Справа № 6-212/11
Провадження № 22-ц/779/2159/2014
Головуючий у 1 інстанції Галущак Л.О.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Беркій О.Ю.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
начальника відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Калуського міськрайонного суду
від 16 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного
суду від 16 грудня 2011 року задоволено
подання начальника відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2, якого тимчасово
обмежено у праві виїзду за межі України
до виконання ним зобов'язання за
виконавчим листом №2-338 від 29.03.2010 року
по справі за позовом ПАТ
"Брокбізнесбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
розірвання договору та стягнення
боргу.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що ухвала є
незаконною та просить її скасувати з
підстав недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими. Зокрема, апелянт
зазначає, що державний виконавець не
надав доказів на підтвердження факту
ухилення від виконання боргових
зобов'язань і відомостей про
обізнаність щодо наявності відкритого
виконавчого провадження та строків
його добровільного виконання.
Стверджує, що невиконання зобов'язання
зумовлене об'єктивними причинами,
зокрема тим, що на його майно накладено
арешт та звернуто стягнення, внаслідок
чого апелянт втратив роботу і не має
можливості у повному обсязі виконати
зобов'язання. Зазначає, що на даний час
має намір повернути борг, проте єдиною
можливістю здійснити виконання це є
тимчасовий виїзд за кордон в
Республіку Польща для влаштування на
тимчасову роботу. Таким чином, апелянт
стверджує, що свідомого невиконання
рішення суду не було, а тому і не було
підстав для застосування тимчасового
обмеження у праві виїзду його за межі
України.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3
доводи апеляційної скарги підтримали з
наведених у ній мотивів та просили
задовольнити скаргу.

Представник відділу ДВС Калуського
міськрайонного управління юстиції в
судове засідання не з'явився. Заступник
начальника відділу ДВС подав до суду
клопотання, в якому просив розгляд
справи проводити без участі
представника відділу та зазначив, що
при винесенні рішення по даній справі
покладається на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта та його
представника, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з таких
підстав.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд виходив з того, що таке
подання є обґрунтованим і підлягає до
задоволення, оскільки перебування
відповідача за кордоном утруднить і
зробить неможливим виконання рішення
суду.

Однак до такого висновку суд
дійшов з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Права та обов'язки державного
виконавця передбачено ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження".
Пунктом 18 ч.3 цієї статті закріплено
право державного виконавця, у процесі
здійснення виконавчого провадження у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Виходячи зі змісту даної норми права,
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника застосовується судом у
випадку встановлення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язань.

Зважаючи на те, що подання державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
розглядається негайно тільки з участю
державного виконавця, та з огляду на
положення ст.ст.10, 60 ЦПК України, саме на
державного виконавця покладається
обов'язок доказування факту ухилення
боржника від виконання рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у міському відділі
Калуського МУЮ знаходиться виконавчий
лист №2-338 від 29.03.2010 року, виданий
Калуським міськрайонним судом про
стягнення з ОСОБА_2 161504,50 грн. боргу на
користь ПАТ "Брокбізнесбанк" (а.с.61).

29.04.2010 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
зазначеного виконавчого листа (а.с.60).

В обгрунтування подання про обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,
державний виконавець посилався на те,
що у наданий для добровільного
виконання строк рішення боржником не
виконується, в ході примусового
виконання накладено арешт на майно
боржника, направлено запити в
реєстраційні установи, здійснено
виходи за місцем проживання боржника,
направлено виклики; ОСОБА_2 за адресою,
вказаною у виконавчому документі не
зареєстрований, місце отримання
боржником доходів теж невідоме. Також у
поданні зазначено, що до відділу ДВС
надійшла заява стягувача про те, що
боржник здійснює регулярні поїздки за
кордон з метою отримання прибутку, тому
стягувач просив обмежити боржника у
праві виїзду за межі України.

Всупереч ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України,
будь-яких доказів (документів,
викликів, відповідей реєстраційних
органів тощо) на підтвердження
обставин, викладених у поданні, до
матеріалів справи не долучено.

Надані ж державним виконавцем
документи (постанова про відкриття
виконавчого провадження, виконавчий
лист) свідчать про факт наявності
зобов'язання ОСОБА_2, однак не про факт
ухилення останнього від виконання
рішення суду.

Із вищенаведеного вбачається, що
державним виконавцем не дотримано
вимог Закону України "Про виконавче
провадження" щодо повноти вчинення
виконавчих дій, не надано доказів на
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх боргових
зобов'язань і відомостей про
обізнаність боржника щодо наявності
відкритого виконавчого провадження та
строків його добровільного виконання.

Крім того в судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_2 надав для
огляду відкриту консульством
Республіки Польща робочу візу для
виїзду боржника на роботу до цієї
країни та закордонний паспорт з
відмітками у ньому про виїзди до
Республіки Польща. Оскільки в Україні
влаштуватись на роботу ОСОБА_2 змоги не
має, тому просив дозволити йому
виїжджати на роботу за кордон, щоб
добровільно повернути борги Банку.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
наданими державним виконавцем
доказами не підтверджується факт
ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення
суду, суд дійшов помилкового висновку
про задоволення подання державного
виконавця про тимчасове обмеження
останнього у праві виїзду за межі
України. Крім того, ухвала суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.210
ЦПК України, оскільки не містить
мотивів, з яких суд дійшов висновку про
задоволення подання.

Таким чином, з урахуванням допущених
судом першої інстанції порушень норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що ухвала суду
не може залишатися в силі та підлягає
скасуванню відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК
України з постановленням нової ухвали
про відмову в задоволенні подання
державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду
від 16 грудня 2011 року скасувати та
постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання начальника
відділу державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.Ю. Беркій

Я.Д. Горблянський