Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2236/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:
Головуючої судді Франко
В.А.,

суддів : Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Липа А.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 19 вересня 2012року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Кіровоградської міської ради, третя
особа -Управління Держкомзему у м.
Кіровограді про визнання договору
частково недійсним та визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що восени 2005 року вона
вирішила купити житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями та
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у
продавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з якими
вона погодила всі основні умови по
угоді:

Після цього між нею та її сином, ОСОБА_4
, була досягнута домовленість, що
вищевказаний житловий будинок купує
вона за власний рахунок для себе, але
договір оформляє на ім'я сина, який на
першу вимогу зобов'язаний переоформити
відповідне нерухоме майно на неї, або
при наявності у нього коштів,
відшкодовувати вартість будинку та
земельної ділянки.

На підтвердження досягнутої
домовленості вона з сином уклали
договір позики грошей від 12.12.2005 р., крім
того син написав розписку, що він
дійсно отримав кошти для придбання
житлового будинку та земельної
ділянки.

27.12.2005 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4
був укладений договір купівлі-
вищезазначеного будинку.

До підписання договорів
купівлі-продажу ОСОБА_4 здійснив повний
розрахунок з продавцями у її
присутності, передав продавцям її
особисті кошти у сумі 61 700,00 грн., а після
оформлення угоди оплатив витрати по
нотаріальному оформленню договору, при
цьому вона також була присутня.

Вказала, що 12 грудня 2010 року сплинув
строк, коли відповідач повинен був
повернути їй кошти відповідно до умов
розписки.

Рішенням Ленінського райсуду м.
Кіровограда від 30.01.2012 року з ОСОБА_4
стягнуто борг, який він так і не
повернув та оформив на своє імя
державний акт на право власності на
земельну ділянку. Вважає, що фактичним
покупцем спірного житлового будинку та
земельної ділянки була вона, а не її син
ОСОБА_4

Вказана угода не породила цивільних
прав та обовязків для ОСОБА_4 як
покупця, за винятком виникнення за ним
фіктивного права власності на житловий
будинок та земельну ділянку.

Зазначала, що всупереч змісту договору
купівлі-продажу та ст.655,692 ЦК України
відповідач як покупець не виконав
свого обов'язку щодо оплати 61 700,00 грн.
за житловий будинок і земельну ділянку
та не прийняв у своє володіння дане
майно, оскільки там не проживає.

З посиланням на ст.235 ЦК України
зазначала, що спірні договори є
удаваними в частині покупця, оскільки
укладено між продавцями ОСОБА_5 ,ОСОБА_6,
та ОСОБА_4 для приховання договорів
купівлі-продажу, фактично укладених та
виконаних між продавцями та нею.

За таких обставин просила визнати
договір купівлі-продажу земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, укладений
27.12.2005 р. між ОСОБА_5 ,ОСОБА_6, та ОСОБА_4
частково недійсним в частині
визначення покупця; перевести на неї
права та обов'язки покупця даної
земельної ділянки, визнавши її
покупцем; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку № ЯК 337203 від 01.02.2012 р. та
скасувати його державну реєстрацію;
визнати за нею право власності на
зазначену земельну ділянку; визнати
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 27.12.2005 р. між ОСОБА_5 ,ОСОБА_6,
та ОСОБА_4 частково недійсним в частині
визначення покупця; перевести на неї
права та обов'язки покупця житлового
будинку та визнати за нею право
власності на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 19 вересня 2012 року
позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Визнано договори: купівлі-продажу
земельної ділянки та житлового будинку
з господарсько- побутовими будівлями
за адресою: АДРЕСА_1, укладеними 27.12.2005 р.
між ОСОБА_5 ,ОСОБА_6, та ОСОБА_4 частково
недійсними в частині визначення
покупця.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку №
ЯК 337203 від 01.02.2012 року та скасувано його
державну реєстрацію.

Визнано за ОСОБА_3право власності на
вище вказані земельну ділянку та
житловий будинок.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2ставиться
питання про скасування рішення суду
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначається, зокрема, що з ОСОБА_4 вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10
липня 1993 року по 5 квітня 2012 року.
Спірний житловий будинок з надвірними
будівлями і земельну ділянку придбали
в період шлюбу 27 грудня 2005 року за
спільні кошти, що підтверджується
договорами. Також перед придбанням
будинку вони продали трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2 а за виручені кошти
придбали спірне домоволодіння і
земельну ділянку.

Зазначає, що відповідно до ст.235 ЦК
України тільки сторони правочину
можуть захищати порушене право в
судовому порядку з проханням визнання
укладеної угоди удаваною. ОСОБА_3 не
була стороною договору купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
, а тому не мала право на звернення до
суду з такими вимогами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_7 підтримали
доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 пояснила, що з відповідачем
спірний будинок купували разом,
перебуваючи в шлюбі. За позику їй не
було відомо. Договір позики та розписка
складені ОСОБА_8 та її колишнім
чоловіком ОСОБА_4 з ціллю виселити її з
дітьми зі спірного будинку.

Представник ОСОБА_7 пояснила, що
рішення суду є незаконним оскільки
судом вирішено про права та обов'язки
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без участі цих
осіб в судовому засіданні і до них не
пред'являвся позов. ОСОБА_12 та ОСОБА_4 в
шлюбі придбали спірний будинок. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишив
будинок ОСОБА_2 в якості поділу майна
подружжя, забравши з автомобіль та
частку бізнесу.

Представник ОСОБА_8 ОСОБА_9 заперечив
проти доводів апеляційної скарги,
погоджуючись з рішенням суду. Пояснив,
що суд при вирішенні справи врахував
всі докази по справі. Права ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 нічим не порушені. Гроші від
продажу будинку вони отримали. ОСОБА_8
немає відношення до грошей, за які був
придбаний будинок, оскільки ОСОБА_4
продав свою власну квартиру, яка йому
була подарована а також і за кошти
своєї матері придбав спірний будинок.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10
заперечив проти доводів апеляційної
скарги, погоджуючись з рішенням суду.
Надав також письмові заперечення від
ОСОБА_4.

Зазначає, що право власності на
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, на яку
посилається ОСОБА_2, як їх спільну
власність, набуто ОСОБА_4на підставі
договору дарування від 16.04.1999 року.
Продаж квартири було здійснено за 19 181
грн., що підтверджується договором
купівлі-продажу від 16.12.2005 року. В той же
час будинок по АДРЕСА_1 разом з
земельною ділянкою було придбано за 61700
грн, за кошти, які було позичено у його
матері - ОСОБА_3- 35000 дол. США. За таких
підстав спірний будинок не може
вважатись спільною сумісною власністю
подружжя.

В судове засідання апеляційної
інстанції не з'явились представники
Кіровоградської міської ради та
Управління Держземагенства у
Кіровоградському районі
Кіровоградської області. Надали свої
заяви про розгляд справи за їхньої
відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі а також особи, які не
брали участь у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

На підтвердження доказів про порушення
рішенням суду що оскаржується, прав
ОСОБА_2 надано копію свідоцтва про шлюб
, згідно до якого шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 було зареєстровано 10.07.993 року,
та довідку з місця проживання по
АДРЕСА_1 від 29.08.2014 року, згідно якої
ОСОБА_2 разом з трьома дітьми проживає
за вказаною адресою.

Колегія суддів вважає, що рішенням
Ленінського районного суду від 19
вересня 2012 року зачіпаються інтереси
ОСОБА_2, а тому вона має право на
оскарження цього рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст..303 ЦПК України,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п.2 Постанови від 18.12.2009 року № 14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК
України, а також правильно витлумачив
ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставини, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки ґрунтується на не повному і не
об'єктивному розгляді.

Так, задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції дійшов висновку, із
посиланням на ст. 235 ЦК України що
спірні договори є удаваними в частині
покупця, оскільки укладені між ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 для приховання
договорів купівлі-продажу, фактично
укладених та виконаних між ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_3 Тому,
зазначені угоди є недійсними в частині
покупця, оскільки фактичним покупцем
спірного житлового будинку та
земельної ділянки є позивач ОСОБА_8

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Судом встановлено, що 27.12.2005 року між є
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено два
договори купівлі-продажу житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями та земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначені договори
були посвідчені приватним нотаріусом
міського нотаріального округу за
реєстровим № 6285, 6286 відповідно та
зареєстровані у КП „Кіровоградське
обласне обєднане бюро технічної
інвентаризації" (а.с. 8-11).

Встановлено, що стороною в цих
договорах позивачка ОСОБА_11 не
перебуває, ці договори вона не
укладала.

Відповідно до п.26 Постанови №9 Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року „Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" особами, які
беруть участь у справі про визнання
правочинів недійсним, є насамперед
сторони правочину.

Зазначені правочини не є удаваними,
підтверджується :п.4.1 договору купівлі
продажу житлового будинку: „Вимоги
законодавства щодо змісту й правових
наслідків правочину, що укладається
сторонами, їм роз'яснено нотаріусом.
Сторони підтверджують, що цей договір
не носить характеру уявного та
удаваного правочину.(а.с.9 ); та п.5.2
договору купівлі -продажу земельної
ділянки : „Зміст ст.ст.233-235 ЦК України
нотаріусом роз'яснено" (а.с.8).

Встановлено, що до участі у справі не
було залучено сторін у договорах
купівлі-продажу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_2-колишню дружину ОСОБА_4, яка
відповідно до вищезазначених
договорів, а саме 5.4 договору купівлі
земельної ділянки та п.4.7 договору
купівлі-продажу житлового будинку
давала згоду на купівлю земельної
ділянки та будинку.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсними позивач у
силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний
довести правову та фактичну підставу
недійсності правочину. Проте доказів
цьому позивачем не надано.

Матеріали справи містять рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 30 січня 2012 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики в якому
зазначено, що сторони в судове
засідання не з'явились та подали заяви
про розгляд справи за їх відсутності.
Позов відповідачем визнано та не
заперечує щодо його задоволення.(а.с.34).
Тобто по суті спору між ОСОБА_8 та
ОСОБА_4 не вбачається.

Враховуючи, що судом першої інстанції
зроблені висновки, які не відповідають
обставинам справи та допущено
порушення норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасованню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 19 вересня 2012року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Кіровоградської міської ради, третя
особа -Управління Держкомзему у м.
Кіровограді про визнання договору
частково недійсним та визнання права
власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: