АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/3324/13-ц 22-ц/774/2118/К/14
Справа № 210/3324/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2118/К/14
суддя Чайкіна О.В.
Категорія - 27 (ІІІ)
Суддя-доповідач -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді: Зубакової
В.П.

суддів: Бондар
Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Іванюк О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу представника відповідача
Приватного підприємства
"Грандфінресурс" на рішення
Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 20 вересня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного
підприємства "Грандфінресурс" про
визнання правочину недійсним та
повернення коштів.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір від 17 грудня 2011 року
про надання кредиту на придбання
товару, укладений між нею та
відповідачем, стягнути з останнього на
її користь сплачену грошову суму у
розмірі 37666,65 грн.

Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2011
року між позивачем та приватним
підприємством «Грандфінресурс» (далі -
ПП «Грандфінресурс») було укладено
договір про надання кредиту у розмірі
200000, 00 грн. на придбання товару, який
позивач розраховувала отримати
протягом десяти днів з моменту
підписання договору. На виконання умов
вказаного договору позивач на поточний
рахунок адміністратора внесла
одноразовий комісійний внесок 14000 грн.
та здійснила загальних щомісячних
платежів на суму 23666,65 грн., всього 37666,65
грн. Разом з тим, кредит вона не
отримала. Вказані дії свідчать про те,
що з боку відповідача мали місце омана
та застосування нечесної
підприємницької практики, оскільки
позивачу надано неправдиву інформацію
стосовно оспорюваної угоди, а дії
відповідача є забороненими та
підпадають під дію ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», умови
договору є несправедливими, порушують
принцип добросовісності і створюють
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача;
відповідач, як виконавець послуг не
виконав свої зобов'язання - не надав
позивачу кредит, та відмовляється
повернути сплачені кошти.

В зв'язку з цим, просила визнати
недійсним договір №206103 від 17.12.2011 року
укладений між ОСОБА_3 та ПП
«Грандфінресурс», та стягнути з
відповідача на її користь сплачену нею
грошову суму у розмірі 37666,65 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 20 вересня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП "Грандфінресурс" на
користь ОСОБА_3 суму коштів сплачених
за договором № 206103 від 17.12.2011 року,
в розмірі 37 666, 65 грн., а також на
користь держави - судовий збір в сумі 376,
67 грн.

В апеляційній скарзі представник
позивача ПП "Грандфінресурс" ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
судом не взято до уваги, що відповідно
до п.1 ст. 8 Додатку № 2 позивач мала
можливість розірвати договір в
односторонньому порядку, проте вона з
відповідною заявою до ПП
«Грандфінресурс» не зверталась, з чого
випливає, що позивач усвідомлювала
умови договору та вони її повністю
задовольняли.

Висновок суду про введення позивача в
оману не відповідає обставинам
справи, позивач добровільно погодилась
з умовами укладеного між сторонами
договору, їй було надано всю
інформацію, що вона засвідчила
підписавши даний договір, укладена між
сторонами угода є видом цивільного
договору.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового та необґрунтованого
висновку про ведення нечесної
підприємницької практики відповідачем
із застосування пірамідальної схеми,
позивачем не надано жодного доказу
здійснення відповідачем своєї
діяльності по пірамідальній схемі.
Висновок суду про відсутність
ліцензування діяльності відповідача є
помилковим, оскільки на час укладення
договору діяльність відповідача
відповідала вимогам законодавства.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Відповідач ПП «Грандфінресурс», будучи
завчасно належним чином повідомленим
про час і місце розгляду справи, через
свого представника Дудушко М.М., яка
діє на підставі довіреності від 04.11.2013
року (т. 2 а.с. 46), шляхом SMS-повідомлення,
направленого у відповідності до
Порядку надсилання учасниками
судового процесу текстів судових
повісток у вигляді SMS-повідомлень,
затвердженого наказом Державної
судової адміністрації України від
01.06.2013 року №73, про що Програмою
автоматизованого документообігу
апеляційного суду Дніпропетровської
області (Д-3) сформовано довідку в
електронному вигляді, в судове
засідання не з'явився, що (у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України)
не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити, залишивши без змін рішення
суду першої інстанції, як законне та
обґрунтоване, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та письмових
заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ПП
«Грандфінресурс» було укладено
договір № 206103. Предметом цього
договору є зобов'язання Адміністратора
вчинити певні дії спрямовані на
придбання товару або надання
відповідної суми у позику, зазначеної у
Додатку № 1 (товар вартістю 200 000,00 грн.),
на умовах діяльності Програми «Альянс
Україна», яка міститься у Додатку № 2 до
договору.

Згідно Додатку № 1 позивачка повинна
здійснити 180 платежів, які складаються
з одноразового комісійного внеску,
адміністративного платежу,
адміністративних витрат, чистого
внеску, загального платежу,
мінімального платежу, та згідно п. 3.1
Додатку № 2 вона зобов'язана сплачувати
щомісяця загальний або мінімальний
платіж на зазначений адміністратором
поточний рахунок, розміри якого
зазначені у Додатку № 1.

У Додатку № 2 зазначається, що Програма
«Альянс Україна» це програма, що
базується на створенні реєстрів
Учасників, метою яких є придбання
бажаних товарів або відповідних сум у
позику з розстроченням платежу на
досить тривалий час, у порядку та на
умовах, передбачених договором та
додатками до нього.

У п. 4.12 Додатку № 2 зазначено, що право
на отримання товару залежить від
розміру максимальної сплаченої
кількості загальних платежів фонду.

Статтею 5 Додатку № 2 передбачено
зобов'язання відповідача щодо оплати
товару, організації його передачі у
власність учаснику або наданні
відповідної суми для придбання товару
самим учасником, який отримав дозвіл,
протягом трьох банківських днів після
того, як учасником будуть виконані
вимоги цієї статті.

Відповідно до ст.ст. 3, 5.2 Додатку № 2
учасник зобов'язується виконувати
зобов'язання, передбачені Договором, у
порядку та строки, визначені цими
статтями; у ст. 4 Договору визначено, що
він діє до остаточного виконання обома
сторонами прийнятих зобов'язань,
передбачених договором та додатками до
нього.

На виконання умов даного договору
позивачем було сплачено відповідачу
одноразовий комісійний внесок в
розмірі 14 000,00 грн. загальні платежі,
що складалися з чистого внеску на
погашення позики та платежів на
адміністративні витрати на загальну
суму 23666,65 грн., всього 37666,65 грн., що
підтверджується копіями квитанцій (
а.с.32-44).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції по суті виходив з
того, що укладений між позивачкою і
відповідачем договір не відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України та є нікчемним,
оскільки відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» діяльність ПП
«Грандфінресурс» є нечесною
підприємницькою практикою, яка вводить
споживача в оману на підставі умов
програми «Альянс Україна», що
формується виключно за кошти учасників
програми, без залучення коштів ПП
«Грандфінресурс». Оспорюваний договір
сприяє діяльності «пірамідальної
схеми», окремі його умови є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві і на користь
відповідача.

Проте, погодитись з такими висновками
суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
названих вимог закону не дотримався.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому, в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальною», тобто такою, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, «пірамідальній схемі» властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Договору
сторін та додатків до нього, укладених
в рамках функціонування системи
придбання товарів або надання
відповідної суми у позику, є надання
учаснику програми адміністративних
послуг, у тому числі фінансового
характеру, з метою придбання ним товару
або отримання суми у позику.

Відповідно до п. 2.5 ст. 2 Договору
адміністратор гарантує надати дозвіл,
якщо учасник виконає всі умови
договору та додатків до нього. При
цьому відповідно до Додатку № 2 поняття
«дозвіл» означає право на отримання
товару або відповідної суми у позику за
результатами Заходу з розподілу
грошового фонду.

Передбачені Додатком № 2 умови
дозволяють учаснику сплачувати ціну
товару або виплачувати суму позики
невеликими щомісячними внесками, які
названі в Угоді «Загальний платіж» або
«Мінімальний платіж». Відповідно до
додатку № 2 «Загальний платіж» це
щомісячний платіж, який складається з
суми Чистого внеску і Адміністративних
витрат та сплачується Учасником у
порядку і терміни, визначені додатком
№ 1 та № 2 до договору. В свою чергу,
адміністративні виплати плата
Адміністратору за послуги, пов'язані з
організацією діяльності програми
«Альянс Україна», а чисті внески це
частина загального платежу, за рахунок
якої адміністратор здійснює оплату
вартості товару або відповідної суми у
позику та розмір якої визначається
шляхом ділення вартості товару на
кількість платежів, зазначених у
додатку № 1 до договору та відповідає
графіку платежів. «мінімальний платіж»
це платіж, який складається із суми
половини Чистого внеску та повної суми
Адміністративних витрат, розмір якого
зазначений у додатку № 1 до договору.
При цьому, відповідно до п. 2.3 додатку №
2 чисті внески є власністю учасника.

Таким чином у договорі № 206103 від 17
грудня 2011 року чітко передбачено, що
учасник оплачує кожного місяця частину
ціни товару або суми позики. Отже,
договором передбачена щомісячна
сплата внесків за товар, який
передається споживачеві в рамках
укладеної Угоди, чи виплату позики, а не
за можливість одержання права на
купівлю товару чи отримання
відповідної суми у позику.

Учасник, який виконав усі умови
договору та додатків до нього, має
повне право вимагати від ПП
«Грандфінресурс» виконання свого
зобов'язання, а саме: оплатити вартість
товару або надати позику, незалежно від
того, чи сплачують кошти інші
споживачі.

Отже, за програмою «Альянс Україна»
кожний з учасників, який належним чином
виконує зобов'язання за договором та
додатками до нього, отримує бажаний
товар або відповідну суму у позику з
розстроченням платежу на досить
тривалий час, через механізм,
передбачений в Програмі.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про те, що діяльність ПП
«Грандфінресурс» за договором сторін є
функціонуванням «пірамідальної
схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» у зв'язку з відсутністю
головних ознак «пірамідальної схеми»
безтоварність та сплати компенсації
одним учасником за рахунок інших,
оскільки за схемою придбання товарів у
групах або отримання сум у позику,
придбавають товар або отримують суму у
позику усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами учасниками
схеми є тільки в часі одержання товару
або суми у позику кожним із них, за
умови виконання своїх зобов'язань.

Отже, отримання кожним споживачем
товару або суми у позику здійснюється
виключно відповідно до платежів,
здійснених ним самим, і незалежно від
платежів інших учасників програми
відповідача.

Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність ПП
«Грандфінресурс» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, і за рахунок залучених
від інших осіб фінансових активів, з
метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Суд першої інстанції зазначених вимог
закону не врахував і до спірних
правовідносин сторін не застосував.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 08 січня 2012 року) внесено зміни до
ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено п. 11-1,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 09 жовтня 2012 року №
1676 «Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах») (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Оскільки, договір між сторонами було
укладено 17 грудня 2011 року, а Закон
України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» набув чинності 08
січня 2012 року, на час укладення
договору діяльність ПП
«Грандфінресурс» відповідала вимогам
чинного законодавства.

Помилковим є й висновок суду першої
інстанції про введення позивача в
оману з підстав оплати ним не самого
товару, а права купівлі товару та
відсутності залучення власних коштів
відповідача.

Такий висновок суперечить нормам
чинного законодавства й суті самого
правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України
обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення Договору № 206103 від 17
грудня 2011 року ОСОБА_3 отримала
примірник Договору та додатки до нього,
які містять опис послуг ПП
«Грандфінресурс» за програмою «Альянс
Україна».

Відповідно до п. 4.8 ст. 4 Договору
підписання цього договору та додатків
до нього є підтвердженням факту
отримання всіх пояснень від
представника Адміністратора,
засвідченням того, що учасник уважно
прочитав та зрозумів усі визначення,
умови та зміст Договору і додатків до
нього.

Крім того, п. 1.4 ст. 1 Додатку № 2
встановлює, що Договір активується на
четвертий день з моменту його
підписання, а у п. 8.1 встановлює
процедуру і умови розірвання Договору,
якщо учасник виявив бажання розірвати
Договір протягом 3-х банківських днів з
моменту його підписання. Тобто
надається строк у три дні для учасника
програми з моменту підписання Договору
для вирішення питання про остаточну
участь у програмі. Однак, як
установлено судом, позивачка із заявою
про розірвання Договору в триденний
термін до ПП «Грандфінресурс» не
зверталась, що свідчить про її
розуміння та згоду з усіма умовами
Договору.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про наявність обману та
ознак «пірамідальної схеми» у діях ПП
«Грандфінресурс» під час укладення
Договору із позивачкою є помилковим і
не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» у взаємозв'язку з нормами
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг».

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 11 вересня 2013 року у справі №6-40цс13,
яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Отже рішення суду першої інстанції
ухвалено за неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підлягає
скасуванню на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України в частині задоволення
позову ОСОБА_3 до ПП «Грандфінресурс»
про стягнення з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_3 сплачених нею за
договором №206103 від 17 грудня 2011 року
коштів в сумі 37 666,65 грн. та на користь
держави судового збору в сумі 376,67 грн.,
та ухваленням у цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319
ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача Приватного підприємства
"Грандфінресурс" - задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м.Кривого Рогу від 20 вересня 2013
року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 до Приватного
підприємства "Грандфінресурс" про
стягнення з Приватного підприємства
"Грандфінресурс" на користь ОСОБА_3
сплачених нею за договором №206103 від 17
грудня 2011 року коштів в сумі 37 666,65 грн.
та на користь держави судового збору в
сумі 376,67 грн. скасувати та ухвалити в
цій частині позовних вимог нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Приватного підприємства
"Грандфінресурс" про стягнення з
Приватного підприємства
"Грандфінресурс" на користь ОСОБА_3
сплачених нею за договором №206103 від 17
грудня 2011 року коштів в сумі 37 666,65 грн.
та на користь держави судового збору в
сумі 376,67 грн. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: