Провадження № 2/201/2562/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Браги А.В.,

при секретарі - Обоянськый М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право на утримання, -

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2014 року позивач звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до
ОСОБА_2, в якій просив суд визнати
ОСОБА_1 таким, що втратив право на
отримання аліментів, як повнолітню
особу, що закінчила своє навчання з
моменту звернення з позовом до суду. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач послався на те, що рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року у
справі № 201/11103/13-ц за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було вирішено
стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання повнолітнього
сина у розмірі 595 гривень щомісячно,
починаючи з 13 вересня 2013 року до
досягнення сином двадцяти трьох років.
Вищезазначене рішення суду було
вмотивовано тим, що ОСОБА_3 у період
розгляду справи проживав разом з
матір'ю, навчався на денному відділенні
Державного вищого навчального закладу
«Дніпропетровський
транспортно-економічний коледж»,
стипендія за місцем навчання йому не
нараховувалась, самостійного доходу не
мав. 01 липня 2014 року ОСОБА_3 закінчив
Державний вищий навчальний заклад
«Дніпропетровський
транспортно-економічний коледж» та
отримав диплом молодшого спеціаліста
та здобув відповідну професію. У
зв'язку з цим у позивача наступили
об'єктивні причини визнання у судовому
порядку ОСОБА_3 такими, що втратив право
на аліменти, оскільки останній
закінчивши навчання має утримувати
себе самостійно.

25 вересня 2014 року позивач в судове
засідання не з'явився, проте надав до
суду заяву, в якій просив розглянути
справу без його участі, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
обґрунтовуючи їх доказами, наявними в
матеріалах справи.

25 вересня 2014 року відповідач в судове
засідання не з'явилась, проте надала до
суду заяву, в якій просила суд
розглянути справу без її участі, проти
задоволення позовних вимог не
заперечувала.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 01 жовтня 2013 року
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська було винесено
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2
були задоволені частково.

14 жовтня 2013 року Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська було видано
ОСОБА_2 виконавчий лист № 201/11103/13-ц від 01
жовтня 2013 року.

Також в матеріалах цивільної справи
наявна копія диплому молодшого
спеціаліста, виданий 01 липня 2014 року
Державним вищим навчальним закладом
«Дніпропетровський
транспортно-економічний коледж»
ОСОБА_3 за спеціальністю «Технічне
обслуговування, ремонт та експлуатація
тягового рухомого складу» та здобуто
останнім кваліфікацію
технік-електромеханік з
обслуговування, ремонту та
експлуатації тягового рухомого складу.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України,
батьки зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 199 СК
України, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Також ч. 2 ст. 199 СК України зазначено. що
право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Положенням ст. 174 ЦПК України визначено,
що у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Оцінюючи досліджені в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

На підставі таких доказів, наведених
вище норм діючого законодавства,
приймаючи до уваги позиції сторін, що
не заперечували проти задоволення
позову, враховуючи, що ОСОБА_1 втратив
право на отримання аліментів, як
повнолітня особа, що закінчила своє
навчання, суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ч. 2 ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
держави судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 243,60 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ч. 1 ст. 198, ст. , 199 Сімейного Кодексу
України, ст. ст. 3, 10, 11, 57 - 61, 88, 174, 197, 212 - 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право на утримання, -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 мна користь держави
судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня отримання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя:

А.В. Брага