ОСОБА_1
судові витрати, що складаються з
судового збору в розмірі 225,00 грн. та
витрат на правову допомогу в сумі 6161,22
грн., а всього 6387,22 грн..

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 70, СК України,
ст.ст. 22 КпШС України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209,
212-215, 218 ЦПК України, Законом України "
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання", Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 9
від 06.11.2009 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» , -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
період з 2003 року по жовтень 2011 року.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04
березня 2004 року, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_18 04 березня
2004 року за р. № 2193.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24
жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_19
24 жовтня 2011 року за р. № 1454 .

Витербувати квартиру АДРЕСА_1 від
ОСОБА_3 та передати її ОСОБА_1.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1, понесені ним судові
витрати, що складаються з судового
збору в розмірі 225,00 грн. та витрат на
правову допомогу в сумі 6161,22 грн., а
всього 6387 (шість тисяч триста
вісімдесят вісім)гривень 22 копійки.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а
особами,які не були присутні при
проголошенні рішення - у 10-денний строк
з дня отримання копії рішення.

Суддя- Б.П. Григор’єв

Суддя: Б. П. Григор'єв