Номер провадження: 22-ц/785/6566/14
Головуючий у першій інстанції Кочко
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря - Волчанського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
витребування майна із чужого
володіння, та визнання права власності
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану
через представника ОСОБА_5, на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 24 січня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до відповідачів про
витребування з чужого незаконного
володіння нерухомого майна та визнання
права власності на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка посилалася на те, що на
підставі договору купівлі-продажу від
15.07.1989 року вона купила житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Рішенням Балтського районного суду
Одеської області від 24 жовтня 2008 року
визнано дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, та визнано право власності на
цей будинок за ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 07 грудня 2011 року за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення
суду першої інстанції скасовано ,
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Після рішення апеляційного суду
Одеської області позивачка дізналася,
що ОСОБА_3 продала житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 24 грудня 2008 року.

У зв'язку з цим позивачка просила
витребувати своє майно у нового
власника будинку ОСОБА_4

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 24 січня 2013
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
витребування з чужого незаконного
володіння нерухомого майна та визнання
права власності задоволено.

Суд витребував з чужого
незаконного володіння ОСОБА_4 житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами загальною площею 65,5 кв.м.,
розташований за адресою АДРЕСА_1.

Скасовано у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно записи про
реєстрацію права власності ОСОБА_4 на
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами загальною
площею 65,5 кв.м., розташований за адресою
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами загальною
площею 65,5 кв.м., розташований за адресою
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, через
представника ОСОБА_5, просить рішення
суду скасувати, тому що воно ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в
задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_4 рішення суду не
оскаржує.

Справа в суді апеляційної інстанції
розглянута на підставі ч. 2 ст. 197, ч. 2 ст.
305 ЦПК України у відсутності осіб, які
приймають участь у справі,
представника ОСОБА_5, котрі
неодноразово повідомлялися належним
чином про час та місце судового
розгляду, що підтверджується
розписками про отримання ними судових
повісток про виклик, котрі знаходяться
в матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що рішенням
Балтського районного суду Одеської
області від 24 жовтня 2008 року визнано
дійсним договір купівлі-продажу,
укладений у вигляді протоколу про
наміри між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, житлового
будинку АДРЕСА_1 Одеської області та
визнано право власності на вказаний
будинок за ОСОБА_3.

За нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 24 грудня 2008 року
ОСОБА_3 продала спірне домоволодіння
ОСОБА_4.

Рішенням колегії суддів апеляційного
суду Одеської області від 07 грудня 2011
року скасовано рішення Балтського
районного суду Одеської області від 24
жовтня 2008 року та відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання права власності на житловий
будинок.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
правової підстави заволоділа ним.

Право власника на витребування майна
від добросовісного набувача
передбачає ст. 388 ЦК України.

Незаконним володільцем може бути
добросовісний і недобросовісний
набувач. Добросовісним набувачем є
особа, яка не знала і не могла знати про
те, що майно, придбане у особи, яка не
мала права його відчужувати.
Недобросовісний набувач, навпаки, на
момент вчинення правочину про
відчуження спірного майна знав або міг
знати, що річ відчужується особою, якій
воно не належить і яка на його
відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно
може бути витребувано в будь-якому
випадку, а від добросовісного - лише в
передбачених ст. 388 ЦК України випадках,
а саме у разі якщо майно було загублене
власником або особою, якій він передав
майно у володіння; було викрадене у
власника або особи, якій він передав
майно у володіння; вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі,
іншим шляхом; у всіх випадках
добросовісного заволодіння річчю на
підставах безвідплатного договору з
особою, яка не мала права на її
відчуження. Наявність у діях власника
майна волі на передачу цього майна
виключає можливість його витребування
від добросовісного набувача.

Встановлено, що спірне домоволодіння
вибуло з власності ОСОБА_2 не з її волі.

Тому суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого та справедливого
висновку про повернення нерухомого
майна позивачці.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_3 на
те, що спірне майно було передане ій
попереднім власником ОСОБА_2 у
добровільному порядку ще у 2003 році, є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи. Право власності на
спірне майно ОСОБА_3 отримала на
підставі судового рішення, яке в
подальшому було скасоване, що свідчить
про відсутність волевиявлення
власника майна ОСОБА_2 на його
відчуження.

Відповідач ОСОБА_4 рішення суду не
оскаржив та не позбавлений такого
права в майбутньому.

Справа розглянута судом відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів, які
знаходяться в матеріалах справи,
належність та допустимість яких
перевірена судом та їм надана оцінка в
рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через
представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 24 січня 2013
року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
О.В.
Оверіна

ЮІ. Кравець