У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», поданою
його представником Шулікою Аліною
Володимирівною, на заочне рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 4 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 13 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «ПриватБанк» звернулось до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 14 грудня 2007 року
між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 8 490,21грн зі
сплатою 0,01 процентів на місяць за
користування кредитними коштами на
суму залишку заборгованості за
кредитом на строк до 14 червня 2010 року.
Відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість у сумі 38 543,31 грн, яку
банк просив стягнути.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 4
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 13 лютого 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати заочне рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 4 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 13 лютого 2014 року, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з пропущення позивачем
позовної давності, пославшись на
положення п. 7 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Проте повністю з таким висновком
погодитись не можна.

Судами встановлено, що 14 грудня 2007 року
між Публічним акціонерним товариством
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у сумі 8
490,21 грн зі сплатою 0,01 процентів на
місяць за користування кредитними
коштами на суму залишку заборгованості
за кредитом на строк до 14 червня 2010
року.

Проте відповідач належним чином
зобов'язання за кредитним договором не
виконував та станом на 10 липня 2013 року у
нього утворилась заборгованість у сумі
38 543,31 грн, яка складається із
заборгованості за тілом кредиту у сумі
8 207,38; 12,17 грн - заборгованості зі сплати
процентів за користування кредитом; 28
012,17 грн - пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 500 грн - штрафу
(фіксована частина) та 1 811,59 грн -
штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту (правова позиція Верховного
Суду України згідно з постановою у
справі № 6-126цс13).

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку позовна давність
відповідно до положень ст. 267 ЦПК
України застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропуску позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Заяви ОСОБА_3 про застосування строків
позовної давності матеріали справи не
містять.

Таким чином, висновок судів про відмову
у задоволенні позову у зв'язку зі
спливом строку позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі про застосування такої щодо
вимог про повернення споживчого
кредиту є передчасним.

Отже, суд першої інстанції, в порушення
вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України, на
зазначені положення закону уваги не
звернув, доводів позивача належним
чином не перевірив та дійшов
передчасного висновку про
застосування строків позовної
давності без відповідної заяви
відповідача.

Суд апеляційної інстанції, в супереч
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України, належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Наведене вище свідчить про неповне
встановлення фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до передчасного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи допущені судами попередніх
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалені ними судові рішення не можуть
вважатися законними і обґрунтованими,
у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК
України такі рішення слід скасувати з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», подану його
представником Шулікою Аліною
Володимирівною, задовольнити.

Рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 4 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 13 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.Мартинюк

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

М.І.Наумчук

О.В.Ступак