У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Ковальчук Н.М., Максимчук З.М.,

секретаря судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_3 її представника
ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 його представника
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_5 на рішення
Рівненського міського суду від 10
червня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
приватний нотаріус Рівненського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання недійсними договорів
дарування житлового будинку та
земельної ділянки.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського
суду від 10 червня 2014 року позов
задоволено. Визнано недійсними, без
застосування наслідків недійсності,
договорів дарування від 10 липня 2012
року, про безоплатне відчуження, як
дарунок, житлового будинку з
надвірними будівлями та земельної
ділянки, площею 0,138 га за кадастровим
номером :10:043:0484, розташовані по
АДРЕСА_1, нотаріально посвідчені
приватним нотаріусом Рівненського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровими номерами, відповідно,
1032,1033. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5,
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати по
сплаті судового збору в розмірі 114 грн.
70 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_5 вважає, що на його думку рішення
суду не відповідає вимогам закону, за
неповно з'ясованими обставинами
справи, за наявності обґрунтованих
заперечень, а тому є таким, що прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Доводить, що
право власності на житловий будинок у
нього настало з часу введення в
експлуатацію та реєстрації права
власності на майно після розірвання
шлюбу з позивачкою на підставі рішення
суду. Вважає, що за таких обставин в
позивачки не виникло право на спільну
сумісну власність подружжя, яким є
житловий будинок та земельна ділянка, а
тому він вправі був розпорядитися
належним йому майном, яке за державною
реєстрацією належало йому одноособово.
Покликається на те, що суд першої
інстанції безпідставно застосував
норми права за якими визнано
недійсними договори дарування.
Зазначає, що договори дарування
нотаріально посвідчені, а особа яка
вчиняла ці дії дотримувалась норми
Закону України „Про нотаріат", а тому
його дії є правомірними. За викладених
обставин просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у позові, а витрати покласти
на позивача.

В запереченні на апеляційну
скаргу позивач ОСОБА_3 вказує на
безпідставність викладених в ній
доводів. Покликається на те, що суд
першої інстанції обґрунтовано, з
посиланням на норми права визнав
недійсними договори дарування на
житловий будинок і земельну ділянку за
тих обставин, що це майно було придбано
під час перебування у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_5, а тому є спільною
сумісною власністю подружжя,
розпорядження яким, навіть після
припинення шлюбу, можливо лише за
письмовою згодою іншою сторони, що має
бути нотаріально посвідчено. За
викладених обставин просить
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, а
також встановлено судом першої
інстанції, що рішенням Рівненського
міського суду від 2 березня 2012 року
розірвано шлюб, зареєстрований 22
травня 1982 року Полянською сільською
радою Славутського району
Хмельницької області між позивачем
ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5

Під час перебування у шлюбі, на
підставі рішення №13 Городоцької
сільської ради Рівненського району від
12 квітня 2002 року ОСОБА_5 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,138 га та видано державний акт
від 19 листопада 2002 року серії ІП-РВ
№032689, яка розташована в с.Карпилівка
Городоцької сільської ради за своїм
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Виходячи з приписів ст.ст.81-116 ЗК
України та тлумачень цієї норми, що
викладено в п.18-2 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 16 квітня
2004 року „Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" окрема
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду. Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120
ЗК, 377 ЦК .

27 травня 2011 року ОСОБА_3
звернулась в інспекцію державного
будівельно-архітектурного контролю у
Рівненської області про введення в
експлуатацію житлового будинку та
господарських споруд, розташованих в
АДРЕСА_1, яка за декларацією державного
органу визначена початком будівництва
серпень 2008 року та закінченням
забудови листопад 2009 року.

Цей же житловий будинок став
предметом звернення відповідача
ОСОБА_5 до суду із позовом про усунення
перешкод у користуванні нерухомими
майном та виділ в натурі частки, що є у
спільній сумісній власності.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з вимог ст.ст.60,63 СК України, що майно
набуте подружжям під час шлюбу,
належить чоловікові та дружині на
праві спільної сумісної власності, а
тому вони мають рівні права на
володіння, користування та
розпорядження цим майном, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що при
укладанні нотаріально посвідчених
договорів від 10 липня 2012 року на
відчуження ОСОБА_5, шляхом дарування
ОСОБА_7 житлового будинку та земельної
ділянки площею 0,138 га в АДРЕСА_1
Рівненської області обов'язково
повинна бути нотаріально засвідчена
письмова згода іншого співвласника,
яким є позивач ОСОБА_3, що відповідає
вимогам ст.68 СК України щодо
розпорядження майном після розірвання
шлюбу та викладених в п.4.2 розділу ІІ
глави 1 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 за №296/5 щодо вимоги
нотаріуса письмової згоди іншого з
подружжя.

Посилання апеляційної скарги
щодо неналежності житлового будинку та
земельної ділянки до спільної сумісної
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не
заслуговують на увагу за викладених
вище обставин.

При цьому, доводи апеляційної
скарги, що договори дарування
нотаріально посвідчені не можуть
слугувати обставиною їх законності при
укладенні.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
без порушень норм матеріального і
процесуального права, судом з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, в повній мірі, апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з
порушенням якого ухвалено рішення, та
не спростовує правильності висновків
суду, а тому відсутні підстави для його
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
Н.М. Ковальчук

З.М. Максимчук