Номер провадження: 22-ц/785/6979/14
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова
В.О., Драгомерецького М.М.
При секретарі:
Фабіжевської Т.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 03 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа-орган опіки та піклування
Приморської райадміністрації Одеської
міської ради, про визнання поважними
причини пропуску строку позовної
давності, визнання договору
купівлі-продажу квартири частково
недійсним, визнання права власності на
3/6 частини квартири, визнання права
власності на 1/6 частину квартири,
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні квартирою та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012р. ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом та після
його уточнення просив визнати
поважними причини пропуску строку
позовної давності, визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 17.08.2000р.,
визнати за ним право власності на 3/6
частин цієї квартири, визнати за
відповідачами права власності на
зазначену квартиру по 1/6 частини за
кожним з них, зобов'язати ОСОБА_6 не
чинити йому перешкод у користуванні
квартирою та вселити його в квартиру.

Позивач зазначав, що на підставі
договору купівлі-продажу від 29.09.1995р.
він був власником ? частини квартири
АДРЕСА_2, а власником іншої половини
квартири була його мати ОСОБА_4 В
подальшому мати вирішила продати цю
квартиру та замість неї придбати іншу.

17.08.2000р. на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
вказана квартира була продана за 111 015
грн. і у той же день була придбана інша
квартира АДРЕСА_1.

На момент укладання зазначених
угод йому було 12 років і тому мати була
зобов'язана представляти його як
неповнолітню особу та діяти в його
інтересах, не порушуючи його прав.

Виходячи з того, що він був
власником ? частини квартири АДРЕСА_2,
то при купівлі квартири АДРЕСА_1, яка
була придбана за рахунок ? частини його
особистих коштів, він набув право
власності на ? частину цієї квартири.

У зв'язку з тим, що на момент
укладання договору купівлі-продажу він
був неповнолітнім, то з договором його
ніхто не ознайомив.

З 2011р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стали
виникати непорозуміння та сварки, які
призвели до розірвання їх шлюбу.

Після розірвання шлюбу поведінка
ОСОБА_6 по відношенню до нього, матері
та брата погіршилась, а з листопада 2011р.
він почав перешкоджати їм у
користуванні квартирою, змінивши замки
на вхідних дверях.

Після ознайомлення з договором
купівлі-продажу йому стало відомо, що
власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних
частках є: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та він
- позивач.

Посилаючись на ці обставини,
позивач просив про задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_4, яка діє у
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, та її
представник, позов визнали, а
відповідач ОСОБА_6 - заперечував проти
позову.

Рішенням суду від 03.06.2014р. у позові
відмовлено.

У апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги позивача не доведені.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам

закону та дійсним обставинам справи.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
були власниками в рівних частках
АДРЕСА_2.

17.08.2000р. ця квартира була продана
ОСОБА_4, яка діяла у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього сина -
позивача у справі, за 111 015 грн.

Цю квартиру ОСОБА_4 продала зі згодою
органу опіку та піклування - Київської
районної адміністрації виконкому
Одеської міської ради від 10.09.2000р. і
ОСОБА_4 була зобов'язана, що при
укладанні договору купівлі-продажу
АДРЕСА_1, включити свого
неповнолітнього сина в число власників
цієї квартири, а/с. 174.

17.08.2000р. ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє від
свого імені та від імені і в інтересах
своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
придбали в рівних частках квартиру
АДРЕСА_1.

Як убачається з матеріалів справи
квартира АДРЕСА_2 є трьохкімнатною,
загальною площею 63,0 кв.м., житловою
площею 37,4 кв.м. та була продана за 111 350
грн., які продавець отримав до
підписання договору, а квартира
АДРЕСА_1 є чотирьохкімнатною, загальною
площею 90,3 кв.м., житловою - 53,6 кв.м. та
була придбана за 12 064грн., а/с.11-14.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції законно та
обгрунтовано виходив з того, що позивач
не надав належних та допустимих
доказів того, що саме за кошти проданої
квартири була придбана квартира №41, що
розмір його частки у цій квартирі є
більшим ніж ?, а розмір часток інших
співвласників був меншим.

Сама по собі та обставина, що ці
квартири відчужувалися та
придбавалися в один день ще не
свідчить, що кошти від продажу однієї
квартири були витрачені на придбання
іншої.

При цьому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно не прийняв
до уваги визнання відповідачкою ОСОБА_4
позову, (окрім тих, що суд зазначив у
рішенні), є і те, що ця особа є
зацікавленою, яка дає пояснення в
інтересах сина з метою збільшити його
частку і зменшити часку інших
співвласників.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Проте у відповідності до цих вимог
закону позивач не довів підстави свого
позову, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд
законно і обгрунтовано відмовив у
позові.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків не спростовують, а тому
колегія суддів не приймає їх до уваги.

Колегія судів вважає, що позовні вимоги
позивача про збільшення його частики в
квартирі порушують майнові права не
тільки відповідача, а ї інших
співвласників спірної квартири.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його скасування, як про це йдеться мова
у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 03 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький