РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого - судді Гусинського М. О.,

при секретарі Карпенко О.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі № 12 суду м.
Слов'янська цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

09.12.2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_3, в якому
просила поділити їх спільне майно як
подружжя, а саме: визнати спільною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3
домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнути з
ОСОБА_3 на її користь компенсацію
вартості ? частки цього домоволодіння,
пояснюючи свої позовні вимоги тим, що
вона з відповідачем перебували у шлюбі
з 20.11.1990 року по 10.07.2013 року, що будинок
був спільно збудований ними під час
шлюбу, що будівництво домоволодіння
розпочалося після укладання шлюбу й
тривало до 2008 року, що право власності
на будинок зареєстроване за
відповідачем 27.07.2011 року. Також
зазначила, що ринкова вартість будинку
на теперішній час складає 144000,00 грн. У
зв'язку з тим, що відповідач
відмовляється добровільно поділити
будинок, просила суд відповідно до
положень ст.ст. 60, 71 Сімейного кодексу
України стягнути з нього на власну
користь 72000,00 грн.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги,
дала пояснення, які співпадають з
викладеним у позові, на задоволені
позовних вимог наполягала, додатково
суду пояснила, що шлюб між нею та
відповідачем було розірвано за
рішенням суду у 2009 році, але після
розірвання шлюбу вони примирилися і
мешкали разом, хоча вона у 2009 році
отримала рішення суду про розірвання
шлюбу. У липні 2013 року у зв'язку із
зловживанням відповідачем спиртних
напоїв вона зрозуміла, що їх подальше
спільне життя неможливо, тому отримала
у відділі РАЦС свідоцтво про
розірвання шлюбу. Влітку 2013 року вона
разом зі своїми родичами поралася у
спірному будинку, зривала зайву землю
для покращення планування земельної
ділянки.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1
підтримав, на їх задоволені наполягав,
дав пояснення, які співпадають із
викладеним у позові та позивачем, суду
додатково пояснив що поділити будинок
на дві частки не можливо, тому позивач й
просить стягнути на її користь грошеву
компенсацію. Також вважає, що право
власності на спірний будинок виникло у
відповідача після його реєстрації у 2011
році, тому спірний будинок є спільною
власністю сторін по справі.

Представник відповідача ОСОБА_4
позовні вимоги не визнав, пояснив суду,
що сторони 20.11.1990 року уклали шлюб,
разом мешкали до 02.06.2009 року, що це
підтверджується викладеним у позовній
заяві ОСОБА_1 до суду про розірвання
шлюбу, що шлюб між сторонами було
розірвано судом, набуло чинності 29.09.2009
року, що і є датою розірвання шлюбу. З
листопада 2009 року ОСОБА_3 мешкав з іншою
жінкою, ніяких відносин з позивачем не
підтримував. Дозвіл на будівництво
спірного будинку відповідач отримав у
1988 році, ще під час перебування у шлюбі
з першою дружиною ОСОБА_5, що
будівництво спірного будинку
здійснювалося протягом 1988-1989 років, що
це підтверджується не тільки
документами на придбання будівельних
матеріалів, а й свідками та укладанням
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 при розірванні у
1990 році шлюбу договору про поділ майна
подружжя, за яким спірний будинок
відійшов у власність ОСОБА_3 У зв'язку з
тим, що спірний будинок будувався як
дачний будинок, то до 2008 року не було
підстав реєструвати право власності на
нього в загальному порядку. Просив суд
взяти до уваги усе викладене ним та
відповідно до ст. 72 СК України
врахувати те, що позивач ОСОБА_1
пропустила трьохрічний строк позовної
давності для поділу майна подружжя та
відмовити їй у задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_3. позовні вимоги не
визнав, підтвердив суду пояснення
свого представника, просив суд
відмовити у задоволені позову.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду пояснила, що
вони отримали дозвіл на будівництво
дачних будинків у 1988 році разом із
ОСОБА_3, що ОСОБА_3 будував домобудівлю
АДРЕСА_1 разом зі своєю першою дружиною
ОСОБА_5, що коли він уклав шлюб з ОСОБА_1,
то домобудівля була вже збудована, а
позивач ОСОБА_5 участі в його побудові
не приймала.

Свідок ОСОБА_8 дала суду аналогічні
пояснення стосовно часу будівництва
спірного будинку та осіб, які
здійснювали його будівництво.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що дозвіл
на будівництво був отриманий
відповідачем під час перебування у
шлюбі з нею в 1988 році, що саме
будівництво спірного будинку
здійснювалося нею та відповідачем
протягом 1988-1989 років, що під час
розірвання шлюбу з відповідачем вони
поділили усе своє спільне майно,
спірний будинок було визнано за
відповідачем, а вона стала власником
квартири у м. Краматорську та майна, яке
знаходилося в цій квартирі.

З наданих суду письмових документів та
доказів слідує наступне:

Нестеренко Катерина Яківна та ОСОБА_3
уклали шлюб 20 листопада 1990 року; ОСОБА_1
з 11.12.1992 року і по теперішній час
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.
3, зворот).

Свідоцтво про розірвання шлюбу між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видано ОСОБА_1 10 липня
2013 року відділом ДРАЦС РС
Краматорського МУЮ, 10.07.2013 року в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
актовий запис № 137 (а.с. 6).

ОСОБА_3 є власником 1/1 частки житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, підстава здійснення 27.07.2011
року реєстрації права власності -
рішення виконкому Долинської
сільської ради від 22.06.2011 року № 56 (а.с.
7,8).

Технічний паспорт на житловий будинок,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
складено 20.05.2008 року (а.с. 9-13), дачний
будинок збудовано у 1994 році (а.с. 12)

ОСОБА_3 з 30.06.1990 року зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17, 77).

З висновку судової
оціночно-будівельної експертизи №
1181/14 від 03.03.2014 року слідує наступне:
остаточна вартість домобудівлі, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
складає 99748,00 грн.; ринкова вартість
цієї домобудівлі складає 189700,00 грн. (а.с.
35-51).

З позовної заяви про розірвання шлюбу,
яка була подана ОСОБА_1 до
Краматорського міського суду 02.09.2009
року (вхідний № 17757 від 02.09.2009 року),
слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не мешкають
разом з червня 2009 року, спільне
мешкання та збереження сім'ї неможливо;
адреси мешкання сторін зазначені
наступні: ОСОБА_1 - АДРЕСА_2; ОСОБА_3 -
АДРЕСА_3 (а.с. 76).

Заочним рішенням Краматорського
міського суду від 18.09.2009 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, рішення
набуло чинності 29 вересня 2009 року (а.с.
76).

Дозвіл на будівництво дачного будинку
був наданий ОСОБА_3 15.08.1988 року (а.с. 79).

ОСОБА_3 протягом 1988-1989 року здійснював
купівлю будівельних матеріалів (а.с. 79).

Земельна ділянка в АДРЕСА_1 була
виділена ОСОБА_3 рішенням зборів
уповноважених колгоспу ім. Леніна
05.07.1988 року (а.с. 81).

З договору від 06.12.1989 року слідує, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 поділили своє спільне
майно, ОСОБА_3 було виділено автомобіль
«ВАЗ-2106», гараж, дачна ділянка з
будинком та надвірними будівлями в
АДРЕСА_1 та гроші в сумі 1000,00 крб. на
благоустрій будинку, а ОСОБА_5 - майно,
яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_4 (а.с.
81).

Рішенням Краматорського міського суду
від 15.08.2014 року за позовом ОСОБА_9 до
ОСОБА_3 встановлено факт проживання
однією родиною ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з 07.03.2010
року по 10.02.2014 року (а.с. 102).

Розглядаючи справу суд виходив з
наступного законодавства України:

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно);
майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності; право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом; спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Згідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності незалежно від
того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Відповідно до ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу; розпорядження
майном, що є об'єктом спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до ЦК
України.

Згідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі; якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Згідно до ст. 72 СК України позовна
давність не застосовується до вимог
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
якщо шлюб між ними не розірвано. До
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Статтею 114 СК України передбачено
наступний момент припинення шлюбу у
разі його розірвання: У разі
розірвання шлюбу органом державної
реєстрації актів цивільного стану шлюб
припиняється у день реєстрації
розірвання шлюбу. У разі розірвання
шлюбу судом шлюб припиняється у день
набрання чинності рішенням суду про
розірвання шлюбу.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи, або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
пропорційно частині задоволених
позовних вимог потрібно розподілити по
сторонам справи судові витрати:

Таким чином, заслухавши пояснення
сторін та свідків, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку до
недоведенність позовних вимог ОСОБА_1 з
наступного:

Обставини, які визнаються сторонами, не
підлягають доказуванню. В даному
випадку сторонами визнається тільки
факти укладання шлюбу між ними 20.11.1990
року та розірвання його судом за
позовом позивача 18.09.2009 року.

В цивільному процесі доказування
покладається на сторін по справі,
позивач ОСОБА_1, яка не заявляла
клопотання про допит її в судовому
засіданні відповідно до положень ст. 184
ЦПК України, не довела суду ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог, а саме те, що
спірний будинок будувався під час її
перебування в шлюбі разом із
відповідачем, що вона після розірвання
шлюбу з відповідачем в суді
продовжувала спільно проживати разом з
ним до 2013 року, і що, у зв'язку з цим,
вона має право на ? частку домобудівлі.

Відповідач ОСОБА_3, навпаки, довів суду
відсутність у позивача ОСОБА_1 права на
? частку домобудівлі, повністю
спростувавши її доводи.

Так, в судовому засіданні наявними у
відповідача письмовими доказами
(дозволом на початок будівництва та
виділенням земельної ділянки у 1988 році,
документальними підтвердженнями
придбання будівельних матеріалів у
1988-1989 роках, укладанням 06.12.1989 року з
ОСОБА_5 договору про поділ майна при
розірванні шлюбу, згідно якого спірний
будинок визнано власністю відповідача
ОСОБА_3 тощо) та показаннями свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, які
давали свої показання під присягою,
доведено факт будівництва домобудівлі
АДРЕСА_1 до укладання шлюбу з
позивачем ОСОБА_1

Також відповідачем ОСОБА_3 спростовано
голословне пояснення позивача ОСОБА_1
про те, що після розірвання шлюбу судом
вони продовжували жити разом до 2013
року, зазначені позивачем обставини
спростовуються поясненнями
відповідача ОСОБА_3; наявністю судового
рішення від 15.08.2014 року, яке набуло
чинності, про встановлення факту
проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з 07.03.2010
року по 10.02.2014 року разом з ОСОБА_9;
відомостями про реєстрацію сторін,
згідно до яких ОСОБА_3 з 30.06.1990 року
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, а
ОСОБА_1 з 11.12.1992 року і по теперішній час
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні встановлено, що
будівництво домобудівлі АДРЕСА_1
здійснювалося протягом 1988-1989 років,
реєстрація будівлі як дачної була
здійснена в КП «БТІ м. Слов'янська» в 1994
році, технічний паспорт на будівлю було
вироблено 20.05.2008 року, право власності
за ОСОБА_3 було зареєстроване 27.07.2011
року.

Враховуючи вимоги ст. 114 СК України про
те, що у разі розірвання шлюбу судом
шлюб припиняється у день набрання
чинності рішенням суду про розірвання
шлюбу та те, що шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було розірвано судом за позовом
ОСОБА_1, яка зазначила про припинення
сімейних відносин з відповідачем у
червні 2009 року, 18.09.2009 року, рішення суду
набуло чинності 29 вересня 2009 року, та
факт звернення позивача до суду із
зазначеним позовом фактично 09.12.2013
року, то суд приходить до висновку про
те, що позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя після спливу трирічного
строку позовної давності, встановлено
для таких позовів, тому у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 потрібно
відмовити.

У зв'язку із відмовою у задоволені
позову, понесені позивачем та
документально підтверджені судові
витрати поверненню не підлягають
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 88, 107, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені її
позовних вимог до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Запорізької області через
Слов'янський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення
виготовлено 17 жовтня 2014 року.

Суддя Слов'янського
міськрайонного суду
М. О. Гусинський