Справа № 152/1743/14-ц
15 жовтня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання -
позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
30.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому
зазначила, що вона перебуває в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
з 23.05.2013 року. Від даного шлюбу вона та
відповідач мають одну неповнолітню
дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з нею та знаходиться на її
Просить стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання сина в
твердій грошовій сумі в розмірі по 600
гривень щомісячно, починаючи з часу
звернення з позовом до суду і до
досягнення сином повноліття, та на її
утримання в розмірі 200 гривень
щомісячно, починаючи з дня звернення до
суду і до досягнення сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.
Мотивуючи позовні вимоги позивачка
зазначила, що відповідач не бере участі
у вихованні дитини, добровільно
матеріальної допомоги на його
утримання не надає. Їй одній важко
утримувати дитину, так як потрібно
купувати продукти харчування, одяг,
ліки та інше. Натомість, відповідач є
працездатним, спроможний виконувати
обов'язки по утриманню сина та надавати
допомогу на її утримання, оскільки вона
не працює, здійснює догляд за дитиною.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
заявлені вимоги підтримала. Просила
стягнути з відповідача на її користь
аліменти у твердій грошовій сумі в
розмірі по 600 грн. щомісячно на
утримання сина, з часу звернення до
суду і до досягнення ним повноліття, та
на її утримання - в твердій грошовій
сумі в розмірі 200 грн. щомісячно до
досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
трирічного віку. Суду пояснила, що
відповідач має нерегулярні та мінливі
доходи, тому просить аліменти
визначити у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, які просить
стягувати з відповідача щомісячно в
сумі по 600 грн. на утримання дитини та по
200 грн. на своє утримання, викликаний
тим, що дитина повинна отримувати
стабільну матеріальну допомогу від
батька щомісячно на придбання
продуктів харчування, одягу, ліків,
інших необхідних речей. Вважає, що
відповідач може сплачувати аліменти в
розмірі по 600 грн. щомісячно на
утримання сина та по 200 грн. на її
утримання, так як є працездатним,
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав, згоден сплачувати
аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в
твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн.
на місяць та на утримання дружини в
сумі 200 грн. на місяць до досягнення
сином трирічного віку. Суду пояснив, що
він працездатний, фізично здоровий,
інших осіб на утриманні не має, сезонно
працює в СФГ «Агро Дар»,
підприємницькою діяльністю він не
займається, власного житла не має,
проживає в будинку матері, підсобного
господарства не веде. Тому просить суд
врахувати дані обставини при винесенні
рішення, оскільки після закінчення
сезонних робіт він не матиме достатніх
коштів для сплати аліментів.

Вирішуючи спір, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
23.05.2013 року, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Від даного шлюбу сторони мають
неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві
про народження зазначений відповідач,
а матір'ю - позивачка, що вбачається із
свідоцтва про народження серії НОМЕР_2
(а.с.4).

Дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає з матір'ю та знаходиться на її
утриманні, що вбачається із довідок
Плебанівської сільської ради від 01.09.2014
року №№: 760 та 761 (а.с.5-6).

Позивачка не працює, так як здійснює
догляд за дитиною до досягнення
трирічного віку.

Вказані обставини визнані в судовому
засіданні позивачем та відповідачем,
тому, відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК
України, не потребують самостійного
доказування.

Відповідач ОСОБА_2 працює на сезонних
роботах в СФГ «Агро Дар», що вбачається
із пояснень відповідача в судовому
засіданні та не заперечується
позивачкою.

Крім того, судом встановлено, виходячи
із пояснень в судовому засіданні
відповідача, що він не має власного
житла та земельної ділянки на
території Слободо-Шаргородської
сільської ради, проживає з батьками.

Судом встановлено, що відповідач є
фізично здоровим, працездатним, тому
може працювати та надавати допомогу на
утримання дитини, оскільки ним не
надано суду доказів того, що він
непрацездатний, або є обмеження,
визначені лікарською комісією, щодо
неможливості працювати.

Крім того, з пояснень в судовому
засіданні відповідача встановлено, що
інших осіб, крім сина та дружини,
відповідач ОСОБА_2 на утриманні не має.

Відтак, суд вважає, що відповідач не
позбавлений можливості забезпечувати
на рівні з позивачкою інтереси та
утримання дитини, тобто може надавати
допомогу на утримання сина, оскільки,
як вбачається з пояснень позивачки в
судовому засіданні, обсяг обов'язків,
пов'язаних з утриманням дитини,
починаючи з серпня 2014 року і по даний
час, покладено на позивачку, з якою
проживає малолітній син, що ставить її
сім'ю в скрутне матеріальне становище
та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ухиляється від надання
добровільної матеріальної допомоги на
утримання сина ОСОБА_3.

Як вбачається в судовому засіданні із
пояснень позивачки та досліджених
доказів, остання не працює, так як
здійснює догляд за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, тому
позбавлена можливості матеріально
забезпечити себе, не має необхідних
засобів до існування, тому потребує
матеріального утримання з боку
відповідача.

Встановленим судом фактам
відповідають сімейні правовідносини,
які регулюються Конституцією України,
Сімейним кодексом України, Конвенцією
про права дитини від 20.11.1989 року, що
ратифікована Постановою ВР України
№789-ХІІ від 27.02.1991 року, і, відповідно до
вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є
частиною національного законодавства
України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції
України, батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права
дитини встановлено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування. Кожна дитина має право на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку. Батьки, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. У разі ухилення батьків від
утримання дитини, кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються судом у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. При
призначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу отримує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Зазначений розмір, визначений у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.
Аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4
ст.212 ЦПК України, результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, і, враховуючи,
що право позивачки на матеріальне
утримання дитини з боку батька
порушене та підлягає судовому захисту,
суд приходить до висновку про те, що
позов в частині стягнення аліментів на
утримання дитини підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні
позовних вимог про стягнення аліментів
на утримання сина в повному об'ємі,
тобто в розмірі 600 грн. щомісячно,
зазначаючи, що сама несе обсяг витрат
на утримання дитини, без участі
відповідача, на придбання одягу, ліків
та продуктів харчування, а відповідач
від матеріального утримання сина
ухиляється.

Враховуючи, що усі обставини, які
становлять предмет доказування, мають
бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57
ЦПК України засобами доказування, суд
вважає достовірно встановленими лише
ті факти та обставини, які визнаються
обома сторонами та підтверджуються
письмовими доказами. Зокрема, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 23.05.2013 року, що вони мають
спільну дитину - сина ОСОБА_3, утримання
якого є предметом даного спору, що
дитина знаходиться на утриманні
позивачки, що відповідач добровільно
матеріальну допомогу на утримання
дитини не надає, хоча є фізично
здоровим, працездатним, працює на
сезонних роботах та отримує дохід,
кошти витрачає на власні потреби.

З огляду на те, що судом встановлено той
факт, що відповідач не приймає участі у
матеріальному утриманні дитини і весь
обсяг обов'язків по утриманню дитини
покладено на позивачку, то це ставить
сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів,
суд вважає, що він повинен бути
визначений у твердій грошовій сумі,
оскільки позивачка просить визначити
аліменти в твердій грошовій сумі, а
відповідач не заперечує щодо цього.

Крім того, розмір аліментів, які слід
стягнути з відповідача, повинен бути
визначений сумі 600 грн., щомісячно,
починаючи з 30.09.2014 року, тобто з часу
пред'явлення позовної заяви до суду,
відповідно до ст.191 СК України, до
досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дитини, забезпечення
одержання дитиною сторін коштів,
необхідних для її життєдіяльності,
збереження того рівня життя, який
дитина мала б тоді, коли б проживала з
обома батьками, оскільки визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі якраз і забезпечить надійний
захист інтересів дитини та отримання
нею надійного стабільного
матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону (ч.2
ст.184 СК України).

Відповідно до ст.84 СК України, дружина,
з якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка - батька дитини
до досягнення дитиною трьох років.

З приводу стягнення аліментів на
утримання матері дитини - ОСОБА_1,
відповідач не заперечував.

Тому, з врахуванням викладеного, суд
вважає, що позов в частині стягнення з
відповідача на утримання позивачки 200
грн. щомісячно до досягнення сином
ОСОБА_3 трирічного віку, також підлягає
задоволенню.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача
судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223
ЦПК України, на підставі ст.ст.84, 180-184, 191
СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця та жителя АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій
сумі в розмірі по 600 (шістсот) гривень
щомісячно, починаючи з 30.09.2014 року і до
повноліття дитини, з наступною
індексацією зазначеного розміру
відповідно до Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на її утримання у розмірі 200
(двісті) гривень щомісячно, починаючи з
30.09.2014 року, до досягнення сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі
243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя