Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1142/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого - судді
Шаповал Т.В.

при секретарі - Лавріненко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
заборгованості за надання послуг по
теплопостачанню за період з 01 липня 2011
року по 01 лютого 2014 року в сумі 2 736грн.
32коп., які отримані за адресою: АДРЕСА_1..

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, пославшись
на викладені в позовній заяві
обставини. Просила суд стягнути з
відповідачів на користь позивача
заборгованість за період з 01 липня 2011
року по 01 лютого 2014 року в сумі 2 736 грн. 32
коп., індекс інфляції в сумі 32, 36 грн. та
3% річних в сумі 96, 93 грн. Також просила
суд стягнути з відповідачів понесені
судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник в судовому засіданні позов
визнали. Вказували, що мають скрутне
матеріальне становище та мають змогу
погашати заборгованість лише частково.

Інші відповідачі в судове
засідання не з»явилися, судом
повідомлялись належним чином. Причини
неявки суду не повідомляли.

Заслухавши пояснення
представника позивача, відповідача та
його представника, дослідивши докази у
справі, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та
є споживачем послуг з теплопостачання,
які надаються позивачем за цією
адресою.

За період з 01 липня 2011 по 01 лютого
2014 року відповідачем як власником
житлового приміщення отримано послуги
від позивача, але плата за них внесена
не в повному обсязі, у зв'язку з чим
виникла заборгованість в розмірі 2 736
грн. 32коп.

Враховуючи, що саме ОСОБА_3 є
власником даної квартири, що було
встановлено в судовому засіданні та не
заперечувалося сторонами, суд
приходить до висновку, що
заборгованість з оплати таких витрат
має бути сплачена лише ними.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначаються Законом України
"Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 32 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги"плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору, розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України
передбачено, що плата за комунальні
послуги береться за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" встановлена відповідальність
за несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Разом з тим відповідно до
загальних умов виконання зобов'язання,
установлених ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити
певну грошову суму на користь
кредитора відповідно до
цивільно-правового договору або з
інших підстав, визначених законом, є
грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в
якому замовник зобов'язаний оплатити
надану послугу в грошах, а виконавець
має право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про те, що правовідносини, які
склалися між сторонами на підставі
договору про надання послуг
теплопостачання, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) -
вимагати сплату грошей за надані
послуги.

На підставі викладеного, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_3на користь позивача
2 736 грн. 32 коп. заборгованості за
спожиту теплову енергію.

Крім того, виходячи з
юридичної природи правовідносин
сторін як грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Застосування положень ч. 2 ст.
625 ЦК України до спірних правовідносин
також кореспондується із закріпленими
в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами,
відповідно до яких однією з вимог, за
якими може бути видано судовий наказ, є
вимога про стягнення заборгованості за
оплату житлово-комунальних послуг з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих на суму
заборгованості.

На підставі викладеного суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення позовні
вимоги про стягнення з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованості за надані послуги з
врахуванням індексу інфляції та 3%
річних.

В задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 213 -215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 /
ідентифікаційний код - НОМЕР_1/ на
користь Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" (р/р 30 в ТВБВ
№10016/0112 філії - Полтавське обласне
управління АТ «Ощадбанк», МФО 331476, код
03338030) суму заборгованості за послуги
теплопостачання в розмірі 2 736 грн. 32
коп. - заборгованості за спожиту
теплову енергію, компенсацію
інфляційних втрат підприємства в
розмірі 32 грн. 36 коп., 3% річних в розмірі
96 грн. 93 коп., всього стягнути 2 865 грн. 61
коп.

В задоволенні позовних вимог
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 /
ідентифікаційний код - НОМЕР_1/ на
користь Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" кошти в розмірі 243
грн. 60 коп. понесених позивачем судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний термін з дня проголошення
рішення.

Головуючий

Т.В.Шаповал