У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Висоцької В.С.,Ступак О.В.,Кафідової
О.В.,Фаловської І.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 19
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від
3 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_6
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 29 960,8 грн, що виникла через
неналежне виконання зобов'язання.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 3 лютого
2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із ухваленими судовими
рішеннями, ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просило скасувати
оскаржувані судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 8 лютого 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено договір, за яким позичальник
одержав кредит у розмірі 5 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 48 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевими терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (до 8 лютого 2007 року). При цьому
відповідач погодився з Умовами і
правилами надання банківських послуг,
факти отримання кредиту та
використання кредитної картки ним не
оспорювалися (а.с. 13-20).

Згідно із розрахунком заборгованості
за кредитним договором від 8 лютого
2006 року ОСОБА_6 має 29 960,8 грн
заборгованості, яка складається з: 3 949,62
грн заборгованості за кредитом,
заборгованості за процентами у розмірі
24 108,28 грн та 1 902,89 грн штрафу (а.с. 7-11).

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Згідно з частиною 5 статті 261
ЦК України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

З огляду на те, що у зобов'язальних
правовідносинах наслідком невиконання
або неналежного виконання боржником
зобов'язання є порушення суб'єктивного
права кредитора, початком перебігу
строку позовної давності є момент
порушення цього права, беручи до уваги
те, коли він довідався або міг
довідатися про його порушення.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Як встановлено судом, після спливу
строку дії кредитної картки відповідач
сплатив останній платіж 11 червня 2008
року, що свідчить про переривання
строку позовної давності (частина 1
статті 264 ЦК України). Відтак, із
зазначеної дати перебіг строку
позовної давності почався заново та
сплив 11 червня 2011 року.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 до ухвалення судом рішення
заявив про застосування строків
позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд,
обґрунтовано вважав, що вимоги банку не
підлягають задоволенню у зв'язку зі
спливом строку позовної давності,
оскільки він звернувся до суду з
позовом лише 1 листопада 2013 року.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права (частина 1 статті
337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 3 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.С.
Висоцька О.В. Кафідова О.В. Ступак І.М.
Фаловська