Номер провадження 2/754/4454/14
РІШЕННЯ

Іменем України

29.07.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого суддіБуша Н.Д.при
секретаріМоскович В.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про вселення та встановлення
порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача про вселення та про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що вона є матір'ю відповідача. В 2001
році вона дала відповідачу 2000 доларів
США, яких йому не вистачало для
придбання трьохкімнатної квартири з
умовами, що вона буде проживати в одній
із кімнат. 12 жовтня 2001 році відповідач
забрав ОСОБА_3 зі всіма особистими
речами та меблями жити до себе. Позивач
проживала в окремій кімнаті з балконом.
В 2002 році позивач повернулась
проживати в село в свій будинок, де
пробула 12 років. Останнім часом стан
здоров'я позивача погіршився і вона
потребує більшої допомоги і уваги до
рідних. 17.05.2014 році відповідач
зареєстрував позивача у своїй квартирі
для постійного проживання, однак
процес вселення так і не відбувся.
Оскільки поділ спірної квартири є
технічно неможливим, то може бути
встановлений порядок користування
приміщенням спірної квартири, а саме:
їй виділити кімнату площею 12,4 кв.м з
балконом, якою вона раніше
користувалась, місця загального
користування залишити в спільному
користуванні.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги та просили суд винести
рішення, яким його задовольнити.

Відповідач позов визнав, не
заперечував проти вселення позивача в
спірну квартиру та не заперечував
проти встановлення такого порядку
користування жилим приміщенням, однак
перешкод у користуванні житловою
площею не чинить, зазначив, що він з
дружиною користується великою
кімнатою, в кімнати 12,4 кв.м. без балкону
проживають діти, а кімната 12,4 кв.м. з
балконом - вільна, тому він не проти щоб
там проживала його мати - позивач по
справі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та всебічно
проаналізувавши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши зібрані по справі
докази, виходячи зі свого внутрішнього
переконання, яке ґрунтується на
повному та всебічному дослідженні
обставин справи, суд дійшов висновку
про задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд та згідно зі ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

У судовому засіданні достовірно
встановлено наступні обставини.

Відповідно до повторного свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2, виданого
виконавчим комітетом Насташівської
сільської ради Рокитнянського району
Київської області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в графі «батько» зазначений ОСОБА_5, в
графі «мати» зазначена ОСОБА_3, позивач
по справі.

Позивач ОСОБА_3 досягла 77 річного віку,
пояснила суду, що на даний час фактично
не може самостійно працювати, її стан
здоров'я суттєво погіршився, вона
потребує більшої допомоги і уваги
рідних.

Відповідно до ст. 202 СК України,
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

ОСОБА_3 домовилась з ОСОБА_4 про те, що
вона допоможе сину грошима для
придбання трьохкімнатної квартири за
умовами, що буде там проживати як член
родини.

06 серпня 2001 року ОСОБА_4 придбав
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
купівлі продажу, зареєстрованого в КП
Київському міському бюро технічної
інвентаризації 04.09.2001 р. за р№7346.

Відповідно до довідки Ф№3, виданої КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Деснянського району м. Києва» від 18.06.2014
р. за № 10/495, в спірній квартирі
зареєстровано п'ять осіб: відповідач по
справі - ОСОБА_4, його дружина - ОСОБА_6,
їх спільний син - ОСОБА_7, син від
першого шлюбу його дружини - ОСОБА_8 та
позивач - ОСОБА_3 (а.с.21).

Згідно копії технічного паспорту,
спірна квартира АДРЕСА_1, загальною
площею 72 кв.м., жилою площею 42,1 кв.м., та
складається з трьох кімнат розміром 17,3
кв.м. з лоджією розміром 3,6 кв.м., кімната
розміром 12,4 кв.м. та кімната розміром 12,4
кв.м. з лоджією розміром 3,6 кв.м., кухня
розміром 8,4 кв.м., ванна кімната
розміром 2,7 кв.м., вбиральня розміром 1,3
кв.м. та коридор розміром 13,9 кв.м.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

12 жовтня 2001 року ОСОБА_3 заселилась
проживати в квартиру АДРЕСА_1 в кімнату
розміром 12,4 кв.м. з лоджією, однак в
зв'язку з тим, що в неї склались
неприязнені стосунки з невісткою,
вимушена була на деякий час
повернутись в АДРЕСА_2, де вона
проживала з дня народження 1937 року.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

11.05.2014 року ОСОБА_4 зареєстрував
позивача в спірну квартиру та не
заперечує, щоб його мати проживала
разом з ним та його родиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

ОСОБА_4 надав свою згоду на вселення
позивача у спірну квартиру, яка
проживала у ній як член його сім'ї, що не
було спростовано в судовому засіданні,
як не було надано доказів самоправного
заселення позивача у вказану квартиру
в 2001 році, тому її позовні вимоги, з
урахуванням ст.11 ЦПК України,
підлягають задоволенню.

Виходячи з вище викладеного, суд дійшов
висновку про те, що позивач має право
вселитись в спірну квартиру без будь -
яких порушень діючого законодавства,
та встановити в ній порядок
користування наступним чином -
виділити в користування позивача
кімнату, розміром 12,4 кв.м. з лоджією;
відповідачу з сім'єю виділити кімнату
розміром 17,3 кв.м. з лоджією та 12,4 кв.м.,
місця загального користування
залишити в загальному користуванні.

Приймаючи до уваги викладене, суд
визнає вимоги позову обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 4, 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст. 202 СК
України, ст.ст. 150, 156, 383, 405 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування:

- ОСОБА_3 жилу кімнату площею 12,4 кв.м. з
лоджією площею 3,6 кв.м.;

- ОСОБА_4 жилу кімнату розміром 17,3 кв.м. з
лоджією площею 3,6 кв.м., жилу кімнату
площею 12,4 кв.м.

Місця загального користування
залишити в загальному користуванні
сторін.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (і.н.
НОМЕР_1) в спірну квартиру, а саме: в
кімнату розміром 12,4 кв.м. з лоджією
площею 3,6 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити
перешкод в користуванні виділеною
ОСОБА_3 кімнатою з лоджією у квартирі
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подання протягом 10 днів до
Деснянського районного суду м. Києва
апеляційної скарги.

Суддя: