Номер провадження: 22-ц/785/4855/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Процик М.В., Заїкін А.П.

При секретарі -Волчанського О.Ю.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 19.08.2013 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6,3-ї особи- ОСОБА_5 про вселення у
житлове приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_5
звернулась до суду з позовними
вимогами в котрих просила визнати
ОСОБА_7 таким, що втратив право
користування житлом- квартирою
АДРЕСА_1.

У квітні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5
посилаючись на те, що перебуваючи в
шлюбі з ОСОБА_6, придбав квартиру
АДРЕСА_1 та за домовленістю з нею
оформив вказану квартиру на
доньку-ОСОБА_5 Під час проживання з
ОСОБА_6 в них постійно виникали сварки,
котрі призвели до розірвання шлюбу. На
ґрунті неприязних стосунків ОСОБА_6
почала перешкоджати йому у
користуванні квартирою, а 19.02.2013 року
речі виставила на вулицю та змінила
замки в квартирі. Посилаючись на ст.405
ч.1 ЦК України, ч.4 ст.156 ЖК України
просив суд задовольнити його вимоги та
вселити його в квартиру АДРЕСА_1 з тих
підстав, що як член сім»ї власника
житла він має право на користування
спірною квартирою.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 19 серпня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом -залишено без
розгляду.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 19 серпня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
вселення у житлове
приміщення-задоволено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 19.11.2013 року
рішення Київського районного суду від
19 серпня 2013 року скасовано та в
позовних вимогах ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
вселення у житлове приміщення
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 26 березня 2014
року рішення апеляційного суду
Одеської області від 19 листопада 20134
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
суд скасувати рішення суду з
ухваленням нового про відмову в
заявлених вимогах, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
посилається на те, що в результаті
зміни власника спірного житла право
користування спірним дитлом у ОСОБА_7
припинилось, так як він не є членом її
сім»ї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить скасувати рішення суду х
ухваленням нового, про відмову в
заявлених вимогах посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді доповідача, вислухавши
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг приходить до
висновку, що вони підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_7 про вселення, районний суд
виходив з того, що останній вселився в
спірну квартиру, як член сім»ї її
власника, тому відповідно до ст.405 ЦК
України має право на користування
спірним приміщенням.

Проте з таким судженням районного
сду погодитись не можна з наступних
підстав.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 06.10.2014 року в порядку ст.37
ЦПК України, на виконання ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 26 березня 2014 року, судова
колегія залучила ОСОБА_6 в якості
правонаступника відповідача-ОСОБА_5, а
ОСОБА_5 в якості 3-ї особи на стороні
відповідача.

Колегія апеляційного суду дослідила в
судовому засіданні новий
доказ-рішення Київського районного
суду м. Одеси від 10.02.2014 року, що
вступило в законні силу, так як його
неподання зумовлено поважними
причинами виходячи з того, що на момент
оскаржуваного рішення його не було в
наявності.

Матеріалами справи встановлено,
сторонами не оспорюється, що ОСОБА_7 в
спірне помешкання вселився з дозволу
колишнього власника-його доньки
ОСОБА_5, котра являлась її власником на
підставі свідоцтва про право
власності від 18 серпня 2004 року(а.с.4).

30 вересня 2008 року шлюб між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 був розірваний, відповідно до
актового запису № 425 від 13 червня 2007
року( а.с. 7)

23 липня 2013 року ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_6, на підставі договору дарування
спірну квартиру(а.с.201).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 10.02.2014 року, залишене без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 02.04.2014 року та Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, визнано ОСОБА_7 таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
а саме квартирою АДРЕСА_1.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.317, 383 ЦК України
та ст.150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім»ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особам, які
вселилися до нього зі згоди колишнього
власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вона
вселилася, права власності на це житло,
а отже, припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право особи,
яка з її згоди була вселена, на
користування житлом.

Право ОСОБА_7, котрий не є власником
спірного житла, та користування яким
було похідним від права колишнього
власника квартири-ОСОБА_5, з
припиненням її власності, припинилося
право користування житлом ОСОБА_7

Доводи позивача про те, що спірне
житло є подружнім майном
спростовується матеріалами справа.

Сам по собі договір про пайову участь в
будівництві укладений в період шлюбу,
не свідчить про те, що спірна квартира
є власністю подружжя в розумінні ст.334
ч.4 ЦК України.

Судова колегія не приймає до уваги і
посилання позивача на те, що на момент
вселення в спірну квартиру він
являвся членом сім»ї ОСОБА_6, так як
втрата права користування жилим
приміщенням є наслідком припинення
права власності на жиле приміщення у
колишнього власника житла, та не
пов'язується з його наймачем, котрою на
той момент була ОСОБА_5

Не можуть бути правовою підставою
для задоволення вимог посилання
позивача на відсутність у нього житла.
Крім того, відповідно до договору
дарування від 30 червня 2000 року ОСОБА_7
є власником 53/100 частин домоволодіння
під АДРЕСА_2(а.с.24).

Виходячи з вищезазначеного,
судова колегія приходить до висновку,
що районний суд неповно дослідив
обставини по справі, що мають значення
для справи, висновок суду не відповідає
обставинам по справі, суд неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому з підстав
ст.309 ч.1 п.1,2,4 ЦПК України, рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового, про відмову в заявлених вимогах
за недоведеністю .

Керуючись ст.ст.309; 316; 317; 319 ЦПК України,
судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 19.08.2013 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
3-ї особи- ОСОБА_5 про вселення у житлове
приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Голодуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді
М.В.Процик

А.П.Заїкін