У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Броварської міської державної
нотаріальної контори Київської
області, третя особа - комунальне
підприємство Броварської міської ради
Київської області «Броварське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним, зміну
часток у праві спільної часткової
власності, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 18 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 19 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5, Броварської міської державної
нотаріальної контори Київської
області, третя особа - комунальне
підприємство Броварської міської ради
Київської області «Броварське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним, зміну
часток у праві спільної часткової
власності, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй
та відповідачу на праві спільної
часткової власності (по 1/2 частині
кожному) належить житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок був
побудований у 1959 році на земельній
ділянці площею 300 кв.м. Рішенням
Броварського районного народного суду
Київської області від 18 лютого 1959 року
житловий будинок був поділений між
братами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних
частинах. В послідуючому ОСОБА_7
подарував свою частину будинку ОСОБА_8,
яка ІНФОРМАЦІЯ_1 продала її ОСОБА_9 -
матері відповідача, після смерті якої
відповідач успадкував належну їй 1/2
частину будинку, отримавши 05
березня 1997 року свідоцтво про право на
спадщину за заповітом.

Друга половина будинку, яка належала
ОСОБА_6 - чоловіку позивача, перейшла у
власність ОСОБА_4 на підставі рішення
Броварського районного народного суду
Київської області від 12 липня 1972
року.

У 1994-1995 pp. позивач, за власні кошти та за
згодою співвласника ОСОБА_9, здійснила
прибудови до належної їй частини
будинку та переобладнала нежитлові
приміщення в житлові, внаслідок чого
збільшилась жила площа її частини
будинку до 56,5 кв м, а жила площа всього
будинку - до 77,3 кв м. Зазначені
прибудови та переобладнання були
оформлені рішенням Виконавчого
комітету Броварської міської ради
Київської області № 243 від 17 жовтня 1995
року.

Посилаючись на те, що у виданому 05
березня 1997 року нотаріальною конторою
на ім'я відповідача свідоцтві про право
на спадщину за заповітом на 1/2
частину вказаного будинку, зазначено
жилу площу 77,3 кв м, тобто з врахуванням
проведених переобладнань, позивач
вважає, що вказане свідоцтво має бути
визнано недійсним. Також позивач
просить визнати, належний сторонам на
праві спільної часткової власності
житловий будинок по АДРЕСА_1,
двохквартирним, оскільки відповідач
відмовляється подати до компетентних
органів заяву про надання будинку
статусу двохквартирного.

Також позивач, посилаючись на
проведені нею прибудови та
переобладнання в будинку, просить
змінити розмір часток, визнавши за нею
право власності на 18/25 частин, а за
відповідачем 7/25 частин вказаного
будинку.

Крім того, позивач просить визнати
рівними частки земельної ділянки,
площею 300,00 кв м на якій розташований
будинок, та усунути перешкоди у
користуванні нею.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18
листопада 2013 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 19 березня 2014 року
позов задоволено частково. Змінено
частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у праві
спільної часткової власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1. За ОСОБА_4
визнано право власності на 18/25 частин
вказаного домоволодіння, що
складається з приміщень: веранда 2-1
площею 4,1 кв м, ванна 2-2 площею 3,5 кв м,
веранда 2-3 площею 7,9 кв м, жилі кімнати 2-4
площею 16,6 кв м, 2-5, площею 23,00 кв м, 2-6
площею9,5 кв м, 2-7 площею 7,4 кв м, кухна 2-8
площею 6,4 кв м, коридор 2-9 площею 5,8 кв м,
сарай з погребом «Б», вбиральня «В», Ѕ
частина огорожі «N». За ОСОБА_5 визнано
право власності на 7/25 частин вказаного
домоволодіння, що складається з
приміщень: веранда 1-1 площею 4,0 кв м,
кухня 1-2 площею 5,7 кв м, жила кімната 1-3
площею 12,6 кв м, жила кімната 1-4 площею
8,2 кв м, кладова 1-5 площею 0,8 кв м, сарай
«Г», Ѕ частина огорожі «N». В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даними
судовими рішеннями першої та
апеляційної інстанцій подала
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення на неї, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків місцевого та
апеляційного судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень.

Судом першої інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив із того, що позов ОСОБА_4, в
частині зміни часток у власності є
обґрунтованим, оскільки прибудови та
переобладнання будинку проведені
ОСОБА_4 за власний рахунок, за згодою
співвласника та з дозволу Виконавчого
комітету Броварської міської ради.
Крім того, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог, в частині визнання
спірного житлового будинку
двохквартирним, оскільки це виходить
за межі компетенції суду, а що
стосується відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
недійсним, визнання рівними часток
земельної ділянки та усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,
відшкодування моральною шкодою, то
вони не доведені позивачем належними
доказами.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
місцевого суду. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для його
скасування.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 18 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Київської
області від 19 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук