Справа № 495/5831/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 26.05.2011 року)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/6238/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до Приморської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області

про встановлення факту належності
будинку, встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності
на житловий будинок

В С Т А Н О В И В :

07.08.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Приморської
сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області (далі по тексту -
відповідач) про встановлення факту
належності будинку, встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на житловий будинок.

Так, позивач просить суд:

- встановити, що житловий будинок, який
знаходиться по АДРЕСА_1, належав ОСОБА_2,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_2;

- вважати ОСОБА_1 такою, що прийняла
спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2, яка складається з житлового
будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на спадкове майно, яке
складається із житловий будинок, який
знаходиться по АДРЕСА_1, загальною
площею - 81,6 кв.м., житловою площею - 37,2
кв.м.

Представник позивача - ОСОБА_3, в судове
засідання 08.10.2014 року не з'явилася, але
подала до суду заяву, згідно з якою
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить їх
задовольнити та розглянути справу за
її відсутністю.

Позивач - ОСОБА_1, в судовому засіданні
свої позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Відповідач - Приморська СР, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надала та її представник в судові
засідання 16.09.2014 року та 08.10.2014 року не
з'явився без поважних причин, про
причини неявки суд не повідомив,
будь-яких клопотань не заявляв, хоча
був належним чином повідомлений про
час та місце судового засідання, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
відповідні поштові повідомлення про
вручення Приморській СР 26.08.2014 року
копії позовної заяви ОСОБА_1 та копії
ухвали суду про призначення слухання
справи на 16.09.2014 року, та вручення 20.09.2014
року повістки про призначення слухання
справи саме на 08.10.2014 року.

Приморська СР Білгород-Дністровського
району Одеської області є відповідачем
у даній справі. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169
Цивільного процесуального кодексу
України, суд відкладає розгляд справи в
межах строків, встановлених статтею 157
цього Кодексу, у разі першої неявки в
судове засідання сторони або будь-кого
з інших осіб, які беруть участь у
справі, оповіщених у встановленому
порядку про час і місце судового
розгляду, якщо вони повідомили про
причини неявки, які судом визнано
поважними. Як було вище зазначено,
відповідач був оповіщений у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, але він не повідомив
про причини неявки в судове засідання
та будь-яких клопотань не заявляв.

Враховуючи викладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача,
на підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до висновку про
безпідставність, неправомірність та
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_4,
що підтверджується свідоцтвом про
народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від
04.05.1987 року (актовий запис № 11).

Згідно із довідкою, виданою 06.11.2013 року
виконавчим комітетом Приморської
сільської ради
Білгород-Дністровського Одеської
області № 830, власником житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, є ОСОБА_2.

Відповідно до технічного паспорту
(інвентаризаційна справа № 34), виданого
16.08.1991 року КП «Б-Дністровське БТІ»,
власником індивідуального житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, є ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що
підтверджується виданим 17.06.2003 року
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3,
актовий запис № 16.

Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2 залишилась спадщина, зокрема, у
вигляді житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач посилається на те, що, по-перше,
вона є онукою ОСОБА_2, а, по-друге, її
мати - ОСОБА_4, доглядала та
продовжувала користуватися житловим
будинком по АДРЕСА_1 після смерті її
батька - ОСОБА_2, тобто фактично
вступила у вищезазначену спадщину.

21.07.2007 року ОСОБА_4 (мати ОСОБА_1.)
померла, що підтверджується виданим
21.09.2007 року свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_4, актовий запис №49.

Як стверджує позивач, звернутись до
нотаріальної контори з метою
оформлення та отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом на
житловий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 не може у
зв'язку із тим, що ОСОБА_2 за життя не
було оформлено право власності на
даний житловий будинок.

Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у інформаційному листі № 24-753/0/4-13
від 16.05.2013 року, спадкові відносини в
Україні регулюються Цивільним
кодексом України 2003 року (ЦК), законами
України «Про нотаріат», «Про
міжнародне приватне право», іншими
законами та підзаконними нормативними
актами, як нормами матеріального та
процесуального права.

При розгляді справ про спадкування
суди мають встановлювати:

- місце відкриття спадщини;

- коло спадкоємців, які прийняли
спадщину;

- законодавство, яке підлягає
застосуванню щодо правового режиму
спадкового майна та часу відкриття
спадщини у випадку, якщо спадщина
відкрилась до 1 січня 2004 року або ж
спадкодавець проживав в іншій державі,
спадкоємець є іноземним громадянином
та проживає в іншій державі, а спадкове
майно знаходиться на території
України.

Цим же листом зазначено що при
вирішенні спорів про спадкування,
спадщина по яких відкрилась і була
прийнята до 01.01.2004 року не допускається
застосування судами норм ЦК 2003 року, а
застосуванню підлягають норми
законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР,
отже належною нормою права яке
підлягає застосуванню судом є ЦК УРСР.

Обставини, які входять до предмета
доказування (ч.1 ст.179 Цивільного
процесуального кодексу України) у
зазначеній категорії справ, можна
встановити лише при дослідженні
документів, наявних у спадковій справі.
Належними доказами щодо фактів, які
необхідно встановити для вирішення
спору про право спадкування, є копії
документів відповідної спадкової
справи, зокрема, поданих заяв про
прийняття спадщини, виданих свідоцтв
про право на спадщину, довідок
житлово-експлуатаційних організацій,
сільських, селищних рад за місцем
проживання спадкодавця.

Разом з тим у вказаному інформаційному
листі окремо звертається увага судів
на наявність у матеріалах справи
обґрунтованої постанови про відмову
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
зокрема, відмови у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначені належні докази ОСОБА_1 до
суду надані не було. Також, до суду
позивачем не було надано підтверджень
того факту, що ОСОБА_1 дійсно є онукою
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11
Цивільного процесуального кодексу
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо надання доказів їх
дослідження та доведення їх
переконливості перед судом, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями осіб, поданими
відповідно до положень ЦПК України та
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України, особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.ст. 57-60, 179
Цивільного процесуального кодексу
України, предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню під час ухвалення
судового рішення, при цьому обов'язок
доведення обставин покладається на ту
сторону, яка на такі обставини
посилається у своїх вимогах чи
запереченнях. Так відповідно до
зазначених вище роз'яснень розглядаючи
справи про спадкування суди мають
встановлювати місце відкриття
спадщини, коло спадкоємців, які
прийняли спадщину та законодавство,
яке підлягає застосуванню щодо
правового режиму спадкового майна та
часу відкриття спадщини, при цьому ВССУ
з розгляду цивільних та кримінальних
справ встановлено, що єдиним належним
джерелом такої інформації є матеріали
спадкової справи, що у контексті ст. 59
ЦПК України слід розуміти, що єдиний
допустимий доказ для встановлення
зазначених обстави є саме матеріали
спадкової справи, однак позивач не
надав до суду таких матеріалів, та не
звернувся з відповідним клопотанням
про забезпечення доказів, а за такого
суд вважає що позивачем не доведено
перед судом усіх істотних обставин, що
включає у себе предмет доказування у
даній цивільній справі.

Разом з тим суд критично оцінює коло
учасників справи, зокрема не доведеним
залишається питання про те, чи дійсно
ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, так як суду не
надано жодних підтверджуючих
відомостей для встановлення даних
родинних відносин.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Необхідно зазначити, що судом в ході
розгляду справи позивачу - ОСОБА_1,
роз'яснювався обов'язок доказування, у
відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України, що
підтверджується записом фіксування
судового засідання технічним засобом
та розпискою про ознайомлення з
правами та обов'язками, але не зважаючи
на це нею, в ході розгляду справи не
надано жодних доказів, які б
підтверджували ті обставини, на які
посилається позивач.

Окремої уваги заслуговує відсутність у
матеріалах справи копії мотивованої
постанови нотаріуса про відмову
позивачу у видачі свідоцтва про право
власності на спадщину за законом на
житловий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Так, главою 86 Цивільного кодексу
України, а також спеціальним
законодавством, зокрема, Законом
України «Про нотаріат», підзаконними
нормативними актами, визначено
нотаріальний порядок оформлення права
на спадщину, що відповідає
встановленій законодавством
сукупності функцій притаманній
юрисдикційній діяльності судів та
нотаріусів.

У відповідності до п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в
справах про спадкування», а отже, у разі
якщо відсутність умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину не підтверджена
належними доказами, а саме відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину, це може бути підставою для
відмови у позові.

Виходячи з усіх наведених вище підстав,
додатково зауважуючи про відсутність
серед наданих суду доказів актуальної
інформації про приналежність майна,
про спадкування якого йдеться за
позовом, відсутність відомостей про
наявність чи відсутність будь-яких
обтяжень щодо майна, про його стан та
правовий статус на теперішній час, суд
доходить висновку про те, що позивачем
не були належним чином обґрунтовані
його вимоги.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог та наданих сторонами доказів, які
оцінені судом в їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що у
задоволенні заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1216-1218, 1268-1269
Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10,
11, 57, 58, 60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Приморської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області про встановлення
факту належності будинку, встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
права власності на житловий будинок -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко