Справа № 363/1186/14-ц Головуючий у І
інстанції Войнаренко Л.Ф.Провадження №
22-ц/780/5460/14 Доповідач у 2
інстанції Ігнатченко Н.В.Категорія 47
УХВАЛА

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 31 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Вишгородської міської ради Київської
області, третя особа ОСОБА_3 про
визнання батьківства, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом про визнання його
батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, посилаючись на те, що
він з 1979 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року
проживав у незареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, від якого у них народився син
ОСОБА_4. Оскільки вони з дружиною
проживали в незареєстрованому шлюбі,
то в свідоцтві про народження син був
записаний на прізвище матері ОСОБА_4, а
в графі батько був записаний вигаданий
персонаж на прізвище ОСОБА_7, якого не
існує. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер.
Після його смерті відкрилась спадщина
на належне йому майно, але позивач
оформити її не може, так як не записаний
у свідоцтві про народження як батько
дитини.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 31 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 11
серпня 2014 року позивач через
представника за довіреністю ОСОБА_8
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник позивача зазначив,
що суд першої інстанції вибірково
врахував покази свідків та не вислухав
думки свідків зі сторони позивача, що
не мали змоги бути присутніми в
судовому засіданні. Вважає, що суд
необґрунтовано відмовив у призначенні
судово-генетичної експертизи, чим
позбавив позивача у беззаперечному
доказі родинних зв'язків з померлим.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з недоведеності
вимог позивача щодо підтвердження його
батьківства стосовно ОСОБА_4

Вирішуючи спір, судова колегія вважає,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований
АДРЕСА_1, що являється гуртожитком.

З копії паспорта ОСОБА_4 вбачається, що
він зареєстрований АДРЕСА_2.

Судом встановлено та підтверджується
поясненнями свідків, що ОСОБА_5
приховувала ім'я батька ОСОБА_4 і нікому
не говорила про те, що батьком дитини є
позивач.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6
року у віці 72 років.

Згідно лікарського свідоцтва про
смерть № 302, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 року у зв'язку із
фіброзно-кавернозним туберкульозом
легенів.

Так, у відповідності до свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2, матір'ю ОСОБА_4
записано ОСОБА_5, а батьком ОСОБА_7

Отже судом вірно зазначено про
невідповідність анкетним даним
позивача з відомостями, які містяться
про батька ОСОБА_4

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України, якщо
мати та батько дитини не перебувають у
шлюбі між собою, походження дитини від
батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 128 СК України, за
відсутності заяви, право на подання
якої встановлено статтею 126 цього
Кодексу, батьківство щодо дитини може
бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.

При народженні дитини у матері, яка не
перебуває у шлюбі, у випадках, коли
немає спільної заяви батьків, заяви
батька або рішення суду, запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень провадиться за прізвищем та
громадянством матері, а ім'я та по
батькові батька дитини записуються за
її вказівкою (ч. 1. ст. 132 СК України).

Разом з тим як роз'яснено в п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», оскільки
підстави для визнання батьківства за
рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК
істотно відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС,
суди, вирішуючи питання про те, якою
нормою слід керуватися при розгляді
справ цієї категорії, повинні виходити
з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про
встановлення батьківства щодо дитини,
яка народилася до 1 січня 2004 року,
необхідно застосовувати відповідні
норми КпШС, беручи до уваги всі докази,
що достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір'ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини.

В позовній заяві не зазначено правової
норми, на підставі якої повинно бути
встановлено батьківство, а позивачем
не доведено чому він вважав себе
батьком ОСОБА_4, які його дії свідчили
про це, а також причини неподання за
життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заяви про
реєстрацію батьківства в органах
реєстрації актів громадянського стану.

Розглядаючи справу про встановлення
батьківства позивача щодо дитини, яка
народилася у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
суд наведене врахував та належним
чином перевірив наявність обставин,
які законом були визначені як підстави
для встановлення батьківства, та на які
посилався позивач у позовній заяві.

В п. 9 постанови зазначено, що при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
питання щодо походження дитини суд
вирішує на підставі будь-яких доказів
про це. Висновки експертизи, у тому
числі судово-генетичної, необхідно
оцінювати з урахуванням положень ст. 212
ЦПК України, згідно з якою жоден доказ
не має для суду наперед установленого
значення, він оцінює докази в їх
сукупності, а результати оцінки
відображає у рішенні з наведенням
мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч.
2 ст. 59 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.

Відхиляючи клопотання позивача про
призначення судово-генетичної
експертизи, суд першої інстанції
правомірно вважав, що
цивільно-процесуальним законом не
передбачено вирішення питання про
ексгумацію трупа померлої особи.

А доводи апеляційної скарги про те, що
судом не допитано свідків, які не мали
змоги з'явитися до суду та про
вибіркове врахування інших показів
свідків не приймаються до уваги
судової колегії як необґрунтовані,
оскільки про неможливість прибуття
вказаних свідків суд завчасно не було
повідомлено. Крім того, показання
допитаних в судовому засіданні осіб
були непослідовними та суперечливими,
тому не дали можливості встановити
правові підстави для задоволення
позову.

Враховуючи наведене докази та
обставини, на які посилається апелянт в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 31 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: