АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2602/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Прокулевич В. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
Новіков О. М. РІШЕННЯ
09 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНовікова О.
М.суддівВініченка Б. Б. , Бондаренка С. І.
при секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд» в
особі арбітражного керуючого Левченка
В.М. на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 26 серпня 2014 року по справі
за позовом ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд» до ОСОБА_7, треті
особи: Управління ПФУ в м. Умані та
Уманському районі, Уманська ОДПІ,
Міністерство Оборони України, ВАТ
«Дашуківські бетоніти» про визнання
правочину недійсним, -
в с т а н о в и л а :
У квітні 2013 року ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд» в особі
арбітражного керуючого Левченка В.М.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7
про визнання правочину недійсним,
посилаючись на те, що ухвалою
господарського суду Черкаської
області від 14.08.2012 року по справі №14/4075
достроково припинено повноваження
арбітражного керуючого Олексенко Н.В.
та призначено ліквідатором банкрута,
ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд»,
ліцензованого арбітражного керуючого
Під час виконання обовязків
ліквідатора встановлено, що 21.04.2006 року
між ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд» та
ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення. Відповідно до умов
договору продавець продав, а покупець
купувала нежитлове приміщення,
розташоване в будівлі гуртожитку, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Згідно умов
договору дані приміщення належать
продавцю на підставі свідоцтва про
право власності, виданого відділом
житлового господарства виконавчого
комітету Уманської міської ради від
15.11.2005 року ЯЯЯ 064712, зареєстрованого в
БТІ м. Умані під № 8130, що підтверджуєтья
витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно № 10420191 від 18.04.2006 року,
реєстраційний номер 12787931.
Відповідно до п. 2 договору ціна за
вказане в ньому майно склала 72 590 грн.,
які покупець зобовязався сплатити
продавцю до 21.07.2006 року.
Після укладення вказаного договору
покупець використав майно на власний
розсуд, проте кошти за нього не сплатив.
Таким чином, даний правочин не був
спрямований на настання реальних
правових наслідків, а тому позивач
просив суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 21 квітня 2006 року
укладений між ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд» та ОСОБА_7
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 серпня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд» в особі
арбітражного керуючого Левченка В.М.
подав апеляційну скаргу в якій просив
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі. При цьому вказує, що
дане рішення незаконне та ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення не в повній мірі відповідає
зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що при
укладенні спірного договору не було
встановлено будь-яких порушень чинного
законодавства України, а також ВАТ
«Трест Уманьпромжитлобуд» пропущено
строк позовної давності для
предявлення вимог, вказаних у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
квітня 2006 року укладено договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення між ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд» та ОСОБА_7
Відповідно до умов даного договору
продавець продав, а покупець купив
нежитлове приміщення, що розташоване в
будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1, за ціною
72 590 грн., який вчинено письмово,
посвідчено нотаріусом, зареєстровано у
БТІ та передано покупцю ОСОБА_7

Відповідно до п. 2 вказаного договору
покупець зобовязувався сплатити
продавцю 72 590 грн. до 21 липня 2006 року.

Матеріали справи свідчать, що
розрахунок проведено простим векселем
№ 8 від 20.07.2006 року.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
та припинення цивільних прав та
обовязків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, пятою та шостою статті
203 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду, що договір купівлі-продажу
укладений згідно вимог чинного
законодавства України і підстави для
визнання його недійсним відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становить умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що
оспоренний правочин не був спрямований
на реальне настання правових
наслідків, тобто по суті є фіктивним,
безпідставні.

Відповідно до ст. 655 ЦК України договір
купівлі-продажу обумовлює для його
сторін наступні правові наслідки: для
продавця - передання майна у власність
покупця та отримання оплати за нього, а
для покупця - приймання майна у свою
власність та оплата його вартості
продавцю.

Як вбачається з матеріалів справи
спірне майно було передане покупцю та
зареєстроване належним чином.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у разі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Крім того з матеріалів справи видно, що
за вказане майно була проведена оплата
шляхом передання векселю. Відсутність
у бухгалтерії ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд» даних про
наявність розрахунків не може
спростовувати вказаний договір
купівлі-продажу.

Посилання апелянта на статті 232 та 238 ЦК
України, як на підставу визнання
договору недійсним також
непереконливі.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, а представник не представляв
одночасно інтереси обох сторін.

Досліджені в суді першої інстанції
докази також не дають підстави вважати,
що майно продано за заниженою ціною.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, районний суд також
послався ще на одну підставу відмови у
позові - сплив строку позовної
давності, який дійсно сплив.

Відповідно до розяснень, які містяться
у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову у позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Таким чином, відмова в задоволенні
позову на підставі пропущення строку
позовної давності та по суті позовних
вимог не можуть бути застосовані
одночасно, оскільки це дві самостійні
підстави для відмови у позові.

Погодившись з висновком суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову по суті, колегія
суддів вважає, що вказане рішення суду
необхідно змінити, виключивши з його
мотивувальної частини посилання на
відмову у задоволенні позову у звязку
із спливом позовної давності.

У зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд» - задовольнити
частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 серпня 2014
року - змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішення
посилання на сплив позовної давності
як підставу у відмові в задоволенні
позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :