Справа № 288/226/14-ц
Провадження № 2/288/153/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
смт.
Попільня

Попільнянський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого судді - Сікан В. М.,

при секретарі - Дашинській Н.Є.,

з участю

представників позивача, представників
третьої особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача -Кравченко
С.В.,

третьої особи, позивача - ОСОБА_4,

представника третьої особи,
представника позивача - ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Попільня
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
Корнинської селищної ради
Попільнянського району, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
та за позовом ОСОБА_4 до Корнинської
селищної ради, Попільнянського району,
Житомирської області; треті особи -
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання права
власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_7 10.02.2014 року
звернувся до суду з позовною заявою в
якій вказує, що він житель селища
Корнин, проживав разом зі своїми
батьками в АДРЕСА_1, де і зареєстрований
по даний час.

Його батьки працювали в колгоспі
«Ленінська Правда», що підтверджується
копіями їх трудових книжок. Коли весною
2002 року батьки посварились між собою,
то позивач разом зі своїм батьком,
ОСОБА_8, 1949 року народження, перейшли
жити окремо, в АДРЕСА_2, який, як йому
стало відомо, належав і належить в
даний час колгоспу «Ленінська Правда».

Через деякий час батьки помирились і
в 2003 році батько повернувся на своє
місце проживання в будинок, де
проживала мати. Позивач будучи вже
дорослим, залишився проживати в тому ж
будинку в АДРЕСА_2. Коли ІНФОРМАЦІЯ_1
батько помер, то позивач став шукати
документи на будинок та підстави для
проживання. Позивач думав, що батько
будинок купив, але ніякого
підтвердження цьому не знайшов. За
життя батько розказував, що сплатив за
будинок його власникові. В той час
позивач вже проживав в даному будинку
разом зі своєю дружиною та трьома
дітьми. Ніяких документів на будинок
не знайшов і тому звернувся до
селищної ради та до Бердичівського
МБТІ, щоб оформити своє право власності
на нього. Йому повідомили, що даний
будинок є власністю колгоспу
«Ленінська Правда», де працювали його
батьки.

Документи, які б підтверджували факт
сплати коштів за будинок та відповідні
рішення загальних зборів колгоспу про
передачу у власність житлового будинку
у районному державному архіві
відсутні.

За час проживання в будинку позивач
з батьком, а потім з дружиною ростили
своїх дітей, працювали, вели спільне
господарство, обробляли присадибну
ділянку та сплачували комунальні та
інші необхідні платежі. Позивач ні від
кого не приховував, що вільно,
безперервно та відкрито володіє
житловим будинком. Ніхто не
оскаржувала його права на користування
будинком.

Відповідно до довідки виданої КП
«Бердичівське МБТІ» № 7 від 08.01.2014 року
даний будинок є власністю колгоспу
«Ленінська Правда», яке колись
знаходилось в смт. Корнин, а затим було
реформоване. Позивач відкрито,
безперервно володів і володіє цим
нерухомим майном.

На сьогоднішній день позивач
продовжує проживати у вказаному
житловому будинку. Добросовісно
відкрито та безперервно володіє та
користується даним нерухомим майном та
земельною ділянкою, доглядає за
будинком та утримує його, постійно
робить в ньому поточний та капітальний
ремонти, оскільки завжди проживає та
фактично працює у селі.

Дані обставини підтверджуються
Довідкою, виданою виконавчим комітетом
Корнинської селищної ради від 13.01.2014р.
№ 59 та актом від 08.01.2014 року. Інших осіб,
які б мали право на дане нерухоме майно,
яким позивач володіє крім нього немає.

Позивач звернувся до Бердичівського
міжрайонного бюро технічної
інвентаризації з приводу виготовлення
технічної документації на будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який
належить колгоспу «Ленінська Правда».
Таким чином, Бердичівське МБТІ
виготовило йому технічний паспорт.

Позивач неодноразово звертався, до
Корнинської селищної ради з
клопотанням, про те щоб виз нати за ним
право власності на дане домоволодіння,
оскільки позивач понад 12 років
безперервно користується даним
нерухомим майном.

Корнинська селищна рада в даному
проханні відмовила, мотивуючи свою
відмову тим, що якщо позивач має намір
володіти, користуватися та
розпоряджатися вказаним нерухомим
майном, йому необхідно звернутися до
суду із позовною заявою про визнання
права власності на нерухоме май но за
набувальною давністю. Право власності
за набувальною давністю на нерухоме
майно, набувається за рішенням суду
згідно із ст.344 ч.4 ЦК України.

Позивачу ніхто не повідомляв про те,
що будинок належить не його батькові.
Також його ніхто не намагався виселити
з даного будинку.

На підставі викладеного, чинним
цивільним законодавством набувальна
давність визнача ється як засіб
закріплення майна за суб'єктами, що ним
володіють, у випадках, коли вони мають
можливості через певні обставини
підтвердити підстави виникнення прав,
а також в інших ситуа ціях. Право
власності за набувальною давністю може
бути набуто як на безхазяйні речі, так і
на майно, яке належить за правом
власності іншій особі.

Відповідно до ст. 344 Цивільного
кодексу України набувачеві достатньо
володіти чужим майном із дотриманням
вимог, встановлених законом.Статтею 344
ч.І Цивільного Кодексу України
передбачено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито і безперервно володіти
нерухомим майном протягом 10 років,
набуває право власності на це майно
(набувальна давність).

Позивач просить визнати за ним,
ОСОБА_7 право власності на житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_2

В свою чергу ОСОБА_4 03.03.2014 року
подала до суду іншу позовну заяву в
якій вказує, що з березня 1993 року КСП
„Ленінська правда" правонаступниками
якого були з 22.02.2000 року -
сільськогосподарський виробничий
кооператив „Граніт" та з 21.01.2001 року СФГ
„Граніт" по рішенню спільного
засідання правління та профкомітету
КСП „Ленінська правда" вирішили
продати їй житловий будинок у якому
вона проживає, а саме у АДРЕСА_2, який
пізніше в записах Корнинської селищної
ради значився за № 20. На момент продажу
такі угоди оформляли селищні ради і у
неї не зберігся договір. Згідно
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у негосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських
книгах визнавались в якості актів
органів влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності. У позивачки вираховували
кошти за будинок із заробітної плати.

Koрнинській селищній раді було
відомо, що позивачка стала власником
житлового будинку у 1993 році, а тому 26
грудня 1997 року прийняти рішення про
передачу їй у власність земельної
ділянки по провулку Гранітному, 20, тих
земельних ділянок, що були передані у
приватну власність для ведення
підсобного господарства та
будівництва будинку у розмірі 0,21 га
позивачка звернулась до Корнинської
селищної ради із заявою щодо
розмежування земельної ділянки.
Документів, що посвідчують її права на
будинок та земельну ділянку вона не
отримувала.

Є певна правова позиція Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ викладена у інформаційному листі
від 16.05.2013 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування". Встановлено, що у
сільській місцевості є будинки,
продані колгоспами членам колгоспів,
проте нотаріально такі договори
купівлі-продажу не посвідчувалися.
Судами визнається право власності за
спадкоємцями за наявності рішення
зборів колгоспу про продаж будинку,
документів про сплату визначеної в
рішенні вартості будинку та довідок
сільської ради про термін проживання
спадкодавця в будинку. До участі у
справі залучається правонаступник
колгоспу, а в разі його відсутності -
орган місцевого самоврядування.

Правонаступника СФГ „Граніт"
ліквідовано, тому позивач залучила до
участі у справі Корнинську селищну
раду, в якої отримала довідку про те, що
даний житловий будинок не находиться
на її балансі. Що свідчить про те що
станом на 2000 рік він не входив до
соціальної сфери КСП „Ленінська
правда", яка згідно наказу
Мінагрополітики мала передати його до
селищної ради. З 2005 року позивачка
дозволила проживати у будинку
квартиронаймачам, які користуючись
відсутністю договору хочуть набути
право власності за набувальною
давністю. Згідно ст.328 ЦК України право
власності на майно вважається набутим
правомірно якщо інше не випливає з
вимог закону або не встановлено
рішенням суду згідно ст.З п 4. Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» Права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення,

ОСОБА_4 просить визнати за нею
право власності на житловий будинок у
АДРЕСА_3

Представники позивача по
первісному позову - ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
судових засіданнях позовні вимоги
підтримали, просили їх задоволити,
позов ОСОБА_4 не визнали, заперечували
проти його задоволення.

Представник відповідача - Кравченко
С.В. в судовому засіданні відносно
вирішення позовів покладався на розсуд
суду.

Третя особа ОСОБА_4, яка була і
позивачем та її представник ОСОБА_5 по
первісному позову в судових
засіданнях первісний позов не
визнавали, подали власний позов, і
просили його задоволити.

Третя особа ОСОБА_6 визнала позов
ОСОБА_7 до Корнинської селищної ради
Попільнянського району, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
та не заперечувала щодо його
задоволення.

Суд вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що обидва позови
залишаються без задоволення із
слідуючих підстав.

Так, позивач ОСОБА_7 зазначає, що його
батьки працювали в колгоспі «Ленінська
Правда», що підтверджується копіями їх
трудових книжок. Коли весною 2002 року
батьки посварились між собою, то
позивач разом зі своїм батьком, ОСОБА_8,
1949 року народження, перейшли жити
окремо, в АДРЕСА_2, який, як йому стало
відомо, належав і належить в даний час
колгоспу «Ленінська Правда».

Вважаючи, що він володіє чужим майном
більше 10 років, набуває право власності
на це майно. Разом з тим,як передбачено
ст.344 ч.1 К України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито і безперервно
володіти нерухомим майном протягом 10
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність). Однак в
даному випадку ця обставина на яку
посилається позивач не є
обгрунтованою.

Як зазначається у самій позовній
заяві та виходячи із особистих
пояснень представників позивача,
останній знав про правовий статус
спірного домоволодіння і не здійснив
жодних мір щодо вирішення із власником
майна правового його статусу.

Відтак, посилання позивача на вимоги
ст. 344 ЦК України є безпідставними і
тому в позові слід відмовити за його
безпідставністю, оскільки позивачу
було відомо кому це майно належить.

Посилання позивача на ту обставину,
що начебто ОСОБА_4 продала йому
будинок за 400 гривень не є підставою для
задоволення позову, оскільки сама
ОСОБА_4 не набула права власності на
нього і тому не могла ним
розпоряджатися. Крім того дана нею
розписка про отримання нею коштів за
вказане домоволодіння не породжує
будь-яких правових наслідків.

Вирішуючи позов ОСОБА_4 щодо
визнання права власності на спірне
домоволодіння, суд виходить із наданих
доказів та обставин, які були з'ясовані
в судовому засіданні.

Так згідно протоколу спільного
засідання правління та профкомітету
КСП «Ленінська правда» № 3 від 03.03.1993
року, було прийнято рішення, яке
передбачало можливість ОСОБА_4
придбати будинок по АДРЕСА_2.

В свою чергу позивачкою не надано
суду будь-якої угоди про придбання
вказаного домоволодіння. Позивачкою
також не надано доказів, які-б свідчили
про сплату грошових коштів за нього.

Виходячи із змісту ст.227 ЦК УРСР
договір купівлі-продажу жилого
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу). Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів, що відповідає вимогам ст.657
ЦК України та ЦК УРСР обов'язковою
умовою є укладення письмового договору
та відповідної сплати коштів
відповідно до умов угоди.

Позивачкою ОСОБА_4 не надано суду
жодних доказів про укладення
письмового договору купівлі-продажу
житлового будинку, підтвердження про
сплату коштів за майно, а також її
державна реєстрація.

Допитані свідки в судовому засіданні
не підтвердили своїми показами щодо
дотримання позивачкою вимог
законодавства.

Крім того, виходячи із змісту
повідомлення Бердичівського МБТІ від
25.09.2014 року за № 813 спірне
домоволодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_2 рахується за колгоспом
«Ленінська правда» Попільнянського
району.

Таким чином судом встановлено, що
спірне домоволодіння не перейшло у
власність позивачки ОСОБА_4, а тому в
задоволенні позову їй слід відмовити
за безпідставністю.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу).Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

При даних обставинах обидва
позови не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 79, 88,
208, 209, 212-215, 218; ЦПК України; ст.ст. 328, 344 ЦК
України; ст. 227 ЦК УРСР; Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»; суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_7 до Корнинської
селищної ради Попільнянського району,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю - залишити без
задоволення за безпідставністю.

Позов ОСОБА_4 до Корнинської
селищної ради, Попільнянського району,
Житомирської області; треті особи -
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання права
власності на житловий будинок -
залишити без задоволення за
безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Житомирської області через
Попільнянський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду
Сікан В. М.