Справа № 344/9191/14-ц
Провадження № 2/344/3479/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

13 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача ОСОБА_2,
представника третьої особи Грабар О.В.,
прокурора Ляхович Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа -
орган опіки і піклування
м.Івано-Франківська, про позбавлення
батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до
Івано-Франківського міського суду з
позовом до ОСОБА_5, третя особа орган
опіки та піклування виконкому
Івано-Франківської міської ради про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5
щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З метою забезпечення прав дитини
прокуратура м. Івано-Франківська
вступила у розгляд вказаної цивільної
справи.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала і
просила їх задовольнити з мотивів,
викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
порядку (а.с.45, 51, 53, 64, 69, 76), а тому,
виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України,
та того, що відповідач про причини
неявки суд не повідомив, а позивач
подав достатньо матеріалів, які
свідчать про взаємовідносини сторін,
суд вважає, що можливо провести заочний
розгляд справи.

Представник органу опіки та піклування
підтримав позовні вимоги, надавши
відповідний висновок.

Прокурор підтримала позовні вимоги.

Заслухавши пояснення сторони позивача,
ООП, прокурора, дослідивши матеріали
справи, встановивши фактичні обставини
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між
позивачем та відповідачем було
розірвано 09.07.2013 року, згідно рішення
суду (а.с.4), в якому зазначено, що
сторони уже не проживали однією сім'єю
протягом останніх восьми років.

В період шлюбу в подружжя народився син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчується
копією Свідоцтва про народження (а.с.6).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначає, що син взагалі не знає свого
батька, оскільки весь час проживав з
матір'ю, батько життям сина не
цікавиться, матеріально не допомагав,
що змусило ОСОБА_4 подавати позов до
ОСОБА_5 про стягнення аліментів та
рішенням суду від 05.11.2013 року
зобов'язано стягувати по 1000 грн. з 11.09.2013
року. Не зважаючи на це, відповідач не
надає кошти на утримання дитини ОСОБА_6,
що змушує позивача заробляти кошти на
утримання сім'ї за межами країни.

Відповідно до ст. 141, 180 СК України
батьки мають рівні права та обов'язки
щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про
права дитини визначено, що
держави-учасниці визнають право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько (-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вона, він не
забрали дитину з полового будинку або з
іншого закладу охорони здоров'я без
поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини; засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,
16 постанови від 30 березня 2007 року № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують, та інше), що надані батькам
до досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України і з'ясовує які безсумнівні
докази свідчать про ухилення
відповідача від виконання своїх
обов'язків щодо виховання дитини, у
чому полягає винна поведінка
відповідача, свідоме нехтування ним
своїми обов'язками, чи вживалися до
нього заходи реагування, а також
досліджує соціально-побутових умов
життя та матеріального становища
відповідача.

Відповідач дійсно проявляв байдужість
до дитини, не намагався бачити дитину,
піклуватися щодо її розвитку, брати
участь у її вихованні, що не
спростовано відповідачем через
небажання з'явитися до суду. Дитина
проживає з матір'ю.

З психологічного обстеження
вбачається, що хлопчик ідентифікує
себе з сім'єю матері та її батьків,
біологічного батька свого не сприймає,
на питання щодо батька виказує
негативну реакцію, дідусь ОСОБА_6 є
моделлю чоловіка у сім'ї на даний
момент.

А тому, суд вважає, що позовні вимоги
щодо позбавлення батьківських прав є
обґрунтованими.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Органом опіки та піклування виконкому
Івано-Франківської міської ради надано
висновок щодо доцільності позбавлення
батьківських прав батька ОСОБА_5 щодо
неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79-81).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені батьківських прав, якщо
вона, він в тому числі ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини. У свою чергу батько
(один із батьків) має довести, що він
належним чином виконує свої
батьківські обов'язки. Відповідач
такого не довів.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60
ЦПК України.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 19, 141, 180-182, 184, 164 СК України, керуючись
ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя
АДРЕСА_1, батьківських прав відносно
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду після набрання ним
законної сили надіслати органу
державної реєстрації актів цивільного
стану за місцем реєстрації народження
дитини.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 16 жовтня 2014 року.

Суддя
Польська М.В.