Справа № 295/727/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.06.2014 року
( заочно)
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у
складі:

головуючого - судді Чішман Л.М.

секретаря
Українця Р.Р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування
та визнання права власності,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та визнання права власності за
нею вказаного будинку загальною площею
251,6 кв.м та земельної ділянки площею 1483
кв.м, що знаходится за адресою: АДРЕСА_1,
при цьому посилалась на те, що 14 серпня
2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
підписано договір дарування будинку
АДРЕСА_1 загальною площею 251,6 кв.м. та
земельної ділянки площею 1483 кв.м.,
державний акт серія І - ЖТ №044188, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, данний
договір було посвідчено 14 серпня 2007
року приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 12443 від 14.08.2007 р. При цьому
посилається на те, що договір дарування
не відповідав її внутрішній волі, та
укладений внаслідок збігу тяжких
життєвих обставин.

Сторони в судове засідання не
з'явились представник позивача подав
заяву про розгляд справи за його
відсутності, позов підтримав та просив
його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, згідно відомостей
адресно-довідкового підрозділу
територіального органу ДМС України в
Житомирській області 25.10.2013 року ОСОБА_2
знятий з реєстрації та вибув в
Харківську область. Згідно із ч. 9 ст. 74
ЦПК України відповідач, зареєстроване
місце проживання (перебування),
місцезнаходження чи місце роботи якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення у пресі. Зміст газети
"Урядовий кур"єр" від 17 травня 2014 року
містить оголошення про виклик
відповідача ОСОБА_2 в судове засідання
03.06.2014 року. З опублікуванням
оголошення про виклик, відповідач
вважається належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 158,224 ЦПК
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін.

Дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що 14 серпня 2007 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано
Договір дарування будинку АДРЕСА_1
загальною площею 251,6 кв.м. та земельної
ділянки площею 1483 кв.м., державний акт
серія І - ЖТ №044188, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Договір було
посвідчено 14 серпня 2007 року приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 12443 від
14.08.2007 р.

Відповідно до положень ст. 204
Цивільного кодексу України правочин
вважається правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або він не визнаний судом
недійсним.

Згідно положень ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України. Так, ст. 203 ЦК України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Загальними
вимогами чинності правочину є такі:
зміст правочину не може суперечити ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вичинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; не може
суперечити правам та інтересам осіб.

Правочин може визнаватись недійсним за
наявності дефектів у будь - якому
елементі правочину.

Відповідно до ст. ст. 203 п.З, 5, 215, 233, 234 ЦК
України, правочин є фіктивними
вчинений без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином, а також підписаний
внаслідок збігу тяжких життєвих
обставин позивача. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216 цього
Кодексу, а згідно ст. 236 ЦК України
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Так, відповідач та позивач за даним
позовом є чоловіком та дружиною, та
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
який укладено 26.10.2005 року.

Спірне майно набуте позивачкою
внаслідок договору купівлі - продажу
04.12.2004р. ще до укладення шлюбу з
відповідачем.

Влітку 2007 року у позивача склалися
тяжкі обставини пов'язані з
необґрунтованим порушенням
кримінальних справ та спробами
притягнути її до кримінальної
відповідальності.

У зв'язку з цим, мало місце вчинення
значної кількості слідчих дій обшуків
за місцем проживання позивача та її
батьків та за місцем роботи та за
місцем знаходження майна позивача,
виїмок, що підтверджується матеріалами
справи.

Так, 03 липня 2007 року в.о прокурора
Корольовського районну м. Житомира
Прокопенко С.П. було порушено
кримінальну справу № 07X087033 за ознаками
складу злочину передбаченого ст. 364 ч.2
КК України за фактом зловживання
службовим становищем посадовими
особами ПП «МельКом», а в подальшому
склад злочину було перекваліфіковано
на ст. 190, ч. 1 та 3 ст. 358 КК України.

За обставинами порушеної кримінальної
справи слідством інкримінувалися дії
власнику підприємства ПП «МельКом»,
яким являлася позивач ОСОБА_1.

Крім цього, 18.09.2007 р. прокуратурою
Корольовського району м. Житомира в
межах кримінальної справи № 07-087033 було
порушено кримінальну справу за
ознаками складу злочину передбаченого
ч.1 ст. 366 КК України, а саме за фактом
підробки посадовими особами ТОВ "Жо Ві"
ЛТД документів. В період обставин за
якими порушено кримінальну справу
посадовою особою та власником ТОВ
«Жові» ЛТД являлася позивач.

В подальшому кримінальні справи були
закриті.

Відповідно Постанови Пленуму
Верховного суду від 06.11.2009 N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" п. 23.
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК
України, якщо його вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
встановлено, що правочин, який вчинено
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином є фіктивним та визнається
судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином. При чому такі цілі можуть
бути протизаконними, або фіктивний
правочин може взагалі не мати правової
мети. Фіктивним може бути визнаний
будь-який правочин, якщо він не має на
меті встановлення правових наслідків,
незалежно від того, в якій формі він
вчинений, його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009р. N 9, для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь - яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Так, дарування є добровільною дією щодо
безоплатної передачі майна,
законодавець ставить момент укладання
договору в залежність від волі особи
передати річ, оскільки ніхто не вправі
вимагати цього від власника поза його
волею. Саме тому, відповідно до ст. ст.
328,334,640,722 ЦК України, договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому.

Майно відповідачу ні в користування ні
у власність не передавалось,
відповідач не виконував обов"язків
власника майна, відповідач не мав
наміру приймати таке майно,
користуватися ним, нести витрати на
його утримання і т. ін., і фактично цього
не робив.

Про фіктивність спірного договору
дарування свідчить також той факт, що з
часу підписання договору батьки
позивача та позивач продовжують
володіти і користуватися будинком
сплачуючи відповідні комунальні
платежі, іншого житла не мають.

Відповідно до ст. 125, 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом та
виникає з моменту державної реєстрації
цих прав. Так, ОСОБА_2 не було в
установлено законом порядку
переоформлено право власності на
земельну ділянку площею 0,1483га.,
державного акта не отримано, та не
зареєстровано. Таким чином, фактичної
передачі прав на земельну ділянку
Відповідачу не відбулося.

Відсутністю волевиявлення та
відсутність наміру створити правові
наслідки на передачу у власність
шляхом дарування майна в даному
випадку і вказує те, що фактично
договір дарування не був укладений і
відповідач не набув права власності у
встановленому законом порядку - шляхом
передачі йому речі, бо річ не була йому
передана (отримана у володіння) згідно
ст.ст.640, 722 ЦК України.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що договір дарування будинку
АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
14 серпня 2007 року, посвідчений приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 12443 від
14.08.2007 року є фіктивним, вчинений без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином та є
таким що підлягає визнанню судом
недійсним.

Враховуючи вище викладене, керуючись
ст. ст. 15, 166, 201, 215, 233, 234, 640, 722 ЦК України,
ст. ст. 3, 15, 50, 57-65, 79-81, 107, 114, 118-120, 129-131, 136,
137, 157-159, 208-215, 218, 223 Цивільного
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним з моменту його
укладення Договір дарування будинку
АДРЕСА_1 загальною площею 251,6 кв.м. та
земельної ділянки площею 1483 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
підписаний між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідчений 14 серпня 2007 року приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 12443 від
14.08.2007 р.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 251,6
кв.м. та земельну ділянку площею 1483
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Житомирської області через Богунський
районний суд міста Житомира шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення,
особи які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуто Богунським районним судом
м. Житомира за письмовою заявою, яка
може бути подана відповідачем протягом
10 днів з дня отримання ним копії цього
рішення.

Суддя

Л.М.Чішман