АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2952/14
Головуючий у 1-й інстанції Сорока К. М.
Доповідач Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

При секретарі: Зеленській О.І.

За участі: позивача ОСОБА_1 та її
представника адвоката ОСОБА_2

представника відповідача
адвоката ОСОБА_3, 3 особи - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 18 серпня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про знесення самочинно
збудованого об'єкта нерухомості,
скасування державної реєстрації,
відновлення попереднього стану
земельної ділянки та будівлі сараю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом. Посилалась
на те, що відповідачі самовільно
побудували гараж на земельній ділянці,
на якій до цього був розташований її
сарай площею 12 кв.м.

Уточнивши позовні вимоги остаточно
просила зобов'язати ОСОБА_6 знести
самовільно побудований гараж за
власний рахунок та відновити
попередній стан земельної ділянки -
відновивши будівлю сараю площею 12 кв.м.
у дворі по вул.Шевченка,13-б м.Полтави та
скасувати державну реєстрацію гаража
відповідачів.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 18 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Рішення оскаржила ОСОБА_1, яка в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку, про
відхилення апеляційної скарги з таких
підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивач є власницею квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 10.03.1994
року.

Згідно даних технічного паспорту до
складу квартири відноситься одна
кімната площею 18,6 кв.м.,кухня площею 5,7
кв.м., вбиральня - 2,7 кв.м.,коридор- 2,9
кв.м., комора площею 2 кв.м. і сарай- 12,0
кв.м.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
побудували на територій двору будинку
по вул. Шевченка,13 гараж.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 15 липня 2009 року визнано
за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право спільної
часткової власності по ? частині
кожному на гараж площею 32,4 кв.м., що
розташований у дворі житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського райвиконкому
№424 від 22.09.2009 року присвоєно адресу
АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За заявою ОСОБА_1 про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
суду від 15.07.2009 року, ухвалою
Октябрського районного суду м. Полтави
від 05.01.2012р. попереднє рішення
скасовано та рішенням цього ж суду від
06.08.2012 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права
власності на гараж відмовлено за
безпідставністю.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову ОСОБА_1, районний суд виходив з
положень ст. 376 ЦК України та того, що
позивачка не є ні користувачем, ні
власником земельної ділянки та не
довела суду що є власником сараю площею
12,0 кв.м., а лише його користувачем, а
також не надала суду доказів
розміщення спірного сараю на
місцевості в дворовому просторі
будинку АДРЕСА_1.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог фізичних осіб і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
ОСОБА_1 посилається на положення ст.376
ЦК України та порушення її прав,
вважаючи себе власником сараю площею
12,0 кв.м.

Між тим, право власності позивача на
вказаний сарай не підтверджено
належними правовстановлюючими
документами, так як згідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 10.03.1994 року вона є власницею
квартири площею 30,5 кв.м, а технічний
паспорт не є підтвердженням права
власності на сарай.

Як роз"яснив Конституційний Суд
України 2 березня 2004 року у справі №
4-рп/2004 року за конституційним
зверненням ОСОБА_7та інших громадян про
офіційне тлумачення положень пункту 2
статті 10 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" та за конституційним поданням 60
народних депутатів України про
офіційне тлумачення положень статей 1,
10 цього Закону, допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладовки, горища,
колясочні і т.ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.

Таким чином, зважаючи на те, що будинок
по вул.Шевченка,13 є багатоквартирним,
то сараї знаходяться у спільній
сумісній власності громадян, які в
ньому проживають, а не одноособово у
позивача.

Інші співвласники будинку не
уповноважували ОСОБА_1 на звернення до
суду з вимогою про знесення гаражу
відповідачів.

Місцевий суд вірно виходив з положень,
викладених в постанові пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)».

Крім того, у пунктах 24, 25 вказаної
постанови судам роз'яснено, що знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої ст. 376 ЦК
України зобов'язати забудовника
здійснити перебудову житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
об'єкта нерухомості, який побудовано чи
будується з істотними відхиленнями від
проекту або з істотним порушенням
основних будівельних норм і правил, у
тому разі, коли таке будівництво
суперечить суспільним інтересам,
порушує права інших осіб, коли
порушення будівельних норм і правил є
істотним, а також є технічна можливість
виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови
слід вважати як його заяву про це, так і
його дії чи бездіяльність щодо цього,
вчинені до або після ухвалення рішення
суду про зобов'язання здійснити
перебудову.

Позивачем не заявлено вимог щодо
зобов'язання відповідачів здійснити
перебудову як не надано доказів
можливості такої перебудови.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду і не вбачає підстав для скасування
рішення.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не спростовують висновків
районного суду.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 18 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом 20 днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :