Справа № 370/1582/13 Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/5644/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

09 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 12 серпня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Мотижинської сільської ради
Макарівського району Київської
області, третя особа: Управління
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, скасування рішення
Мотижинської сільської ради, визнання
недійсним рішення та державного акта
на право власності на земельну
ділянку,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У листопаді 2011 року позивач звернулась
до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона є власником
чотирьох земельних ділянок, що
розташовані по вулиці Леніна в селі
Мотижин Макарівського району
Київської області з цільовим
призначенням: під будівництво,
обслуговування житлового будинку - 0,052
га та для ведення особистого
селянського господарства площею 0,386 га.
Право власності підтверджується
державним актом на право приватної
власності на землю. Кожна з земельних
ділянок знаходиться окремо, на трьох з
них розміщений будинок і сад. На
земельній ділянці НОМЕР_1 розміщений
город і дана земельна ділянка
знаходиться в іншому місці на іншій
лінії наділу та межує з земельними
ділянками відповідачки ОСОБА_1, сусідів
ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Вказана земельна
ділянка була у користуванні і раніше і
інші землекористувачі мали до неї
доступ зі сторони вулиці. Земельною
ділянкою НОМЕР_1 вона користується
понад 10 років та мала прохід до даної
земельної ділянки зі сторони вулиці
поряд з земельною ділянкою
відповідача. Однак, у квітні 2010 року
межу між городами відповідачки ОСОБА_1,
Крамаренка відповідачка перекопала та
закрила прохід парканом. Крім того, під
час виготовлення технічної
документації для присвоєння земельним
ділянкам кадастрових номерів стало
відомо, що при приватизації земельної
ділянки відповідачем, межі її
земельної ділянки наклались на
земельну ділянку НОМЕР_1 позивача, чим
порушено її право власності на
земельну ділянку.

Земельна ділянка відповідача отримана
на підставі рішення Мотижинської
сільської ради і позивач вважає, що це
рішення є протиправним, оскільки під
час приватизації земельної ділянки
відповідачем не було погоджено межі
земельної ділянки із сусідніми
землевласниками та
землекористувачами, що призвело до
порушення її права власності на
земельну ділянку, а тому просила суд
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, площею 0,264 га,
визнати протиправним та недійсним
рішення Мотижинської сільської ради та
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
виданий відповідачу.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 12 серпня 2014 року
позов задоволено частково. Визнано
недійсним рішення Мотижинської
сільської ради Макарівського району
Київської області № 140 від 03.10.2005 року в
частині передачі у власність ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,4953 га. та
державний акт серії ЯБ № 513177 від 20.03.2006
року на право власності на земельну
ділянку площею 0, 4953 га, що розташована
в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1. В
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати, з мотивів
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів. Не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише з
формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
із встановленням її меж в натурі
виникло раніше ніж право власності на
земельну ділянку ОСОБА_1, існує взаємне
перекриття вказаних земельних ділянок
сторін, внаслідок чого частину
земельної ділянки позивача було
неправомірно передано у власність
відповідачу та прийшов до
обґрунтованого висновку про порушення
відповідачем прав позивача.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на землю навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
його права володіння земельною
ділянкою і відшкодування завданих
збитків.

Відповідно до ст.153 ЗК України власник
не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Відповідно до ст.155 ч. І ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядженням належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є власником чотирьох земельних
ділянок загальною площею 0.438 га, що
розташовані в АДРЕСА_2, з яких: для
будівництва, обслуговування житлового
будинку - 0,052 га ; ведення особистого
підсобного господарства - 0,386 га
(підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю (а.с.
7).

Відповідач ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0,4953 га, що
розташована в АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства
(підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
(а.с. 33).

Згідно листа Управління Держкомзему у
Макарівському районі Київської
області №01-121670 від 28.05.2012 року (а.с.30) з
додатком (а.с. 31) станом на 25.05.2012 року
відповідно до бази даних управління
Держкомзему у Макарівському районі
Київської області існує взаємне
перекриття (накладання) земельної
ділянки громадянки ОСОБА_1 загальною
площею 0,49531 га та земельної ділянки
ОСОБА_2 загальною площею 0,26384 га,
загальна площа взаємного
перекриття (накладання) - 0,00837 га.

Відповідно до висновку дослідження
складеного 18 липня 2012 року (а.с. 116-121)
накладення межі земельної ділянки
площею 0,26384 га, що належить ОСОБА_2
знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та межі
земельної ділянки площею 0,49531 га, що
належить ОСОБА_1 і знаходиться в
АДРЕСА_2 існує, площа накладання
становить 83,69 кв.м.

Відповідно до висновку № 0253
експертного почеркознавчого
дослідження, складеного 16 липня 2012 року
(а.с.121- 125) підпис від імені ОСОБА_2,
зображення якого міститься в графі
навпроти запису прізвища в
електрографічні копії акту про
встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки від грудня 2004 року виконано не
ОСОБА_2, а іншою особою.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
зазначила, що вимога позивача про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, площею 0,264 га
задоволенню не підлягає, оскільки не
підтверджена належними доказами. Крім
того, вимоги позивача про визнання
протиправним та недійсним рішення
Мотижинської сільської ради від 03.10.2005
року №140 21 сесії 4 скликання також не
підлягають задоволенню оскільки своє
рішення сільська рада приймала на
підставі технічної документації, акту
погодження меж, підписаного сусідами
ОСОБА_1 та плану земельних ділянок
виконаними спеціалістами
землевпорядної організації. Вказала,
що позивач ставила свій підпис на акті
погодження меж. Крім того, вимогу
позивача про визнання недійсним її
державного акту вважає
необґрунтованою і не доведеною,
зазначила, що висновки експертів №0217
та №0253 не є допустимими і належними
доказами. Вказані доводи не підлягають
до задоволення, оскільки
спростовуються матеріалами справи та
вищенаведеними доказами.

Відповідно до ч. З ст.10 та ч. І ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом та ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_2 із встановленням її меж в натурі
виникло раніше ніж право власності на
земельну ділянку ОСОБА_1, існує взаємне
перекриття вказаних земельних ділянок
сторін, внаслідок чого частину
земельної ділянки позивача було
неправомірно передано у власність
відповідачу та прийшов до висновку про
порушення відповідачем прав позивача.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач свої твердження, викладені
в запереченні на позов, в силу вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України належними та
допустимими доказами викладене не
довів, заяв та клопотань з приводу
призначення певного виду експертиз для
спростування чи підтвердження певних
обставин не заявляв.

Крім того, суд критично ставиться до
вимоги про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
оскільки позивач в силу вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України також належними та
допустимими доказами викладене не
доведено.

Таким чином, оцінивши зібрані та
досліджені докази по справі, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що позивач не надав суду
достатніх та допустимих доказів на
підтвердження вимоги про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, а тому позов підлягає до
часткового задоволення.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини та дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 12 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: