АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/4566/13-ц
Справа № 213/4566 /13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2095/К/14
Категорія - 27 (IІІ)
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участі - представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу від 21
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики, уточнивши який просила
стягнути з відповідача на її користь
суму позики в розмірі 600000,00 грн., 3%
річних від простроченої суми боргу в
розмірі28506,96 грн., щомісячні платежі за
користування позикою в сумі 110000,00 грн.,
на загальну суму 738506,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилалась на те, що між нею та ОСОБА_3
29.12.2011 року було укладено договір
позики, згідно умов якого ОСОБА_3
отримав від неї в борг 600000,00 грн. на
строк до 29.06.2012 року, та зобов'язався
сплатити 25000,00 грн. щомісяця протягом
півроку, не враховуючи суми боргу.
Проте до вказаного строку позичені
кошти не повернув та за їх користування
сплатив лише 40000,00 грн. На чисельні
звернення з проханням повернути
позичені кошти, спочатку обіцяв
сплатити борг, а згодом взагалі почав
її уникати.

Заочним рішенням Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу від 31
січня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
738506,96 грн. - з яких: 600000,00 грн. - сума
позики; 28506,56 грн. - 3% річних від
простроченої суми боргу; 110000,00 грн. -
щомісячні платежі за користування
позикою; а також судовий збір в розмірі
3441,00 грн.

Ухвалою Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 23 травня 2014 року в
резолютивній частині оскаржуваного
рішення виправлено описку, зокрема
зазначено вірно суму 3% річних від
простроченої суми боргу - 28506,96 грн.

Ухвалою Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 05 вересня 2014 року
відмовлено в перегляді заочного
рішення за заявою ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
поставив питання про скасування
вказаного рішення та ухвалення нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги, відповідач
посилався на те, що ним було повернуто
частину коштів позивачці по справі,
зокрема в розмірі 200000,00 грн., проте
ОСОБА_4 було введено суд першої
інстанції в оману, та не надано до суду
відомостей про часткову сплату
заборгованості. При цьому нібито
неповернення позивачеві позичених
коштів, не завадило їй в подальшому
знову надати відповідачеві позику в
розмірі 518000,00 грн. Також вважає, що з
тексту наданої розписки не вбачається
строку виконання зобов'язання за нею,
як і не йшла мова про визначення
процентів за користування коштами.
Вважає розрахунок суми заборгованості,
проведений позивачем по справі
необ'єктивним і таким, що не відповідає
дійсним обставинам справи, оскільки
при його здійсненні позивачем не
враховано часткову сплату
заборгованості за договором позики.
Крім того, вважає, висновки суду першої
інстанції щодо сплати ним 40000,00 грн. в
рахунок погашення щомісячної плати за
користування сумою позики, побудовані
лише на припущенні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в
повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з доведеності
та обґрунтованості позовних вимог, при
цьому суд врахував, той факт, що доказів
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики суду не
надано.

Колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком суду
виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_4 та ОСОБА_3
29.12.2011 року було укладено письмовий
договір позики, за умовами якого
відповідач отримав від позивача позику
в розмірі 600000,00 грн. Даний факт
підтверджується відповідною розпискою
(а.с.5).

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) у власність передає
іншій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Як вбачається з приписів ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається в
письмовій формі і на підтвердження
його укладання та його умов може бути
надана розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
ж самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк, та в порядку, що
встановлені договором.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції щодо необхідності стягнення
з відповідача на користь позивача суму
позики. Разом з тим, колегія суддів не
може погодитись з розміром, стягнутої
судом першої інстанції суми позики.

Так, з матеріалів справи вбачається та
не заперечується сторонами, що ОСОБА_3
за вказаною розпискою було повернуто
частину коштів в розмірі 40000,00 грн.

З доводами позовної заяви та
висновками суду щодо зарахування даної
суми коштів в рахунок сплати коштів за
користування позикою колегія суддів не
може погодитись, оскільки параграфом 1
глави 71 ЦК України не передбачено іншої
сплати коштів за користування сумою
позики окрім процентів. Відтак колегія
суддів вважає за необхідно зарахувати
сплачені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошових коштів в розмірі 40000,00 грн. в
рахунок сплати суми позики. Відтак
несплаченою сумою позичених коштів є
560000,00 грн.

Висновок суду першої інстанції щодо
необхідності стягнення з відповідача
щомісячних платежів за користування
позикою в розмірі 110000,00 грн. та 3% річних
від простроченої суми боргу в розмірі
28506,56 грн., колегія суддів вважає
помилковим виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК
України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Як вбачається з наданої ОСОБА_3
розписки щодо отримання позики в сумі
600000,00 грн., строк її виконання не
оговорено, з письмовою вимогою про
повернення боргу позивачка, як
підтвердив її представник в судовому
засіданні, до відповідача не
зверталася, у зв'язку з чим підстави для
застосування наслідків прострочення
зобов`язання до спірних правовідносин
відсутні.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Проте, позивачем таких вимог не
заявлено.

Доводи апеляційної скарги щодо
зарахування у якості часткової сплати
суми позики в розмірі 200000,00 грн.,
колегія суддів не може прийняти до
уваги, оскільки відповідачем не
доведено, що дані кошти були сплачені в
рахунок погашення саме цієї позики, до
того ж з матеріалів справи вбачається,
що відповідачем також було написано і
іншу боргову розписку про отримання
коштів від позивачки, яка стверджує, що
ці кошти отримала на повернення другої
позики.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суду не приймаються до уваги,
оскільки вони фактично зводяться до
переоцінки рішення суду та незгодою з
висновками суду по оцінці доказів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального
законодавства, у зв'язку із чим
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду в частині
стягнення суми позики в розмірі 600000,00
грн., 3% річних від простроченої суми
боргу в сумі 28506,96 грн. та щомісячних
платежів за користування позикою в
розмірі 110000,00 грн., а всього 738506,96 грн. -
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про часткове
задоволення позову - стягненню з
відповідача на користь позивачки 560000
грн. (600000- 40000= 560000 грн.). В іншій частині
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2014 року
- в частині стягнення суми позики в
розмірі 600000,00 грн., 3% річних від
простроченої суми боргу в сумі 28506,96
грн. та щомісячних платежів за
користування позикою в розмірі 110000,00
грн., а всього 738506,96 грн. - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
яким позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в
рахунок погашення суми позики 560000
(п'ятсот шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: