Справа № 2-1508/12
Провадження № 2/727/188/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Чебуришкіній Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на частину майна
подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання права власності
на майно, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на частину майна подружжя
посилаючись на те, що між сторонами
було укладено шлюб, який був
зареєстрований 09.11.2003 року міським
відділом реєстрації актів
громадянського стану Чернівецького
обласного управління юстиції та
зроблено в книзі реєстрації актів про
одруження запис №2052. Рішенням
Шевченківського районного суду міста
Чернівці від 10.04.2012 року, яке набрало
законної сили 20.04.2012 року, шлюб було
розірвано. Від шлюбу народилась донька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу
03.05.2006 року ними було придбано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, а також
житловий будинок з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15, які було зареєстровано за
відповідачем на підставі договорів
купівлі-продажу. Вважає це майно
спільною сумісною власністю подружжя.
Після розірвання шлюбу вони проживають
окремо, не підтримують подружні
стосунки, відповідач погрожує, що
відчужить спільне майно та нічого не
залишить їй та дитині

Вона постійно мала самостійний дохід, з
2005 року була зареєстрована приватним
підприємцем, а нині працює в відділі
освіти Глибоцької
райдержадміністрації Чернівецької
області. А тому просила визнати за нею
право власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_2, та 12 частину житлового будинку
з належними до нього господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_15.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1
декілька разів уточнювала та
збільшувала позовні вимоги та
зазначала, що донька ОСОБА_3 навчалась в
Чернівецькій загальноосвітній школі
І-ІІІ ступенів № 27, а нині №22, дитина
проживає разом з нею, є хворою і
перебуває на диспансерному обліку.
ОСОБА_2 не виконує рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці про усунення перешкод їй та
дитині в користуванні квартирою
АДРЕСА_1. Також він має заборгованість
по аліментах, яких недостатньо для
забезпечення фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини, батько на
належному рівні не займається
вихованням дитини. Вона заробляла
кошти на купівлю спірної квартири та її
ремонт будучи зареєстрованою
приватним підприємцем, для цих же цілей
позичала кошти, а тому керуючись ст.70 CK
України просила збільшити розмір своєї
частки до 2/3 у всьому спільно-нажитому
майні. Остаточно просила визнати за нею
право власності на 2/3 трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, зареєстровану за
відповідачем на підставі договору
купівлі продажу від 03.05.2006 року № ВСТ
397337; право власності на 2/3 житлового
будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15, зареєстровані за
відповідачем на підставі договору
купівлі-продажу від 08.09.2006 року № BEB, а
також визнати за нею право власності на
2/3 рухомого майна, що зберігається в
квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно.
Зазначав, що з відповідачкою перебував
у шлюбі. Внаслідок систематичного
порушення відповідачкою правил
співжиття між ними фактично
припинились шлюбні відносини і спільне
проживання стало неможливим. Шлюб між
ними розірвано. Відповідач не дбала про
матеріальне забезпечення сім'ї, свій
заробіток не вносила до сімейного
бюджету, витрачала його у своїх власних
інтересах. Квартира АДРЕСА_1, яка
зареєстровано на нього на підставі
договору купівлі-продажу від 03.05.2006
року, згідно реєстру прав власності на
нерухоме майно Чернівецького КОБТІ №
34016365, виданого 10.05.2006 року, є його
особистою приватною власністю і була
придбана ним за кошти від продажу
попереднього житла, а саме
двокімнатної квартири АДРЕСА_3 - яка
була набута ним у власність задовго до
шлюбу. Вказана квартира належала йому
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого на підставі
рішення виконкому Чернівецької
міської ради №974/24 від 19.12.2000р., пайові
внески за яку було виплачено його
батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у березні 1991
року. Вказані обидві квартири було
відчужено і придбано в один день - 3
травня 2006 р. Зазначає, що спільним
майном подружжя є житловий будинок в с.
Поляна Хотинського району
Чернівецької області.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив
визнати його особистою приватною
власністю квартиру АДРЕСА_4 площею 67,2
кв.м.

Також відповідач ОСОБА_2 заперечував
щодо викладеного позивачем в позові,
зазначав, що її вимоги є безпідставними
та необґрунтованими, обставини
викладені нею в позовній заяві як
підстава для збільшення розміру її
частки не відповідають дійсності та
спростовуються доказами. Зокрема не
відповідають дійсності посилання
ОСОБА_1 на те, що він не піклується та не
цікавиться дитиною, не платить
аліменти, про наявність боргів по них,
оскільки довідка від 05.11.2012року № 1250
надана ОСОБА_3 з місця роботи про
наявність заборгованості по аліментах
є недійсною, що підтверджується
довідкою головного лікаря від
15.11.2012року №1310, у нього відсутня
заборгованості по аліментах, які
стягуються в розмірі 1/4 від доходу та
додаткових щомісячних витратах на
дитину в розмірі 416,66грн., аліменти
відраховуються та виплачуються
регулярно. На спростування заяви
ОСОБА_1, що він не цікавиться розвитком
дитини та не піклується про неї, не
відвідує школу посилався на обставини
викладені в довідці за підписом
директора ЗОШ №27 від 08.04.2014р. №98, з якої
вбачається, що батьком приділяється
увага навчанню та вихованню дитини на
належному рівні, окрім того вбачається,
що дитина зараз навчається у ЗОШ №22 до
якої переведена за заявою матері. На
спростування обставини довготривалої
праці ОСОБА_1 приватним підприємцем
надав копію витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, з якої
вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на
обліку як п/п з 30.05.2005р., а 18.10.2005року
припинила свою підприємницьку
діяльність. Зазначав також, що він не
виганяв позивача на вулицю з дитиною,
не перешкоджав вселенню у квартиру та
умисно не виконує рішення суду про
вселення, оскільки він не чинив жодних
перешкод у вселенні її у квартиру, а
дитину ніколи не виганяв, надав копію
постанови ВДВС про закінчення
виконавчого провадження від 24.12.2013р. в
зв'язку з фактичним повним виконанням
рішення суду. Зазначав, що спору щодо
рухомого майна немає, перелічене
рухоме майно є власністю подружжя.

До закінчення розгляду справи по суті
ОСОБА_2 також збільшив позовні вимоги і
остаточно просив визнати його
особистою приватною власністю
квартиру АДРЕСА_4 площею 67,2 кв.м.,
залишити у власності ОСОБА_1 частину
рухомого майна, набутого у період шлюбу
на суму - 22821грн., а в його власності
просив залишити на суму -18976грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в
судовому засіданні свій позов в
остаточній редакції підтримали
повністю і в своїх поясненнях
підтвердили обставини, викладені у
власній позовній заяві. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
просили відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні свій позов в
остаточній редакції підтримали
повністю і в своїх поясненнях
підтвердили обставини, викладені у
власній позовній заяві. Позов ОСОБА_1
визнали частково, зокрема в частині
визнання за нею права власності на 12
частину житлового будинку з належними
до нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15, в задоволенні іншої частини
її позову просили відмовити за
безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши письмові
докази по справі, вважає, що позовні
вимоги за первісним та зустрічним
позовом підлягають задоволенню
частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в шлюбі, який був
зареєстрований 09.11.2003 року міським
відділом реєстрації актів
громадянського стану Чернівецького
обласного управління юстиції, актовий
запис № 2052.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 10.04.2012 року шлюб
було розірвано. У шлюбі сторін
народилась дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 в даний час навчається у
Чернівецькій ЗОШ №22, з 01.09.2011р. по
27.01.2014р. навчалась у Чернівецькій ЗОШ
№27, перебуває на диспансерному обліку.

17.01.2006 року на підставі рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 19.12.2000р. №974/24, ОСОБА_2
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_5, вартість якої,
відповідно до довідки ЖБК№32 від 11.10.2011
року № 117, була повністю виплачена
батьками відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_6
в березні 1991 року (т1а.с.31-32).

03.05.2006 року ОСОБА_2 продав квартиру
АДРЕСА_6 за 277 750 грн., що еквівалентно 55000
доларів США (т.1 а.с.33).

Одразу ж в той же день - 03.05.2006 року
ОСОБА_2 придбано трикімнатну квартиру
АДРЕСА_7, відповідно до договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за №1282 (т.1
а.с.29).

08.09.2006 року відповідно до договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Хотинського
районного нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрованого в реєстрі за №2653,
придбано житловий будинок з належними
до нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15, який зареєстрований за ОСОБА_2
(т.1.а.с.8).

Відповідно до виконавчого листа № 2-1493
від 10.08.2012р. виданого Шевченківським
районним судом м. Чернівці з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягуються аліменти в
розмірі 1/4 частини з усіх видів його
заробітку та щомісячні додаткові
витрати на утримання доньки в сумі
416,66грн. Відповідно до довідки
Глибоцької центральної районної
лікарні від 06.12.2013р. боргу по аліментам
немає.

Згідно з рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 22.08.2012р.
усунуто перешкоди ОСОБА_1 та малолітній
ОСОБА_10 в користуванні жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_8 шляхом
вселення їх в квартиру.

24.12.2013 року державним виконавцем
Шевченківського ВДВС Чернівецького
міського управління юстиції в зв'язку
із повним фактичним виконанням рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці щодо усунення перешкод ОСОБА_1
та малолітній ОСОБА_3 в користуванні
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_9
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. ОСОБА_1, стала на
облік як приватний підприємець 30.05.2005р.,
припинила свою підприємницьку
діяльність 18.10.2005року.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 12104
від 26 липня 2012року ринкова вартість
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, станом
на 03.05.2006р. становить 244 339 грн. Ринкова
вартість житлового будинку з належними
до нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15, станом на 08.09.2006р. складала 50 980
грн. (т.1 а.с.75).

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 13074
від 27 травня 2013року вартість
ремонтно-будівельних робіт, проведених
у 2006 та 2008 роках в квартирі АДРЕСА_1
складає 74641 грн., а без урахування
податку на додану вартість 20% (12440грн.),
кошторисного прибутку (2379грн.) та
коштів на покриття адмінвитрат
будівельно-монтажних організацій
(1080грн), - 58 742 грн. (т.1 а.с.176).

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 339
від 23 січня 2014року ринкова вартість
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, станом
на грудень 2013р. становить 369000 грн.
Ринкова вартість житлового будинку з
належними до нього господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_15, станом на
грудень 2013року становить 67 000 грн.
Вартість проведених
ремонтно-будівельних робіт в квартирі
АДРЕСА_1, станом на 2008 рік становить 58 224
грн., а без урахування податку на додану
вартість (10773грн.) та кошторисного
прибутку (2355грн.) становить 45 096 грн. (т.1
а.с.222).

Проаналізувавши наведені докази суд
приходить до висновку, що житловий
будинок з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15 є спільним майном подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, частки яких є рівними.
Квартира АДРЕСА_7 є особистою приватною
власністю ОСОБА_2

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Згідно з ст.62 СК України якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 69 зазначеного кодексу
передбачено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

У пунктах 23 та 24 постанови Пленум
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя,
може бути віднесено до спільної
сумісної власності укладеною при
реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

У пункті 24, зазначено, що до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них.

ОСОБА_1 не заявляла в суді вимог про
визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Квартири АДРЕСА_11 була придбана
відповідачем ОСОБА_2 за кошти, одержані
ним одразу після продажу квартири
АДРЕСА_16, яка була його особистою
приватною власністю, набутою до шлюбу.

Квартири АДРЕСА_16 була повністю
виплачена його батьками у березні 1991
року (т. 1 а.с.31). Свідоцтво про право
власності на неї було видано ОСОБА_2
17.01.2006р. на підставі рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 19.12.2000р. №974/24 (т.1 а.с.32).

Продаж квартири АДРЕСА_17, відбувся
03.05.2006р. за 277 750грн., що еквівалентно 55
000дол.США, з яких 208 312грн., що
еквівалентно 41 250дол.США, були отримані
покупцем за рахунок кредиту у ВАТ КБ
«Надра», а 63437,50грн., що еквівалентно
13750дол. США - власні кошти покупця, що
стверджується текстом договору
купівлі-продажу, зокрема п.5 договору,
(т.1 а.с. 33).

Цього ж дня 03.05.2006 року, одразу після
продажу зазначеної вище квартири та
одержання за неї коштів, ОСОБА_2 придбав
квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_11, який будучи
допитаний як свідок підтвердив
обставини покупки ОСОБА_2 спірної
квартири АДРЕСА_13, саме за кошти, які
ОСОБА_2 виручив від продажу квартири по
вул. Південно -Кільцевій.

Зокрема, свідок ОСОБА_11 пояснив в суді
наступне: «Він був присутній при тому,
що ОСОБА_2 отримав гроші за продану ним
квартиру по вул. Південно-Кільцевій від
покупця безпосередньо у касі банку,
який розташований біля Національного
Банку України. Він був особисто
зацікавлений у тому щоб гроші, які він
одержує від ОСОБА_2 були саме з банку і
були перевірені там, тому він був
присутній при цьому. ОСОБА_2 одержавши в
приміщенні банку від продавця кошти (із
рук в руки) в сумі приблизно
55000-54000дол.США, разом із ним - ОСОБА_12, із
цими грошима сіли в одну машину і
відразу поїхали до нотаріуса біля
проспекту Незалежності, там уклали
угоду. Вони не розлучалися із ОСОБА_2,
оскільки це був його, ОСОБА_11, особистий
інтерес одержати кошти із банку, не
фальшиві. Він продав ОСОБА_2 квартиру за
49 000 доларів США. Він знав, що квартиру
по вул. Південно - Кільцевій, господар -
ОСОБА_2 продає через сусідів. Він
розмовляв тільки з господарем.
Квартиру оглядали обоє - чоловік і
жінка.»

Щодо позичених ОСОБА_1 коштів в сумі 20000
доларів США, то ОСОБА_2 не визнає, що це в
дійсності мало місце, він згоди на це не
давав, і вперше почув про позику вже
безпосередньо в судовому засіданні,
спірна квартира була придбана за кошти,
які належать йому особисто. Окрім того,
ОСОБА_1, даючи додаткові пояснення в
суді зазначила, що позичені нею кошти
були витрачені - частина на її
підприємницьку діяльність, а частина
на придбання будинку, що спростовує її
твердження про купівлю квартири за
спільні кошти.

Безпідставними є твердження позивачки,
що вартість квартири АДРЕСА_11 істотно
збільшилась внаслідок проведеного у 2006
-2008 рр. ремонту. Як вбачається із
висновків судових
будівельно-технічних експертиз №12104
від 26 липня 2012року та №13074 від 27 травня
2013року, призначених судом за
клопотання ОСОБА_1, та проведених
судовим експертом ОСОБА_13, ринкова
вартість трикімнатної квартири
АДРЕСА_14, станом на 03.05.2006р. становить 244
339 грн., що на той час становило
еквівалент 49 000 доларів США. Вартість
ремонтно-будівельних робіт, проведених
у 2006 та 2008 роках в квартирі АДРЕСА_7
складає 74641 грн. За вирахуванням
включених до даної вартості експертом
податку на додану вартість 20% (12440грн.),
кошторисного прибутку (2379грн.) та
коштів на покриття адмінвитрат
будівельно-монтажних організацій
(1080грн), сума по кошторису становить - 58
742 грн. (т.1 а.с.176), що з урахуванням
рівності часток подружжя -1/2 частка
дорівнює 29 371грн., що складає приблизно
12 % від загальної вартості майна. На
думку суду це не може вважатися його
істотним збільшенням. Зазначені
витрати враховуються до загального
кошторису всіма експертами за обставин
виконання ремонтно-будівельних робіт
юридичними особами, що пояснила в суді
експерт ОСОБА_14, даючи пояснення по
експертному висновку. Однак, сама
позивачка та її батько свідок ОСОБА_15,
який допомагав у проведенні частини
ремонтних робіт пояснили суду, що
будівельні організації ремонт у
квартирі не проводили.

Таким чином суд приходить до висновку,
що спірна квартира була придбана за
кошти, які належали особисто ОСОБА_2

Не підлягають задоволенню вимоги
позивачки ОСОБА_1 про збільшення
розміру її частки до 2/3 та визнання за
нею права власності на майно
відповідно до цієї збільшеної частки.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Згідно з постановою Пленум Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", зокрема, п.30,
вбачається, що при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в
окремих випадках може відступити від
засади рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування).

Під обставинами, що мають істотне
значення для справи, потрібно розуміти
не тільки випадки, коли один із
подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно
містити мотиви та обґрунтування
відступу від засади рівності часток
подружжя у їхньому спільному майні.
Інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дочки, сина
або другого з подружжя, що заслуговують
на увагу, можуть враховуватися судом
при визначенні способу поділу
спільного майна в натурі й у тому разі,
коли суд не відступив від засади
рівності часток. Позивачка ж не
зверталася до суду із позовом про поділ
майна подружжя.

Не може бути застосовано до спірних
правовідносин положення ч. 3 ст. 70 СК
України, оскільки заборгованість по
аліментах не є істотною обставиною, яка
може бути врахована судом при
збільшенні частки одного з подружжя
при вирішенні питання поділу спільного
майна подружжя, тим більше, що у ОСОБА_2
не існує заборгованості по сплаті
аліментів. Не довела позивачка
належними та допустимими доказами, що
розмір аліментів, які вона одержує на
дитину, недостатній для забезпечення
її духовного розвитку та лікування.
Наявність заборгованості по сплаті
аліментів може бути підставою для
звернення до суду з позовом про
стягнення такої заборгованості у
відповідності до положень ст. 196 СК
України. Не надала ОСОБА_1 суду доказів
щодо інших істотних обставин, перелік,
яких міститься у ч. 2 ст. 70 СК України,
які були б підставою для відступлення
від засад рівності часток подружжя.

Довідкою Глибоцької центральної
районної лікарні від 06.12.2013 року № 1563
підтверджується відсутність у ОСОБА_2
заборгованості по аліментах, та
вбачається, що з нього стягуються
аліменти в розмірі 1/4 від доходу та
додаткові щомісячні витрати на дитину
в розмірі 416,66грн. Періодичні не
відвідування батьком дитини у школі не
є підставою для відступу від засади
рівності часток у спільному майні
подружжя.

З постанови Шевченківського ВДВС
Чернівецького міського управління
юстиції про закінчення виконавчого
провадження від 24.12.2013р. вбачається
повне фактичне виконанням рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці про усунення перешкод у
користуванні квартирою, окрім того
відповідно до актів державного
виконавця складених у квітні 2013 року
перешкоди у вселенні у квартиру чинить
мати відповідача ОСОБА_7, а не
відповідач ОСОБА_2

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
права власності на 2/3 частини житлового
будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15, підлягають до задоволення
частково. ОСОБА_2 визнав, що це нерухоме
майно є спільним майном подружжя в
рівних частках і оскільки договір
купівлі-продажу даного нерухомого
майна оформлено тільки на відповідача,
за ОСОБА_1 необхідно визнати право
власності на 12 частину житлового
будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги про визнання права власності на
2/3 рухомого майна, оскільки спір щодо
даного майна відсутній. ОСОБА_2 визнає
ту обставину, що зазначене ОСОБА_1
рухоме майно є спільним майном
подружжя. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Отже ці позовні вимоги не
підлягають до задоволення, оскільки
заявлені не у спосіб передбачений
діючими нормами Сімейного Кодексу щодо
вирішення майнових питань між
подружжям яке розлучилося, і спору щодо
них не існує.

Також суд вважає, що з відповідача на
користь позивача відповідно до
задоволеної частини позовних вимог
мають бути стягнуті 335 грн. судового
збору.

Керуючись: ст.ст. 57, 60, 61, 62, 69, 70, 71 СК
України, ст.ст. ст.ст. 10, 57, 60,88, 212 -215 УПК
України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12
частину житлового будинку з належними
до нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_15.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 335 грн.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_7

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити.

З повним рішенням суду особи, які
беруть участь у справі, зможуть
ознайомитись 08 липня 2014 року.

Апеляційна скарга може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення до апеляційного суду
Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м.
Чернівці. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: