Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0608/2-2244/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк Національний кредит"
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4,
орган опіки та піклування Зарічанської
сільської ради Житомирського району
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення

за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Банк Національний кредит", третя особа
- орган опіки та піклування
Зарічанської сільської ради
Житомирського району про зняття
заборон та припинення іпотеки

за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства "Банк
Національний кредит", ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 03
березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

19.12.2012 року ПАТ "Банк Національний
кредит" звернулося до суду з позовом,
вимоги якого неодноразово збільшувало,
та остаточно просило (а.с. 119 том 2)
звернути стягнення на предмет іпотеки:
житловий будинок АДРЕСА_1, земельну
ділянка для будівництва і
обслуговування жилого будинку, площею
0,0781 га, кадастровий номер :02:001:0978,
що знаходиться за вищевказаною
адресою, які належать на праві
власності ОСОБА_2, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№08/08, укладеним 25.02.2008 року між Банком і
ОСОБА_4, в сумі 2009922 грн. 23 коп., яка
складається із:

- 478556 грн. 14 коп. боргу за кредитом
станом на 20.01.2014 року;

- 238636 грн. 81 коп. боргу за відсотками
станом на 20.01.2014 року;

- 362603 грн. 44 коп. пені за несвоєчасне
повернення кредиту станом на 20.01.2014
року;

- 155385 грн. 41 коп. пені за несвоєчасне
повернення відсотків станом на 12.12.2012
року;

- 26916 грн. 89 коп. - 3% річних від
простроченої суми процентів згідно
п.6.5. кредитного договору та ст. 625 ЦК
України станом на 12.12.2012 року;

- 596633 грн. 24 коп. - 30% річних від
простроченої суми кредиту, згідно п. 6.5.
договору та ст. 625 ЦК України станом на
20.01.2014 року;

- 80628 грн. 48 коп. інфляційних втрат за
прострочення повернення кредиту ст. 625
ЦК України станом на 12.12.2012 року;

- 70561 грн. 82 коп. інфляційних втрат за
прострочення повернення відсотків
згідно ст. 625 ЦК України станом на 12.12.2012
року.

Позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів, визначити початкову
ціну земельної ділянки - 78595 грн.,
житлового будинку - 654419 грн. Крім того,
просив виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших
осіб, які зареєстровані в житловому
будинку АДРЕСА_1, що є предметом
іпотеки, стягнути судові витрати в
сумі 3654 грн.

В обґрунтування позову Банк посилався
на те, що 25.02.2008 року між АКБ "Банк
Національний кредит" та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір №08/08,
відповідно до якого позичальнику
надано у кредит 640000 грн. на строк до
23.02.2018 року, зі сплатою 17% річних, з 15.05.2008
року - 19% річних, з 31.10.2008 року - 25% річних.
Крім того, в цей же день між Банком та
позичальником укладено іпотечний
договір, відповідно до якого ОСОБА_4
передав в іпотеку незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1
та земельну ділянку площею 0,17 га за
вищевказаною адресою. Додатковою
угодою № 1 до іпотечного договору від
06.12.2011 року сторонами погоджено новий
предмет іпотеки - житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0781
га, кадастровий номер :02:001:0978.
06.12.2011 року ОСОБА_4, з дозволу Банку,
продав вказаний житловий будинок та
земельну ділянку ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_4 не виконує належним
чином умови кредитного договору, Банк
просив звернути стягнення на іпотечне
майно, та виселити з жилого будинку
осіб, які в ньому зареєстровані.

У липні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду із зустрічним
позовом, в якому просили:

- припинити іпотечний договір від 25.02.2008
року та договір про внесення змін до
іпотечного договору № 1 від 06.12.2011 року,
які були укладені між ПАТ "Банк
Національний кредит" і ОСОБА_4;

- зняти заборону та припинити іпотеку
щодо житлового будинку АДРЕСА_1,
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку, площею
0,0781 га, кадастровий номер :02:001:0978,
що знаходиться за вищевказаною
адресою, накладену у зв'язку з
посвідченням іпотечного договору від
25.02.2008 року та договору про внесення
змін до нього;

- виключити з Єдиного реєстру заборон
та їх обтяжень майно - житловий будинок
АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0781
га, кадастровий номер :02:001:0978;

- виключити з Державного реєстру іпотек
житловий будинок АДРЕСА_1, земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку, площею
0,0781 га, кадастровий номер :02:001:0978,
що знаходиться за вищевказаною
адресою.

В обґрунтування позову посилалися на
те, що ними в період шлюбу придбано
вищевказане нерухоме майно з дозволу
ПАТ "Банк Національний кредит",
відповідно до вимог п.п. 5.2, 5.3.
іпотечного договору. Кошти за даною
угодою перераховані на рахунок ПАТ
"Банк Національний кредит" для
погашення кредитної заборгованості.
При цьому, Банк не укладав з ними
будь-яких іпотечних договорів. За таких
обставин вважають, що іпотечний
договір припинив свою дію.

Рішенням Житомирського районного суду
від 03 березня 2014 року у задоволенні
позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Банк
Національний кредит", посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просило скасувати рішення що
відмови у задоволенні вимог Банку про
звернення стягнення на іпотечне майно
та виселення, ухвалити нове рішення про
задоволення вказаних вимог. Зокрема,
апелянт послався на те, що судом
безпідставно не застосовано до даних
правовідносин положення ст. 23 Закону
України "Про іпотеку" та п. 5.1. договору
купівлі-продажу житлового будинку і
земельної ділянки від 06.12.2011 року,
внаслідок чого ухвалено незаконне
рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просили скасувати
рішення в частині відмови у
задоволенні зустрічних позовних вимог,
ухвалити нове рішення про задоволення
їх позову. Зазначили, що Банк надав
згоду на продаж будинку, всі кошти від
продажу були направлені на погашення
кредитної заборгованості. Крім того,
Банк не укладав з ними іпотечний
договір, а тому не може звертати
стягнення на їх майно.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 15.04.2014 року
рішення районного суду скасовано в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову, ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задоволено. У решті рішення залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.08.2014 року
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 15.04.2014 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.
Зазначено, що судами не з'ясовано та не
перевірено, яка заборгованість
існувала у ОСОБА_4 на момент укладення
договору купівлі-продажу від 06.12.2011
року, та межі відповідальності
відповідачів за іпотечним договором.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга ПАТ
"Банк Національний кредит" підлягає
частковому задоволення, а скарга
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Статтею 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що 25.02.2008 року
між АКБ "Національний кредит",
правонаступником якого є ПАТ "Банк
Національний кредит", та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 08/08,
відповідно до якого останньому надано
у кредит кошти в сумі 640000 грн. строком
до 23.02.2018 року зі сплатою 17% річних, з
15.05.2008 року - 19% річних, з 31.10.2008 року - 25%
річних (додаткові угоди від 15.05.2008 року
№1, від 31.10.2008 року №2). Між сторонами
договору погоджено та підписано Графік
платежів.

З метою забезпечення виконання
кредитного зобов'язання в цей же день
між АКБ "Національний кредит" та ОСОБА_4
укладений договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_4 передав Банку в іпотеку
незавершений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку
площею 0,17 га за вищевказаною адресою.

Додатковою угодою № 1 до іпотечного
договору від 06.12.2011 року сторонами
погоджено новий предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна
ділянка площею 0,0781 га, кадастровий
номер :02:001:0978.

З п. 1.1. іпотечного договору вбачається,
що даний договір забезпечує вимоги
Іпотекодержателя, що випливають з
кредитного договору № 08/08 від 25.02.2008
року.

Крім того, п. 8.1. передбачено, що у разі
часткового виконання зобов'язань
Іпотекодавцем іпотека зберігається у
початковому вигляді. У разі переходу
права власності на предмет іпотеки до
третіх осіб з указаних у цьому договорі
підстав (незалежно від наявності згоди
Іпотекодержателя на такий перехід)
право іпотеки зберігається, а така
третя особа несе усі обов'язки
Іпотекодавця у повному обсязі.

06.12.2011 року ОСОБА_4, з дозволу Банку,
продав вказаний житловий будинок та
земельну ділянку ОСОБА_2 (укладено два
окремих договори).

З пункту 5.1. договорів
купівлі-продажу вбачається, що
продавець довів до відома покупця, а
вона взяла до уваги, що на момент
укладення цих договорів житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка
площею 0,0781 га, кадастровий номер
:02:001:0978 перебувають у заставі ПАТ
"Банк Національний кредит", відповідно
до договору іпотеки, укладеного 25.02.2008
року за зобов'язаннями ОСОБА_4, що
випливають з кредитного договору № 08/08
від 25.02.2008 року. Також зазначено, що
даний договір укладається за письмовою
згодою ПАТ "Банк Національний кредит"
(ст. 9 Закону України "Про іпотеку"). При
цьому, Покупець своїм підписом
підтверджує, що їй роз'яснено та вона
згодна з тим, що відповідно до положень
ст. 23 Закону України "Про іпотеку"
набуває статусу іпотекодавця і має всі
права та несе всі обов'язки за
іпотечним договором у тому ж обсязі і
на тих умовах, що існували до набуття
нею права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку
площею 0,0781 га.

ОСОБА_3 надав письмову згоду на
придбання вищевказаного будинку та
земельної ділянки у спільну сумісну
власність подружжя (п.5.5. Договорів
купівлі-продажу).

Крім того, зі справи вбачається,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі
з 16.11.2007 року. Під час шлюбу народилося
двоє дітей: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6
- ІНФОРМАЦІЯ_2

З довідки Зарічанської сільради
від 16.04.2013 року № 379 вбачається, що у
будинку АДРЕСА_1 зареєстровані і
проживають: ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
неповнолітні діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Рішенням Житомирського районного
суду від 06.09.2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 12.11.2013 року,
визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину за кожним на
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0781 га.

Відповідно до ст. 3 Закону України
"Про іпотеку", іпотека виникає на
підставі договору, закону або
рішення суду. Іпотекою може бути
забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.
Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

У разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про іпотеку" іпотека припиняється у
разі:

- припинення основного
зобов'язання або закінчення строку дії
іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору
недійсним;

- знищення (втрати) переданої в
іпотеку будівлі (споруди), якщо
іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених
цим Законом.

Статтею 23 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою. Особа, до якої перейшло
право власності на предмет іпотеки,
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

З роз'яснень, викладених у п. 36
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" вбачається,
що у разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
третьої особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва, суди
мають враховувати, що іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (ст. 23 Закону України "Про
іпотеку").

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час укладення
договору купівлі-продажу перейшли усі
права і обов'язки іпотекодавця (як до
співвласників житлового будинку
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею
0,0781 га.), а відтак відсутні підстави для
припинення іпотеки та задоволення
зустрічного позову.

Є безпідставними доводи
апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що
вони не є іпотекодавцями, оскільки не
укладали з Банком договір іпотеки.
Вказані доводи суперечать вимогам ст. 23
Закону України "Про іпотеку", п. 5.1.
договорів купівлі продажу будинку і
земельної ділянки, та встановленим
обставинам справи.

Також, не заслуговують на увагу
доводи апелянтів і про те, що договір
іпотеки припинено на підставі ч. 1 ст. 17
Закону України "Про іпотеку" (з інших
підстав, передбачених цим Законом), та
п. 5.3. договору іпотеки від 25.02.2008 року,
оскільки п. 8.1. цього договору
передбачено, що у разі часткового
виконання зобов'язань Іпотекодавцем
іпотека зберігається у початковому
вигляді. У разі переходу права
власності на предмет іпотеки до третіх
осіб з указаних у цьому договорі
підстав (незалежно від наявності згоди
Іпотекодержателя на такий перехід)
право іпотеки зберігається, а така
третя особа несе усі обов'язки
Іпотекодавця у повному обсязі. Крім
того, слід зазначити, що пункт 5.3.
договору іпотеки не визначає порядок
(підстави) припинення іпотеки, а
регулює питання звернення стягнення на
предмет іпотеки в позасудовому
порядку.

Не підлягає припиненню іпотека і
у зв'язку з реалізацією предмета
іпотеки відповідно до Закону України
"Про іпотеку" (ст. 37, 38, 39, 41 цього Закону),
оскільки договір купівлі продажу було
укладено не між іпотекодержателем та
третьою стороною, а між іпотекодавцем і
третьою стороною із збереженням за
покупцем всіх прав та обов'язків
іпотекодавця.

Разом з тим, відмовляючи у
задоволенні позову ПАТ "Банк
Національний кредит", суд першої
інстанції виходив з того, що між Банком
та ОСОБА_2, ОСОБА_3 не укладався договір
іпотеки (кредитний договір), кошти від
продажу спірного будинку внесено на
рахунок ПАТ "Банк Національний кредит",
а тому відповідачі не повинні нести
відповідальність за кредитним
договором.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком не можна, враховуючи
наступне.

Встановлено, що у грудні 2012 року
ПАТ "Банк Національний кредит"
звернулося до суду з позовом, вимоги
якого неодноразово збільшувало, та
остаточно просило звернути стягнення
на предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості в сумі 2009922 грн. 23 коп.,
яка складається із:

- 478556 грн. 14 коп. боргу за кредитом
станом на 20.01.2014 року;

- 238636 грн. 81 коп. боргу за відсотками
станом на 20.01.2014 року;

- 362603 грн. 44 коп. пені за несвоєчасне
повернення кредиту станом на 20.01.2014
року;

- 155385 грн. 41 коп. пені за несвоєчасне
повернення відсотків станом на 12.12.2012
року;

- 26916 грн. 89 коп. - 3% річних від
простроченої суми процентів згідно
п.6.5. кредитного договору та ст. 625 ЦК
України станом на 12.12.2012 року;

- 596633 грн. 24 коп. - 30% річних від
простроченої суми кредиту, згідно п. 6.5.
договору та ст. 625 ЦК України станом на
20.01.2014 року;

- 80628 грн. 48 коп. інфляційних втрат за
прострочення повернення кредиту ст. 625
ЦК України станом на 12.12.2012 року;

- 70561 грн. 82 коп. інфляційних втрат
за прострочення повернення відсотків
згідно ст. 625 ЦК України станом на 12.12.2012
року.

З матеріалів справи вбачається,
що заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 15.03.2012
року вже стягнуто зі ОСОБА_4 на користь
ПАТ "Банк Національний кредит"
заборгованість в сумі 1062010 грн. 80 коп.,
яка утворилась станом на 22.09.2010 року та
складалася із:

- із простроченої заборгованості
по кредиту в сумі 154572 грн. 30 коп.;

- поточної заборгованості по
кредиту в сумі 485343 грн.;

заборгованості з прострочених
відсотків в сумі 329742 грн. 69 коп.;

- пені за несвоєчасне повернення
кредиту та відсотків на загальну суму
73749 грн. 88 коп. (з 27.02.2009 року по 22.09.2010
року);

- інфляційних втрат в сумі 18602 грн.
21 коп. (з 27.02.2009 року по 22.09.2010 року).

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 18.06.2012 року
вищевказане рішення змінено, зменшено
розмір заборгованості, стягнутої зі
ОСОБА_4 з 1062010 грн. 80 коп. до 30131 грн. 88 коп.
При цьому, колегія суддів виходила з
того, що ОСОБА_4 фактично отримав у
кредит тільки 440000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05.12.2012 року
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 18.06.2012 року
скасовано, а заочне рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 15.03.2012 року залишено в
силі. Судом було встановлено, що
заборгованість ОСОБА_4 становить 1062010
грн. 80 коп.

Виконавчий лист, який було видано
на підставі заочного рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 15.03.2012 року, перебував на
виконанні у ВДВС Житомирського РУЮ з
19.04.2011 року до 07.03.2012 року, та повернутий
Банку без виконання за його заявою.

Даних про те, що вказаний лист
Банком було подано на виконання
повторно, суду не надано.

Згідно умов договору іпотеки,
іпотекодавець відповідає перед
кредитором в межах кредитних
зобов'язань боржника. Оскільки заочним
рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 15.03.2012 року
стягнуто зі ОСОБА_4 заборгованість по
кредитному договору у повному обсязі,
відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повинні
нести відповідальність в межах цього
боргу та вартості іпотечного майна, з
урахуванням положень ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи та пояснень
сторін вбачається, що 06.12.2011 року (в день
укладення договору купівлі-продажу)
ОСОБА_4 вніс на рахунок Банку 700000 грн.,
які він отримав від відповідачів за
продаж будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,0781 га., що
підтверджується квитанцією №435307 від
06.12.2011 року. Доводи Банку про те, що
вищевказані кошти внесено боржником
від продажу іншого будинку, не
заслуговують на увагу та
спростовуються матеріалами справи.

Станом на 16.04.2013 року ринкова вартість
спірного будинковолодіння та
земельної ділянки становить 1886000 грн.
(висновок про вартість об'єкта оцінки
від 16.04.2013 року).

Під час апеляційного розгляду
представнику Банку було запропоновано
подати уточнений розрахунок
заборгованості, з врахуванням
визначеної суми боргу за рішенням суду,
проплат здійснених ОСОБА_4 після
винесення даного рішення та вимог ст. 625
ЦК України. Проте, представник позивача
відмовився надати такий розрахунки
зазначивши, що, на його думку, Банк має
право вимагати стягнення з
відповідачів за рахунок іпотечного
майна пеню, відсотки та інші платежі у
більшому розмірі, ніж вже визначено
рішенням суду, незважаючи на те, що
кредитна заборгованість у повному
обсязі вже стягнута зі ОСОБА_4

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції позбавлений можливості
самостійно провести відповідні
нарахування за ст. 625 ЦК України,
визначити суму боргу та її
співмірність із вартістю іпотечного
майна (п. 41 постанови Пленуму ВССУ № 5),
оскільки такі розрахунки потребують
спеціальних знань, а клопотання про
проведення експертизи позивачем не
заявлено. Враховуючи вищевикладене,
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову ПАТ "Банк Національний кредит" з
інших підстав (у зв'язку із
недоведеністю розміру заборгованості).

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Банк
Національний кредит" задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 березня 2014
року скасувати в частині відмови у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Банк
Національний кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи - ОСОБА_4, орган опіки та
піклування Зарічанської сільської
ради Житомирського району про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
вказаних вимог з інших підстав.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча Судді