АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/7382/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2087/К/14
Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі: Батуринській В.Б.

за участі: позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представників відповідача Чорби Олени
Вікторівни та Білея Юрія Олексійовича,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" в особі
Криворізької дирекції залізничних
перевезень на рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" в особі
Криворізької дирекції залізничних
перевезень про відшкодування шкоди у
зв'язку з неотриманням пенсії та
компенсації через несвоєчасне
оформлення пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» про відшкодування шкоди у
зв'язку з неотриманням пенсії та
компенсації через несвоєчасне
оформлення пенсії. Уточнивши який
просила стягнути з відповідача на її
користь матеріальну шкоду за
неотримання пенсії через несвоєчасне
оформлення пенсії за пільговим стажем
починаючи з 22 січня 2010 року по 14 березня
2013 року в розмірі 48374,61 грн.; компенсацію
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати починаючи з 22 січня 2010 року по 14
березня 2013 року в розмірі 6132,94 грн.;
компенсацію завданої моральної шкоди в
розмірі 5000,00 грн.; а також понесені нею
судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилалась на те, що вона з 29 березня 1977
року по 18 червня 1990 року працювала на
Криворізькій вовнопрядильній фабриці
ім. Комсомолу України, яка в подальшому
була реорганізована в Закрите
акціонерне товариство «Вовнопрядильна
фабрика». В цей період часу, а саме
протягом з 16 липня 1981 року по 18 серпня
1987 року обіймала посаду
чистильника-точильщика гребінної
майстерні з важкими умовами праці.
Таким чином, позивач була зайнята на
роботі з важкими умовами праці
протягом 6 років 1 місяця та 1 дня.

В подальшому 19.06.1990 року ОСОБА_2
працевлаштувалась до Криворізького
відділку залізниці, який згідно наказу
міністерства транспорту України № 289
від 05.06.2000року був реорганізований в
Криворізьку дирекцію залізничних
перевезень державного підприємства
«Придніпровська залізниця», звідки
звільнилась 28.02.2013 року за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
за віком на підставі ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, праця з важкими умовами в
період з 16 липня 1981 року по 18 серпня 1987
року дала позивачці право на пенсію за
віком на пільгових умовах на підставі
Порядку застосування Списків № 1 та № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи.

Проте з вини посадової особи
Криворізької дирекції залізничних
перевезень ДП «Придніпровська
залізниця», що відповідає за своєчасне
письмове повідомлення про виникнення
права на пенсію на пільгових умовах,
позивачку не було своєчасно
повідомлено про її право виходу на
пенсію на пільгових умовах в 2010 році. У
зв'язку з чим, позивачка вимушена була
працювати ще 3 роки та звільнитись за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію за віком. Відтак, позивачка з
вини відповідача позивачка
пропрацювала ще 3 роки, тобто 36 місяців
е отримуючи пенсію.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково. Стягнуто з ДП
«Придніпровська залізниця» на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду за
неотримання пенсії через несвоєчасне
оформлення пенсії за пільговим стажем
починаючи з 22 січня 2010 року по 14 березня
2013 року в розмірі 48374,61 грн.; компенсацію
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати починаючи з 22 січня 2010 року по 14
березня 2013 року в розмірі 6132,94 грн.;
компенсацію завданої моральної шкоди в
розмірі 1000,00 грн.; а також судові
витрати в розмірі 788,68 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповноту встановлення обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, надання неправильної
оцінки доказам наявним в матеріалах
справи, просив скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. В обґрунтування апеляційної
скарги посилався на те, що в основу
оскаржуваного рішення полягли
пояснення свідків, які в судовому
засіданні першої інстанції пояснили,
що про факт несвоєчасного повідомлення
ОСОБА_2 про право на пенсію на пільгових
умовах їм стало відомо зі слів
позивачки. Між тим, інших доказів
вказаного факту позивачкою не
наведено. Разом з тим, заявленого
свідка з боку відповідача суд не
допитав, відмовивши в задоволенні
заявленого відповідного клопотання.
Також зазначив, що задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції
посилався на відсутність в матеріалах
справи корінця повідомлення про дату
настання права виходу на пенсію за
віком на пільгових умовах з підписом
позивача. Проте на думку відповідача
судом не прийнято до уваги той факт, що
вказане повідомлення було знищено у
відповідності до чинного
законодавства. Вважає, що при вирішенні
спору по суті, судом невірно
застосовано норму матеріального права.
Зокрема згідно ст. 101 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», на яку
посилався суд, обґрунтовуючи
оскаржуване рішення, передбачає
матеріальну відповідальність лише у
випадках, коли працівник звернувся до
підприємства на якому він працює із
заявою про оформлення пенсії, але
відповідальна посадова особа
зазначеного підприємства несвоєчасно
оформила всі необхідні документи для
призначення пенсії та не направила їх
до органу, що призначає пенсію, або
направила їх із порушенням
встановленого законом 10-ти денного
строку. При цьому відповідач в
апеляційній скарзі зазначив, що в 2010
році від ОСОБА_2 заяви про оформлення
пенсії не надходило та відповідно
процедура оформлення їй пенсії не
надходила.

В письмових запереченнях ОСОБА_2,
посилаючись на обґрунтованість та
законність рішення суду, висновки
якого відповідають фактичним
обставинам справи, просила постановити
ухвалу, якою відхилити апеляційну
скаргу, залишивши оскаржуване рішення
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_2 з березня 1977
року по травень 1990 року перебувала в
трудових відносинах із Криворізькою
вовнопрядильною фабрикою ім. Комсомолу
України, яка реорганізована в ЗАТ
"Вовнопрядильна фабрика" (а.с.69-71). В тому
числі в період з 16.07.1981 року по 18.08.1987
року працювала чистильником -
точильником з важкими умовами праці
гребінної майстерні (а.с.29-32). Рішенням
комісії при Головному управлінні
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області від 14 червня
2013 року Комісією прийнято рішення
підтвердити період роботи з 16.07.1981 року
по 18.08.1987 року для зарахування до
пільгового стажу роботи за Списком № 2.
(а.с.16). Згідно довідки від 11.11.2013 року
ОСОБА_2 перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Кривого Рогу, як
пенсіонер за віком, за Списком № 2
терміном з 15.03.2013 року (а.с.28).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди та
компенсації втрати частини грошових
коштів у зв'язку з порушенням їх
виплати, суд першої інстанції виходив з
доведеності позивачем позовних вимог в
цій частині.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності до ст. 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи: працівники, зайняті повний
робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, і за результатами атестації
робочих місць: чоловіки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 25 років, з них не менше 12 років 6
місяців на зазначених роботах; жінки -
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з шкідливими і
важкими умовами праці, пенсії на
пільгових умовах призначаються із
зменшенням віку, передбаченого статтею
12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6
місяців такої роботи чоловікам і за
кожні 2 роки такої роботи - жінкам. При
наявності пільгового стажу 6 років,
вона мала право на зниження пенсійного
віку на 3 роки, а саме мала право на
звільнення та на отримання пенсії у
віці 52 роки. Відповідно до трудової
книжки ОСОБА_2 працювала на
Криворізькій вовнопрядильній фабриці
ім. Комсомолу України, яка
реорганізована у ЗАТ "Вовнопрядильна
фабрика" з 16.07.1981 року по 18.08.1987 року на
посаді чистильник - точильник з важкими
умовами праці гребінної майстерні.
Згідно п. 3 (прядильне виробництво)
розділу ХХІ Списку № 2, затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 року № 1173, правом на пільгову
пенсію користуються чистильники -
точильники апаратів. В особових
картках звільнених працівників
Криворізької вовнопрядильної фабрики
ОСОБА_2 значиться точильником -
чистильником 3 р. цеху
гребенечесального з 16.07.1981 року по
18.08.1987 року. Період роботи з 16.07.1981 року
по 18.08.1987 року зараховується до
пільгового стажу роботи за Списком № 2.
Позивач досягла пенсійного віку та при
наявності в неї стажу 6 років мала право
на зниження пенсійного віку на 3 роки,
мала право на звільнення та на
отримання пенсії у віці 52 роки, тобто з
22 січня 2010 року.

Пунктом 2 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій (далі Порядку)
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України від
25 листопада 2005 року №22-1 (з подальшими
змінами)встановлено, що заява про
призначення пенсії працюючим
громадянам і членам їх сімей (у зв'язку
з втратою годувальника) та про
відстрочку часу її призначення
відповідно до Закону подається
працівником (членом його сім'ї у зв'язку
з втратою годувальника) до управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах у містах (далі - орган,
що призначає пенсію) через
уповноважену посадову особу
підприємства, установи, організації
(далі - посадова особа). За бажанням
особи така заява може бути подана
особисто за місцем проживання
(реєстрації).

Відповідно до п. 34 Порядку посадова
особа зобов'язана не пізніше місяця до
дня досягнення працівником пенсійного
віку письмово повідомити його про
виникнення права на пенсію за віком, у
тому числі на пільгових умовах.

Згідно п. 35 Порядку, посадова особа у
10-денний термін з дня одержання заяви
про призначення пенсії оформляє всі
необхідні документи і направляє їх до
органу, що призначає пенсію, за
місцезнаходженням підприємства,
установи, організації або за місцем
проживання (реєстрації) особи.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», підприємства
та організації несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
громадянам або державі внаслідок
несвоєчасного оформлення або подання
пенсійних документів, а також за видачу
недостовірних документів, і
відшкодовують її.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушено.

Положенням ст. 1156 ЦК України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями,
бездіяльністю особистим майновим
правам фізичної особи, відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
щодо недоведеності відповідачем факту,
що шкода ОСОБА_2 завдана не з його вини.

Перевіряючи правильність задоволення
позовних вимог в частині стягнення
компенсації втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, колегія суддів
погоджується з висновком суду в цій
частині, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3,4, постанови
Кабінету Міністрів України № 159 від
21.02.2001 року "Про затвердження порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку із порушенням термінів їх
виплати" компенсації втрати частини
грошових доходів у зв'язку із
порушенням термінів підлягають такі
грошові доходи разом із сумою
індексації, які одержують громадяни у
гривнях на території України і не мають
разового характеру: пенсії (з
урахуванням надбавок, доплат,
підвищень до пенсії).

Перевіряючи правильність задоволення
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.,
колегія суддів погоджується з
висновком суду в цій частині, з огляду
на те, що неправомірними діями
відповідача позивачеві було
спричинено моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди визначено судом
першої інстанції виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, судом враховано
конкретні обставини по справі,
моральні страждання позивача,
істотність вимушених змін у її
життєвих стосунках, і наслідків, що
наступили

Доводи апеляційної скарги щодо
своєчасного повідомлення позивача про
її право виходу на пенсію за віком на
пільгових умовах, не приймаються до
уваги колегією суду, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи та
поясненнями свідка ОСОБА_6, наданими в
суді апеляційної інстанції, яка
пояснила, що їй лише зі слів ОСОБА_4
відомо про те, що остання мала намір
оформлювати пенсію ОСОБА_7, однак
безпосереднім свідком вказаних подій
ОСОБА_6 не була.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суду не приймаються до уваги,
оскільки вони фактично зводяться до
переоцінки рішення суду та незгодою з
висновками суду по оцінці доказів.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" в особі Криворізької
дирекції залізничних перевезень
відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: