Справа № 383/1041/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Замши О.В.,

при секретарі - Машковій О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представників органу опіки та
піклування - Косенка О.Г., Джегалюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та
піклування Бобринецької районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дітей та
стягнення аліментів та зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення
місця проживання дітей та стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2014 року до суду
звернулася з позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
дітей та стягнення аліментів на
утримання дітей.

Позов обґрунтувала тим, що з
відповідачем мають двох неповнолітніх
дітей - ОСОБА_6, 2006 року народження та
ОСОБА_7, 2007 року народження. Після
розірвання шлюбу в червні 2014 року між
нею та відповідачем виник спір щодо
місця проживання дітей. Відповідач
самовільно забрав дітей і на даний час
не дає їй можливості зустрічатися з
ними та заперечує проти проживання
дітей з нею. Вважає, що діти мають
проживати саме з нею з тих підстав, що
вона мати, жодних обставин, які б
вказували на неможливість виховання
нею дітей немає. Вона має будинок та
може забезпечити належні умови для
проживання та виховання дітей.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи
позов, 26.08.2014 року подав зустрічну
позовну заяву, в якій просить дітей
залишити проживати з ним та стягнути
аліменти з ОСОБА_1 на його користь,
обґрунтовуючи позов тим, що позивач не
піклувалася про дітей, коли вони
перебували у шлюбі, не готувала їжу та
не прала білизну. Зловживала спиртним
та співмешкає з чоловіком, який
звільнився з місць позбавлення волі, що
може негативно вплинути на дітей.
Вважає, що ОСОБА_1 не зможе забезпечити
належне виховання доньок, тому просить
їх залишити саме з ним та стягнути
аліменти на його користь.

В судовому засіданні сторони
підтримали позовні вимоги та надали
пояснення з приводу заявлених вимог.

Позивач ОСОБА_1 вказала на те, що
вона проживає в АДРЕСА_1, офіційно не
працевлаштована, однак працює по найму
та має заробіток. Проживає в будинку,
який викупила для себе, облаштувала
кімнату для доньок. Спиртного не
вживає, проживає одна. В цьому ж селі
живе її сестра, яка допомагає по
господарству. Відповідач перешкоджає
їй побаченню з дітьми та заперечує, щоб
діти проживали з нею.

Відповідач ОСОБА_3 вказав на те, що
в період шлюбу ОСОБА_1 не займалася
вихованням доньок, не прибирала в домі
та готувала їжу. Після розірвання шлюбу
він вирішив, що діти залишать проживати
з ним, він та його мати виконали всю
домашню роботу, прибрали у домі, помили
посуд та випрали білизну. Протягом літа
діти були у бабусі та прабабусі, зараз
діти біля нього. Він має намір їх
виховувати з майбутньою дружиною, яка
ними опікується. Вважає, що позивач не
зможе забезпечити виховання дітей,
оскільки не має житла, їй не
допомагають батьки. Не заперечив того
факту, що перешкоджав спілкуванню
позивач з дітьми, оскільки вважав, що
ОСОБА_1 може бути хворою та заразити
дітей.

Представник органу опіки та
піклування Бобринецької районної
державної адміністрації в судовому
засіданні надав висновок про
доцільність проживання дітей з матір'ю
ОСОБА_1, який був зроблений на підставі
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини при Бобринецькій районній
державній адміністрації. На
обґрунтування висновку додав, що
органом опіки та піклування
здійснювалися огляди умов проживання
позивача та відповідача. Відповідач
ОСОБА_3 має неналежні побутові умови, а
саме в будинку брудно, місце для дітей
не об лаштоване, присутнє затхле
повітря. ОСОБА_3 протягом червня-серпня
дітьми не займався, діти були у бабусі,
зараз догляд за дітьми здійснює
співмешканка ОСОБА_3 Щодо умов
проживання ОСОБА_1 пояснив, що вона
проживає у власному будинку в с.
Полтавка, облаштувала дитячу кімнату
та забезпечена одягом. Вважає, що діти
не мають бути розлучені з матір'ю та в
їх інтересах доцільним є проживання
саме з матір'ю.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін чи інших
осіб, що беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог
позивач посилалася на власні
показання, письмові докази та
показання свідка ОСОБА_8, яка є рідною
сестрою позивача та проживає в с.
Полтавка Компаніївского району.
Вказаний свідок вказала, що позивач в с.
Полтавка викупила будинок, який
повністю облаштувала для проживання
дітей. Постійно хвилюється про дітей,
оскільки відповідач перешкоджає їм
бачитися.

Відповідач на заперечення
позовних вимог та на підтвердження
зустрічного позову послався на
показання свідків ОСОБА_9, яка
доводиться йому матір'ю та ОСОБА_10, яка
є сестрою відповідача. Вказані свідки
зазначили, що в період шлюбу позивачка
неналежно ставилася до виконання
сімейних обов'язків по утриманню
будинку та вихованню дітей. Після
розлучення дітей забрав до себе
ОСОБА_3, а вони, свідки, почали
прибирання в будинку. Зараз будинок
доглянутий, діти навчаються у школі.

Надав письмові докази - дані, що
характеризують його як особу,
відомості про працевлаштування та
заробітну плату.

Суд, заслухавши сторони, свідків,
дослідивши письмові докази, приходить
до наступного.

Згідно зі ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. Якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати дитина, спір між ними
може вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
від спільного проживання мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, 2006 року
народження та ОСОБА_7, 2007 року
народження. які проживають з батьком
ОСОБА_3.

Між сторонами існує спір щодо
визначення місця проживання дітей.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
пункті 24 Постанови від 12 червня 1998
року № 16 « Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» убачається, що вирішуючи
спори між батьками, які проживають
окремо (в тому числі в одній квартирі),
про те, з ким із них і хто саме з дітей
залишається, суд, виходячи з рівності
прав та обов'язків батька й матері щодо
своїх дітей, повинен постановити
рішення, яке відповідало б інтересам
неповнолітніх. При цьому суд ураховує,
хто з батьків виявляє більшу увагу до
дітей і турботу про них, їхній вік і
прихильність до кожного з батьків,
особисті якості батьків, можливість
створення належних умов для виховання,
маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Преамбулою Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991
року (далі Конвенція) визначається, що
дитині для повного і гармонійного
розвитку її особи необхідно зростати в
сімейному оточенні, в атмосфері щастя,
любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх
діях відносно дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними або
приватними інституціями, які
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється найкращому забезпеченню
інтересів дитини.

Крім того, відповідно до положень
принципу 7 абз. 2 Декларації прав дитини,
прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної
Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року,
найкраще забезпечення інтересів
дитини має бути керівним принципом для
тих, на кому лежить відповідальність за
його навчання; ця відповідальність
лежить перш за все на батьках.

Отже, виходячи з аналізу
вищезазначених положень Конвенції та
Декларації прав дитини, слідує, що при
розгляді справ щодо місця проживання
дитини суди насамперед мають виходити
з інтересів самої дитини, враховуючи
при цьому сталі соціальні зв'язки,
місце навчання, психологічний стан
тощо.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено відповідними доказами, що
позивач має належні побутові умови для
проживання та виховання дітей, має
виключно позитивну характеристику за
місцем проживання. Має добрий стан
здоров'я, відсутні відомості про
вчинення правопорушень, тобто
перешкод, які б унеможливлювали
перебування з не дітей не встановлено.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_6, 2006
року народження потребує підвищеного
піклування та індивідуальної форми
навчання, оскільки має вроджені вади
розумового розвитку (а.с.79, 80). Комісією
органу опіки та піклування
встановлено, що позивач має змогу
надати відповідний догляд за вказаною
дитиною.

Згідно з частинами 4, 5, 6 ст. 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини, місця проживання дитини,
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Суд вважає, що при вирішенні
спору щодо місця проживання дитини
необхідно враховувати висновок органу
опіки та піклування за місцем
проживання дитини, оскільки він
ґрунтується на повному дослідженні
всіх обставин справи та не суперечить
тим обставинам, що встановлені в
судовому засіданні.

Декларацією з прав дитини, прийнятою
Генеральною асамблеєю ОНН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Під час судового розгляду не
встановлено будь-яких виняткових
обставин, які б переконали суд у тому,
що дитину необхідно залишити з батьком.

Доводи відповідача про те, що мати не
придавала належного догляду за дітьми
в період шлюбу та дотримання
санітарних умов житла не підтверджені
належними доказами і крім того, ці
обов'язки покладаються на обох батьків,
які рівні не лише в правах щодо
утримання дитини, а і в обов'язках по
створенню належних умов проживання,
які не можуть залежати від часу
перебування подружжя у шлюбі та не
можуть покладатися лише на дружину.

Показання свідків щодо неналежного
утримання будинку та догляду за дітьми
позивачем під час шлюбу не можуть бути
показником негативного ставлення до
дітей, що мало бути підставою
відібрання їх від матері, тому судом о
уваги не приймаються.

Таким чином, дослідивши всі докази в їх
сукупності, суд, виходячи з віку дітей,
які є малолітніми, статі - дівчатка,
принципу 6 Декларації прав дитини
вважає, що проживання дітей з матір'ю
забезпечить їм більш повний нормальний
фізичний і духовний розвиток, тому
місце проживання дитини слід визначити
разом з матір'ю.

Щодо заявленого позову позивача
про стягнення аліментів, слід
відмітити, що вказана позовна вимога на
думку суду є передчасною та
необґрунтованою, оскільки діти
проживали з батьком, відтак обов'язку
надавати кошти на утримання дітей
матері на час розгляду справи були
відсутні. Лише при наявності спору щодо
утримання дітей, законодавством
передбачено стягнення аліментів за
рішення суду.

Враховуючи встановлені в
судовому засіданні обставини та
відповідність їх надам доказам, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню шляхом
визначення місця проживання дітей за
місцем її проживання - АДРЕСА_1 та
відмови у стягненні аліментів.

Відповідно у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 слід
відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 105,112, 160,161, 180 Сімейного Кодексу
України, ст.ст. 214-215,88 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дітей та
стягнення аліментів - задовольнити
частково.

Визначити місце проживання дітей
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_6 з ОСОБА_1, за адресою
АДРЕСА_1

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
дітей - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визначення місця проживання
дітей та стягнення аліментів -
відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Бобринецький районний
суд Кіровоградської області шляхом
подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

В повному обсязі рішення суду
виготовлене 15.10.2014 року.

Суддя
Замша О.В.