АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1258/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3188/14
Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г.
Доповідач Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м. ПолтаваАпеляційний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - БОНДАРЕВСЬКОЇ С.М., КУЗНЄЦОВОЇ
О.Ю.,

за участю секретаря - САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні провадження за апеляційною
скаргою Дочірнього підприємства
"Полтавський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" на рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 15
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства
"Полтавський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 рок ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, у якому зазначала, що
11.03.14 року була звільнена з посади
техніка ДП «Полтавський
облавтодор», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України, у зв'язку із скороченням
штатної чисельності працівників.

Вказане звільнення вважає незаконним
та безпідставним, оскільки вона має
статус одинокої матері, на утриманні
якої знаходиться двоє дітей.

Крім того, подання про звільнення
ОСОБА_1 розглядалося за її відсутності
без повідомлення про засідання
профспілкового комітету.

Просила поновити на роботі та стягнути
з ДП «Полтавський облавтодор» середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 15 вересня 2014
року позовні вимоги задоволено,
поновлено ОСОБА_1 на посаді техніка ДП
«Полтавський облавтодор» ВАТ
«Державна компанія «Автомобільні
дороги України».

Стягнуто з ДП «Полтавський облавтодор»
ВАТ «Державна компанія «Автомобільні
дороги України» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 17 383,80 грн.

Стягнуто з ДП «Полтавський облавтодор»
ВАТ «Державна компанія «Автомобільні
дороги України» на користь держави
судовий збір у розмірі 487,20 грн.

У частині поновлення на роботі рішення
місцевого суду допущено до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі порушено питання
про скасування рішення з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права і ухвалення
нового рішення про відмову у позові.

Апеляційний суд, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у межах заявлених вимог
та доводів апеляційної скарги, вважає,
що остання задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційної
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Із справи вбачається, що на підставі
наказу №11 від 31.01.12 року
ОСОБА_1 було прийнято на посаду техніка
ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ
«Державна компанія «Автомобільні
дороги України» за переведенням із
філії «Полтавський райавтодор» ДП
«Полтавський облавтодор» (а.с. 128).

Відповідно до наказу №10-К від 11.03.14 року
позивачку звільнено з займаної посади,
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку із скороченням штатної
чисельності працівників ДП
«Полтавський облавтодор» з виплатою
ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі
середньомісячного заробітку та
зобов'язання бухгалтерії зробити
повний розрахунок із врахуванням
виплати компенсації за 16 календарних
днів невикористаної щорічної
відпустки за робочий період з 1.02.13 року
по 31.01.14 року, 3 календарних
дні невикористаної щорічної відпустки
за робочий період з 1.02.14 року по 11.03.14
року, та 10 календарних днів додаткової
оплачуваної відпустки працівникам, які
мають дітей, за 2014 рік (всього - 29
календарних днів).

Підставою для видання наказу про
звільнення позивачки зазначено:
письмова згода профспілкового
комітету (протокол №7
від 28.02.14 року), копія свідоцтва про
народження дитини від 30.01.07 року, серії
1-КЕ №038557, довідка від 6.01.14 року за №2
Супрунівської сільської ради про склад
сім'ї, копія рішення Полтавського
районного суду Полтавської області про
розірвання шлюбу (а.с. 6).

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

Указані гарантії одинокому батьку чи
матері від звільнення з роботи з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
розповсюджуються на них лише за умови
неперебування у шлюбі, тобто
самостійного утримання дитини віком до
чотирнадцяти років або
дитини-інваліда.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 36 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Шлюб є
підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Місцевим судом вірно встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на утриманні ОСОБА_1 знаходиться
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання
якого, на підставі рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 1 листопада 2011
року з батька дитини - ОСОБА_3,
присуджено стягнення аліментів у
розмірі 1/4 частини усіх видів
заробітку щомісячно, проте, відповідно
до довідки Київського ВДВС
Полтавського МУЮ, у період з 10.10.11 року
по 1.04.14 року позивачкою аліменти на
дитину не отримувались.

Також вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 розірвано рішенням
Полтавського районного суду
Полтавської області від 28.05.13 року, та
згідно з довідкою виконавчого комітету
Супрунівської сільської ради
Полтавського р-ну, Полтавської області,
до складу сім'ї позивачки входять лише
дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

Підстава для звільнення позивачки з
посади є скорочення штату (ч. 1 ст. 40 КЗпП
України), а не повна ліквідація
підприємства.

З урахуванням зазначеного, місцевий
суд дійшов вірного висновку, що на
момент звільнення позивачки за
скороченням штату (ч. 1 ст. 40 КЗпП
України) ОСОБА_1 була одинокою матір'ю,
звільнення якої, у силу положень ч. 3 ст.
184 КЗпП України, з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається (крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням), тому звільнення
позивачки з обійманої посад є
незаконним, оскільки її вивільнення
проведено з порушенням вимог КЗпП
України.

Посилання апелянта щодо відсутності
підстав стверджувати про наявність у
позивачки статусу одинокої матері, є
безпідставним, з огляду на п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», у відповідності до якого
роз'яснено, що до одиноких матерів
належать жінки, які не перебувають у
шлюбі, і у свідоцтві про народження
їхньої дитини відсутній запис про
батька дитини або такий запис зроблено
в установленому порядку за вказівкою
матері, а також вдови та інші жінки, які
виховують і утримують дитину самі.

Встановлені у справі обставини
перебування позивачки у розлученні з
батьком дитини (факту розірвання шлюбу)
та неотримання від останнього
матеріальної допомоги на утримання
малолітньої дитини, дає підстави для
висновку, що ОСОБА_1 є одинокою матір'ю.

Крім того, апелянтом не заперечується,
що ОСОБА_1 під час роботи у ДП
"Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" надалась додаткова
оплачувана відпустка тривалістю 10
календарних днів, як працівнику, на
утриманні якого знаходиться малолітня
дитина, про що також вказано у наказі
про звільнення у частині компенсації
днів невикористаної відпустки (а.с. 6) та
наказі про надання соціальної
відпустки №2-В від 13.01.14 року (а.с. 110).

Сторонам роз'яснювалися зміст та
вимоги ст. ст. 10, 60 КЗпП України, проте
доказів того, що ОСОБА_1 утримує дитину
не одна, апелянтом не надано.

Відповідно до п. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
але не більше як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше року, не з вини працівника,
орган, який розглядає трудовий спір,
виносить рішення про виплату
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу.

У пункті 32 постанови Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що у випадку
стягнення на користь працівника
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з незаконним
звільненням він визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи із
заробітку за останні два календарних
місяці роботи.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100 (з наступними змінами), нарахування
виплат, що обчислюється із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів. Середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Розрахунок сум середнього заробітку
ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу
місцевим судом здійснено у
відповідності до вимог закону, з
урахуванням положень Порядку
обчислення середньої заробітної плати
та роз'яснень Верховного Суду України,
за період з 12.04.14 року по 15.09.14 року,
виходячи з середнього заробітку
позивачки за два останні повні
відпрацьовані місяці роботи, згідно
наданого відповідачем розрахунку
середнього заробітку (а.с.150), та
кількості робочих днів до ухвалення
судом рішення про поновлення на роботі.

Також характерною є обставина того, що
правильність розрахунку судом
середньої заробітної плати позивачки у
доводах апеляційної скарги
представником ДП "Полтавський
облавтодор" не ставилось під сумнів.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що підстави для зміни чи
скасування рішення місцевого суду
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-308, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Полтавський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"
відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 15 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
С.Ю. МАРТЄВ

Судді :
С.М. БОНДАРЕВСЬКА

О.Ю. КУЗНЄЦОВА

З оригіналом згідно:

суддя
С.Ю. МАРТЄВ