Справа № 146/1487/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" жовтня 2014 р.
Томашпільський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого - судді

Скаковської І.В.,

за участю секретаря

Гриб Ю.А.,

позивача

ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у смт.
Томашпіль цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Великорусавської сільської
ради Томашпільського району
Вінницької області про визнання права
власності на спадкове майно, -

В С Т А Н
О В И В:

19 вересня 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просить визнати за ним право
власності на спадкове майно, яке
залишилося після смерті його матері
ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
складається з земельної частки (паю) №
НОМЕР_1 площею 3,1856 га, яка розташована
на території Великорусавської
сільської ради Томашпільського району
Вінницької області.

Даний позов ОСОБА_1 обґрунтував
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Русава
Томашпільського району Вінницької
області померла його мати ОСОБА_2. Після
її смерті відкрилася спадщина на все її
майно, в тому числі на земельну частку
(пай) під № НОМЕР_1 площею 3,1856 га, яка
розташована на території
Великорусавської сільської ради
Томашпільського району Вінницької
області.

Позивач зазначає, що державний акт на
право власності на земельну ділянку не
видавався, оскільки мати померла до
початку розпаювання і заміни
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) на державні акти на право
власності на земельну ділянку у 2003
році, а виданий їй сертифікат, який
видавався в одному екземплярі,
втрачений.

ОСОБА_1 вказує, що він є єдиним
спадкоємцем майна матері по закону.

В даний час у позивача виникла
необхідність оформлення належним
чином свої права на спадкове майно,
однак через те, що вчасно він не подав
заяву про прийняття спадщини, ним було
пропущено строк для подання даної
заяви до нотаріальної контори, а, окрім
того, і відсутній сертифікат на право
на земельну частку (пай), тому з даною
заявою він вимушений звернутися до
суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, посилаючись
на обставини, зазначені в позовній
заяві, попросив позов задовольнити.

Представник відповідача -
Великорусавської сільської ради - в
судове засідання не з'явився, однак
сільський голова Великорусавської
сільської ради Чумак В.В. подав до суду
заяву, в якій просить справу слухати у
відсутності представника сільської
ради, позовні вимоги визнає, не
заперечує проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
розглянувши заяву відповідача,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які
беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази або під
час попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відносини спадкування регулюються
правилами ЦК України, якщо спадщина
відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. У разі коли спадщина, яка
відкрилася до набрання чинності ЦК
України і строк на її прийняття не
закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.

За змістом розділу VІІ вказаного
Кодексу, прийняття спадщини - це акт,
який поширюється на всі об'єкти
спадкування водночас і свідчить про
бажання скористатися правом на
спадщину. До спадкоємця в момент
виникнення правонаступництва
переходять і ті права, які в цей час ще
не були відомі.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Момент відкриття спадщини
міститься в правилі ст. 525 цього
Кодексу, а саме моментом відкриття
спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.2 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року № 720 "Про
порядок паювання земель, переданих в
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" право на земельну частку
(пай) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства
відповідно до списку, що додається до
державного акту на право колективної
власності на землю.

Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК
1990 року та даного Указу Президента
особа набуває право на земельний пай за
наявності трьох умов: перебування у
членах КСП, включення до списку осіб,
доданого до державного акта на право
колективної власності на землю,
одержання КСП цього акта.

Згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року, при вирішенні спору про
спадкування права на земельну частку
(пай) основним документом, що
посвідчує таке право, є сертифікат про
право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на
земельну частку (пай), але за життя не
одержав сертифіката на право власності
на земельну частку (пай) або помилково
не був включений (безпідставно
виключений) до списку, доданого до
державного акта про колективну
власність на землю відповідного
сільськогосподарського підприємства,
товариства тощо, при вирішенні спору
про право спадкування на земельну
частку (пай) суд застосовує
положення чинного на час існування
відповідних правовідносин Земельного
кодексу України 1990 року, Указу
Президента України від 8 серпня 1995
року N 720/95 "Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям" та
відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі
слід ураховувати, що згідно з пунктом 17
Перехідних положень Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року
сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам таких часток (паїв) у натурі
на місцевості) земельних ділянок та
видачі їм державних актів на право
власності на землю.

Як вбачається із довідки відділу
Держземагентства у Томашпільському
районі № 2377 від 20.08.2014 року, гр. ОСОБА_2
державний акт на право власності не
видавався, так як згідно технічної
документації по передачі земельних
часток (паїв) з виготовленням державних
актів на право власності на землю
власникам сертифікатів на території
Великорусавської сільської ради (ТОВ
«Русава с.В.Русава), розпаювання
відбулося в 2003 році гр. ОСОБА_2
знаходиться в списку померлих до
моменту розподілу земельних часток
(паїв), земельна частка пай) знаходиться
під номером НОМЕР_1 площею 3,1956 га.

Окрім того, згідно довідки
Великорусавської сільської ради,
спадщина, що залишилася після смерті
ОСОБА_2 складається із права на
земельну частку(пай), № НОМЕР_1 у
списках померлих до моменту розподілу
земельних часток. Тобто покійна ОСОБА_2
мала лише право на отримання земельної
ділянки, тому суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до Великорусавської сільської ради
Томашпільського району Вінницької
області про визнання права власності
на спадкове майно, так як документ, що
посвідчує право на земельну ділянку, у
спадкоємця відсутній, оскільки
спадкодавцю не видавався .

На підставі викладеного,
керуючись ст. 2 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року № 720 "Про
порядок паювання земель, переданих в
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям", ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Великорусавської сільської ради
Томашпільського району Вінницької
області про визнання права власності
на спадкове майно, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Вінницької області через
Томашпільський районний суд
Вінницької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Вінницької області через
Томашпільський районний суд
Вінницької області.

Суддя: І. В. Скаковська