справа № 2/638/2504/14
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в
складі:головуючого судді - Штих Т.В.,
секретаря - Кондратюк І.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в міста Харкова цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя
особа Десята Харківська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 - подала до суду позов,
в якому просила визнати за нею право
власності на об'єкт права спільної
сумісної власності подружжя, набутого
за час шлюбу з ОСОБА_4, а саме: на ?
частину квартири АДРЕСА_2.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.З 1971 року
позивач та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі. 21.10.1997 р. шлюб
між ними було розірвано. До моменту
розірвання шлюбу подружжя вело спільне
господарство та мало спільний бюджет.

За час шлюбних відносин позивачем та
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 20.10.1997 р. було
придбано та зареєстровано за ОСОБА_4
право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Посилаючись на ст. 16 Закону України
«Про власність» та ч. 1 ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, чинних на момент
придбання квартири, позивач зазначає,
що дана квартира є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Поділу
спільного майна подружжя після
розірвання шлюбу не відбулося.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Позивач звернулася до Десятої
Харківської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право власності на частку у
спільному майні подружжя. Однак
нотаріальна контора відмовила їй у
видачі такого свідоцтва, у зв'язку із
тим, що на момент смерті ОСОБА_4 шлюб між
нею та покійним було розірвано.

Позивач вважає, що її право власності у
спільному майні подружжя на даний
момент не визнається та може бути
порушене спадкоємцями ОСОБА_4
внаслідок прийняття ними спадщини на
всю квартиру. Вважає, що на підставі
законодавчої презумпції рівності
часток у праві спільної сумісної
власності подружжя є власником ?
частину квартири АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 - проти задоволення
позову не заперечувала, надала до суду
письмову заяву про визнання позову та
просила слухати справу без її участі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 -
проти задоволення позову заперечував,
просив відмовити у задоволенні позову
з огляду на те, що на момент придбання
квартири фактичні шлюбні відносини між
позивачем та ОСОБА_4 були припинені,
квартира придбавалася за рахунок
особистих коштів ОСОБА_4, а тому не є
об'єктом спільної сумісної власності.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

З 1971 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 21.10.1997 р.

Подружжям за договором купівлі-продажу
20.10.1997 р. було придбано квартиру
АДРЕСА_2, право власності зареєстровано
за ОСОБА_4

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
власність», який діяв на час укладання
договору купівлі-продажу спірної
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності.
Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю України.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, чинного на час
виникнення правовідносин, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

У відповідності до ст. 29 КпШС України,
поділ спільного майна подружжя може
бути проведений як під час перебування
в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Для вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, встановлюється
трирічний строк позовної давності.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 була
придбана у шлюбі, вона є об'єктом
спільною сумісної власності та щодо
неї може бути пред'явлено вимогу про її
поділ. Будь-яких свідчень про те, що
поділ спільного майна подружжя
проводився матеріали справи не
містять.

Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

На підставі викладеного ОСОБА_1 є
співвласником квартири АДРЕСА_2, частка
якої виходячи із презумпції рівності
часток у праві спільної сумісної
власності подружжя становить ? частини
квартири.

Після смерті ОСОБА_4 позивач звернулася
до Десятої Харківської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право власності
на частку у спільному майні подружжя.
Однак листом від 31.01.2014 р. за вих.
№3862/18/2014 нотаріальна контора відмовила
позивачці у видачі такого свідоцтва у
зв'язку із тим, що на момент смерті шлюб
між нею та ОСОБА_4 було розірвано.

Суд зазначає, що спірна квартира,
згідно ст. 1218 ЦК України, входить до
складу спадщини, що відкрилася після
смерті ОСОБА_4, та може спадкуватися на
загальних підставах.

Із інформації наданої нотаріальною
конторою із заявами про прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_4
звернулася донька померлого, ОСОБА_2, та
остання жінка померлого, ОСОБА_3.
Оскільки померлим за життя заповіту
складено не було, саме ці особи є
єдиними спадкоємцями майна ОСОБА_4

Таким чином, у разі видачі названим
особам свідоцтв про право на спадщину,
яка буде включати в цілому квартиру
АДРЕСА_2, право власності позивача як
співвласника цієї квартири буде
порушене.

У відповідності до ч. 1 ст. 392 Цивільного
кодексу України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

На підставі викладеного право
власності позивача на ? частину
квартири АДРЕСА_2 підлягає захисту у
судовому порядку, шляхом визнання за
позивачем права власності на зазначене
майно.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з якими кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані,на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Посилання представника ОСОБА_3 на
припинення фактичних шлюбних відносин
на момент придбання спірної квартири
суд не бере до уваги, оскільки воно не
підтверджено будь-якими доказами.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України ст.ст. ст.
22, 28, 29 КпШС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в
повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (61002, АДРЕСА_1; РНОКПП
НОМЕР_1) право власності на 1/2 частки
квартири АДРЕСА_2.

Судові витрати вважати сплаченими
позивачем.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з моменту
проголошення через районний суд,
шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано
суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя :
Штих Т.В.