У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Павліченко С.В., Куцин М.М. ,

при секретарі : Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Свалявського районного суду від 18.08.2014
року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування ділянкою на якій
знаходиться житловий будинок та
господарські споруди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
17 грудня 1997 року його батько
(відповідач у справі) подарував йому 5/20
частин житлового будинку АДРЕСА_1.
Рішенням Свалявської міськради від
15.09.2000 року відповідачу передано у
приватну власність 0,08 га для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, а 23 жовтня 2000 року видано
Державний акт на право приватної
власності на землю. Таким чином
виділена земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд не були поділені
між співвласниками будинку та не було
встановлено порядку користування нею.
В подальшому відповідач 13 травня 2013
року та 11 червня 2013 року продав частину
спірної земельної ділянки розмірами
0,0040 га та 0,0068 га. ОСОБА_3

Просить визначити порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташований житловий будинок
АДРЕСА_1 виділивши йому 5/20 частин
земельної ділянки з загальної площі 0,08
га переданої органом місцевого
самоврядування для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, на якій розташовані належні
йому на праві власності 5/20 частин
житлового будинку, будівлі та споруди.

Рішенням Свалявського районного
суд від 18 серпня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодившись з рішення
суду оскаржив його в апеляційному
порядку порушивши питання про
скасування, як такого що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і просив ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову не врахував, що при
переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами
до 01 січня 2002 року до набувача від
відчужувача переходить належне йому
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження.

Апелянт в судовому засіданні
просив задовольнити апеляційну скаргу.

Судом першої інстанції
встановлено, а сторонами не оспорено,
що позивачу на підставі договору
дарування від 17.12.1997 року, належить 5/20
частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.6). Згідно
свідоцтва на право власності на
будинок від 12.05.1997 року сторонам на
праві приватної спільної власності
належить 4/20 частини вказаного будинку
(а.с.86). Відповідно до
довідки-характеристики Свалявського
міського бюро технічної
інвентаризації від грудня 1997 року та
реєстраційних посвідчень, виданих
Свалявським міським бюро технічної
інвентаризації, ОСОБА_2 належить 11/20
частин будинку.

Рішенням ХІV сесії Свалявської
міської ради від 15.09.2000 року ОСОБА_2
передано у приватну власність земельну
ділянку для обслуговування житлового
будинку і господарських будівель
площею 0,08 га по АДРЕСА_1, на підставі
якого 23.10.2000 року видано державний акт
на цю земельну ділянку (а.с.8). 31 травня
2013 року та 11 червня 2013 року ОСОБА_2
продав частину земельної ділянки
АДРЕСА_1 розміром 0,0040 га. та 0,0068 га.
ОСОБА_3 (а.с.21,22).

У відповідності до ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи
в задоволення позову виходив зі змісту
ст. 88 ЗК України та абз. 3 п. 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16.04.2004 року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» згідно яких,
порядок користування земельною
ділянкою може бути визначений між
учасникам спільної власності на
землю або між співвласниками
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, розташованих на
земельній ділянці, яка знаходиться в
їх користуванні.

Враховуючи, що земельна ділянка,
порядок користування якою просить
визначити позивач, знаходиться у
власності відповідача, в спільному
користуванні сторін не знаходиться, а
тому позов про визначення порядку
користування земельною ділянкою до
задоволення не підлягає.

Наведений висновок Свалявського
районного суду узгоджується з наявними
в справі доказами та ґрунтується на
нормах матеріального права.

В свою чергу позивач звертаючись
з зазначеним позовом до суду, не
врахував, що земельна ділянка на якій
він просить встановити порядок
користування, на підставі неоспореного
рішення сесії Свалявської міської ради
від 15.09.2000 року, на праві власності
частково належить ОСОБА_2 та на
підставі договорів купівлі-продажу -
ОСОБА_3, який у справу не залучений.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги, що рішення суду
першої інстанції ґрунтується на нормах
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення
Мукачівського міськрайонного суду
слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Свалявського районного
суду Закарпатської області від 18.08.2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді