АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/1808/14-ц
Провадження №22ц/774/1729/К/14
Головуючий в 1-й інстанції
Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача
Публічного акціонерного товариства
"Інгулецький гірничо- збагачувальний
комбінат"- Муходінова Миколи
Леонідовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу від 03 липня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо- збагачувальний комбінат" до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
здійсненні права користування
нерухомим майном та зобов'язання не
перешкоджати у користуванні ним,
визначення порядку користування
спільним нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Інгулецький гірничо-
збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ
«ІнГЗК») звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод
у здійсненні права користування
нерухомим майном та зобов'язання не
перешкоджати у користуванні ним,
визначення порядку користування
спільним нерухомим майном, посилаючись
на те, що позивачу ПАТ «ІнГЗК» на праві
власності належить 12 частина квартири
АДРЕСА_1, а відповідачам по справі по 14
частині, вищевказаної квартири.
Відповідачі створюють перешкоди у
користуванні позивачем власністю.

На підставі викладеного просили суд:
усунути ПАТ «ІнГЗК» перешкоди у
користуванні власністю, а саме
зобов'язати відповідачів не чинити
перешкоди ПАТ «ІнГЗК» у здійсненні
права користування ? частина квартири
АДРЕСА_1; надати ПАТ «ІнГЗК» ключі від
вищевказаної квартири, для можливості
доступу до нерухомого майна; визначити
порядок користування вказаною
квартирою, надавши ПАТ «ІнГЗК» у
користування кімнату площею 10,3 кв.м. а
відповідачам виділити у користування
житлову кімнату площею 16,9 кв.м.,
вбудовану шафу 2,0 кв.м, у спільному
користуванні залишити: кухню,
вбиральню та коридор.

Рішенням Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу від 03 липня 2014 року позов
ПАТ «ІнГЗК» задоволено частково.

Усунено ПАТ «ІнГЗК» перешкоди у
здійсненні права користування
квартирою за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язавши ОСОБА_5 та ОСОБА_6: не
чинити перешкод ПАТ «ІнГЗК» у
здійсненні права користування
вищевказаною квартирою та надати ПАТ
«ІнГЗК» ключі від спірної квартири,
для можливості доступу до нерухомого
майна.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення яким відмовити ПАТ
«ІнГЗК» в задоволені заявленого
позову посилаючись на те, що судом не в
повному обсязі з'ясовані обставини
справи, та того що рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Так суд першої інстанції не в повній
мірі дослідив всі обставини справи, та
не прийняв до уваги той факт, що
відповідачі по справі до моменту
отримання позовної заяви ПАТ «ІнГЗК»
взагалі не знали, що ? частина спірної
квартири, на підставі договору міни між
ПАТ «ІнГЗК» з одного боку та між
племінниками відповідача ОСОБА_5
братами -ОСОБА_7 та ОСОБА_8, належить на
праві власності ПАТ «ІнГЗК». У зв'язку
із чим відповідач по справі ОСОБА_5
звернулась до Інгулецького районного
суду м.Кривого Рогу з позовом про
визнання договору міни недійсним, та
просила суд зупинити розгляд даної
справи до розгляду позову ОСОБА_5,
оскільки справи є пов'язаними між
собою, проте суд зазначене залишив без
уваги.

Крім того, є не зрозумілим які саме
перешкоди чинять відповідачі позивачу
і чому саме відповідачі повинні
надавити ПАТ «ІнГЗК» ключи від спірної
квартири, оскільки згідно умов
договору міни від 16.12.2013 року було
визначено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 протягом
10-ти календарних днів з моменту
підписання договору звільнити
квартиру від речей домашньої
обстановки і вжитку та надати його
безперешкодного користування, а отже
належними відповідачами повинні бути
саме брати ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Відповідачі по справі ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
її представник ОСОБА_9 будучи завчасно
належним чином повідомленим про час і
місце розгляду справи, про що свідчить
телефонограма № 763 від 25.09.2014 року, в
судове засідання не з'явилися.

06 жовтня 2014 року ОСОБА_5 надала до
канцелярії апеляційного суду заяву про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
тим, що її представник ОСОБА_9 за
сімейними обставинами виїхала до
Росії, яка задоволенню не підлягає.

Так, згідно п.2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд
відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі першої неявки в судове
засідання сторони або будь-кого з інших
осіб, які беруть участь у справі,
оповіщених у встановленому законом
порядку про час і місце розгляду
справи, якщо вони повідомили про
причини неявки, які судом визнано
поважними.

Як вбачається з матеріалів справи, 29
вересня 2014 року колегією суддів було
задоволено заяву відповідача ОСОБА_5
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з хворобою її представника, що
згодом не було нею підтверджено.

Зважаючи на те, що повторне відкладення
розгляду справи за клопотанням
відповідача ст. 169 ЦПК України не
передбачено, а викладені в заяві про
відкладення розгляду справи причини
визнані судом не поважними, колегія
суддів відхиляє це клопотання, що (у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України)
не перешкоджає розглядові справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ПАТ «ІнГЗК» зазначає, що оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заперечень
на неї і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та вирішуючи спір
по суті суд першої інстанції, виходив
із обґрунтованості заявленого позову в
частині усунення перешкод ПАТ «ІнГЗК»
у користуванні спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, та не
оспорюється сторонами, що 16 травня 1995
року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6
Інгулецьким гірничо-збагачувальним
комбінатом було видано Свідоцтво про
право власності на житло - квартиру
АДРЕСА_1, згідно з розпорядженням
(наказом) Інгулецького
гірничо-збагачувального комбінату від
20.04.1995 р. № 719-а.(а.с. 7)

Згідно технічного паспорту на
квартиру, нерухоме майно складається з
2-ох кімнат житловою площею - 27,2 кв.м.,:
перша кімната - 16,9 кв. м., друга кімната -
10,3 кв.м., кухня площею - 6,1 кв. м„
вбиральня (поєднана) - 2,7 кв.м., коридор -
3,4 кв.м.. вбудована шафа - 2,0 кв.м.
Загальна площа нерухомого майна
складає 42,2 кв.м.(17-18)

ІНФОРМАЦІЯ_1 один із співвласників -
ОСОБА_10 - помер. Після його смерті
відкрилась спадщина на його 1/4 частину
вказаної вище квартири.

Спадкоємцем належної ОСОБА_10 частки
квартири стала відповідач по справі
ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом
про право на спадщину за законом,
виданим на ім'я спадкоємця, державним
нотаріусом Широківської державної
нотаріальної контори, в.о. державного
нотаріуса П'ятої Криворізької
державної нотаріальної контори
Горбаченко О.В. від 17.02.1999 р. (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер другий співвласник
квартири - ОСОБА_13.

Після її смерті відкрилась спадщина на
її 1/4 частину квартири, спадкоємцем
якої стала ОСОБА_5, що підтверджується
Свідоцтвом про право на спадщину за
законом, виданим на ім'я спадкоємця
державним нотаріусом П'ятої
криворізької державної нотаріальної
контори Чуркіною Н.М. від 03.11.2006 р. (а.с.9).

23 листопада 2010 року ОСОБА_5 уклала
договір дарування 1/2 частини квартири,
згідно якого, вона передала у власність
1/2 частини квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 (а.с. 10).

16 грудня 2013 року між ПАТ «ІнГЗК» та
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір міни,
зареєстрований у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно за №2969,
посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_15, згідно якого ОСОБА_8 та ОСОБА_7
обміняли 1/2 частку спірної квартири,
при цьому кожен відчужив по 1/4 частці
квартири на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_2, що належала позивачу. (а.с. 13-16)

На даний час власниками двокімнатної
квартири, розташованої за адресою
АДРЕСА_1 є: ОСОБА_5 -1/4 частки, ОСОБА_6 - 1/4
частки, ПАТ «ІнГЗК» - 1/2 частки.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
майна володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону, згідно ст. 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи для
здійснення позивачем правомочностей
власника щодо користування й
розпорядження належною йому частиною
квартири існують перешкоди, а саме
відповідачі не надають позивачу ключей
від спірної квартири, а отже у позивача
відсутній доступ до нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги, з приводу
того, що відповідачі не зобов'язанні
надавати позивачеві ПАТ «ІнГЗК» ключі
від спірної квартири, оскільки згідно
п.8 договору міни від 16.12.2013 року саме
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зі свого боку на
виконання вищевказаного договору
повинні були надати свої ключи від
спірної квартири, оскільки саме вони
передали у власність ПАТ «ІнГЗК»
належну кожному по ? частини квартири,
колегією суддів відхиляються з огляду
на наступне.

Згідно ст. 321. Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно ст. 355 Цивільного кодексу
України майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників) належить їм
на праві спільної власності. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу
України кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має права вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 361 Цивільного кодексу
України співвласник має право
самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
власності.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Приймаючи до уваги вищезазначене та, те
що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можуть надати
ключі від спірної квартири, оскільки
вони в них відсутні, про що вони
особисто розписались на зверненні ПАТ
«ІнГЗК» від 10.02.2014 року вих. №60/1564 , та
враховуючи небажання відповідачів по
справі у добровільному порядку
визначити порядок користування
квартирою та надати позивачу, для
вільного до неї доступу, ключі, що
підтверджується Протоколом №5
засідання тимчасової комісії щодо
розгляду листа ПАТ «ІнГЗК» про
сприяння у проведенні виселення
громадян із санітарної зони
підприємства від 06.03.2014 року, колегія
суддів вважає, що вимоги ПАТ «ІнГЗК» в
цій частині є обґрунтованими, у зв'язку
з чим доводи апеляційної скарги в цій
частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що суд не зупинив провадження по
справі до розгляду заявленого ОСОБА_5
позову до Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу, про визнання договору
міни недійсним, колегія суддів
відхиляє оскільки нею не надано
доказів про те що при розгляді справи
за позовом ОСОБА_5 про визнання
договору міни недійсним, можуть бути
вирішені питання, що стосуються
підстав, заявлених у даній справі
вимог, що свідчить про неможливість її
розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Рішення в частині відмови у задоволені
позову про визначення порядку
користування спірною квартирою,
сторонами не оскаржується тому
відповідно до вимог частини 1 статті 303
ЦПК України і зважаючи на роз'яснення,
викладені в п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008
р., колегією суддів не переглядається.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суд м.
Кривого Рогу від 03 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: