Справа № 529/1095/14-ц
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 жовтня 2014 року смт Диканька

Суддя Диканського районного суду
Полтавської області Новак Д. І
розглянувши позовну заяву Приватного
підприємства "Ісіда-Д" , ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" про
визнання недійсним договору поставки, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2014 року до Диканського
районного суду Полтавської області
надійшла позовна заява Приватного
підприємства "Ісіда-Д" , ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" про
визнання недійсним договору поставки.

В обгрунтування свої позовних вимог
позивачі вказують на те, що 23 січня 2013
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" /далі - ТОВ
"Агробонус"/ та Приватним підприємством
"Ісіда-Д" /далі - ПП "Ісіда-Д"/ було
укладено договір поставки № П 3030,
згодом - між ними було укладено
додаткову угоду № 1 від 23 січня 2013 року
до вказаного договору поставки, згідно
з якими постачальник - ТОВ "Агробонус"
зобов'язався поставити і передати у
власність покупцю - ПП "Ісіда-Д" насіння
та міндобрива. Поряд з цим 18 листопада
2013 року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ТОВ "Агробонус" був
укладений договір поруки, згідно з
умовами якого позивач ОСОБА_1 поручився
перед відповідачем за виконання
зобов'язань ПП "Ісіда-Д" по договору
поставки № П 3030 від 23 січня 2013 року в
частині оплати ПП "Ісіда-Д"
заборгованості за поставлений товар в
сумі 273 105 грн. 60 коп., яка була визначена
додатковою угодою № 1 до договору
поставки від 23 січня 2013 року, штрафних
санкцій, збитків тощо, сплата яких
передбачена договором поставки.

Вказуючи на те, що договір поставки був
укладений з порушенням вимог чинного
законодавства, зокрема не містить
обов'язкових істотних умов договору, а
саме - вказівки на предмет договору,
ціни договору, строк дії договору,
пункти договору в частині стягнення
штрафних санкцій, пені та інших
платежів суперечить вимогам чинного
законодавства, позивачі ПП "Ісіда-Д" та
ОСОБА_1 звернулися до Диканського
районного суду із даним позовом та
просять суд визнати недійсним договір
поставки № П3030 від 23 січня 2013 року та
додаткову угоду № 1 від 23 січня 2013 року
до цього договору поставки, що були
укладені між позивачем ПП "Ісіда-Д" та
ТОВ "Агробонус".

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для відкриття провадження по
даній справі, суддею було встановлено,
що даний позов позивачами було подано з
посиланням на ч. 8 ст. 110 ЦПК України,
згідно з якою позови, що виникають з
договорів, у яких зазначено місце
виконання або виконувати які через їх
особливість можна тільки в певному
місці, можуть пред'являтися також за
місцем виконання цих договорів.
Вказуючи на це та те, що місцем
виконання договору поставки згідно
твердження позивачів є фактично с.
Водяна Балка Диканського району, одним
із позивачів є фізична особа, позовна
заява була подана до Диканського
районного суду як до загального
місцевого суду для вирішення спору в
якості цивільного.

Розглянувши матеріали позовної заяви
на стадії вирішення питання відкриття
провадження по справі, приходжу до
висновку, що позивачами не була взяті
до уваги обставини виниклого спору та
вимоги діючого законодавства, які
вплинули на невірне визначення
підвідомчості і підсудності вказаного
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 3 постанови Пленума
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ" вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статей 15, 16 ЦПК України у порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинтсва
України, Господарським процесуальним
кодексом України, Кримінальним
процесуальним кодексом України
віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення. У
зв'язку з наведеним суди мають виходити
з того, що критеріями відмежування
справ цивільної юрисдикції від інших є,
по-перше, наявність у них спору про
право цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однієї зі сторін у спорі,
є, як правило, фізична особа). Оскільки
згідно ст. 16 ЦПК України не
допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно із ст.ст. 1, 2 ГПК України цей
Кодекс визначає основні засади
господарювання в Україні і регулює
господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.
Учасниками відносин у сфері
господарювання є суб'єкти
господарювання, споживачі, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, наділені
господарською компетенцією, а також
громадяни, громадські та інші
організації, які виступають
засновниками суб'єктів господарювання
чи здійснюють щодо них
організаційно-господарські
повноваження на основі відносин
власності.

Відповідно до п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 12 ГПК
України господарським судам
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав;
справи у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником.

Як вбачається із матеріалів позовної
заяви ПП "Ісіда-Д" та ОСОБА_1 спір між
ними та ТОВ "Агробонус" виник з приводу
укладення, зміни та виконання
господарського договору - договору
поставки зернової культури та
мінеральоного добрива.

Посилання у позовній заяві позивачів
на те, що договір поставки - є
цивільно-правовим, так як не містить
передбачені ст. 180 ГК України істотні
умови договору поставки, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки ст. 265
ГК України також передбачені вимоги
щодо договору поставки та з приводу
відсутності усіх істотних умов
договору поставки № П3030 від 23 січня 2013
року , оскільки відсутність таких умов
саме і є підставою для звернення
позивачів до суду із позовом про
визнання договору недійсним та суттю
цього спору, а не ознакою такого
договору як цивільно-правового.

Крім того, як вбачається із копії
договору поставки № П3030 від 23 січня 2013
року та додаткової угоди № 1 від 23 січня
2013 року до вказаного договору поставки,
укладених між позивачем ПП "Ісіда-Д" та
ТОВ "Агробонус", суб'єктний склад спору,
який стосується виключно лише договору
поставки, складають дві юридичні особи
- суб'єкти господарювання.

Із позовної заяви видно, що позивач
ОСОБА_1 є фізична особа, яка не є
стороною договору поставки, він з нею
не укладався і нею не підписувався. Як
видно з матеріалів позову ОСОБА_1 з ТОВ
"Агробонус" було укладено лише договір
поруки від 16 листопада 2013 року, згідно з
яким він поручився перед ТОВ
"Агробонус" за виконання зобов'язань ПП
"Ісіда-Д" по договору поставки № П3030 від
23 січня 2013 року в частині оплати
боржником заборгованості за
поставлений товар згідно із наявним
договором поставки між вказаними вище
юридичними особами.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 не
стороною договору поставки, то по суті
він і не може ставити питання про його
чи розірвання, чи визнання його
недійсним, а у разі такого спору між
сторонами цього договору може
виступати лише третьою особою на боці
чи однієї чи іншої юридичної особи, що
уклали між собою цей договір поставки.

Таким чином, предметом спору щодо
визнання недійсним договору поставки є
саме договір поставки № П3030 від 23 січня
2013 року, укладений між суб'єктами
господарювання - ПП "Ісіда-Д" та ТОВ
"Агробонус", а не договір поруки, тому
наявність поручителя по договору
поставки - фізичної особи не може бути
підставою вважати вказаний спір
цивільно-правовим.

Враховуючи вище викладене, вважаю, що
позовна заява ПП "Ісіда-Д", ОСОБА_1 до ТОВ
"Агробонус" про визнання недійсним
договору поставки не підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства, а
дана справа підвідомча господарському
суду.

Крім того, позивачі у позовній заяві
вказують, що місце виконання договору
поставки № П3030 від 23 січня 2013 року,
укладеного між ПП "Ісіда-Д" та ТОВ
"Агробонус" є с. Водяна Балка
Диканського району, і саме тому з
посиланням на положення ч. 8 ст. 110 ЦПК
України позивачами дана позовна заява
була віднесена до підсудності
Диканського районного суду.

Однак, як вбачається із матеріалів
позовної заяви, відомості про місце
поставки товару за договором поставки
документально не підтверджені, договір
поставки № П3030 від 23 січня 2013 року та
додаткова угода № 1 від 23 січня 2013 року
до цього договору поставки, укладені
між ПП "Ісіда-Д" та ТОВ "Агробонус",
відомостей з приводу місця поставки
зернових культур та міндобрив також не
містять.

Відповідно до п.п. 34, 39 Постанови
Пленума Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3
"Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ"позови до
юридичних осіб пред'являються до суду
за місцезнаходженням юридичної особи.
Позови, що виникають із договорів, у
яких зазначено місце виконання або
виконувати які через їх особливість
можна тільки в певному місці, можуть
пред'являтисятакож за місцем виконання
цих договорів. Правила визначення
місця виконання зобов'язання
передбачено ст. 532 ЦК України. При цьому
слід ураховувати, що правила цієї
статті застосовуються до зобов'язань,
виконання яких з урахуванням їх
особливостей можливе лише у певному
місці. У разі якщо така особливість не
визначена і не вбачається зі специфіки
спірних відносин, то підсудність
справи визначається за загальними
правилами підсудності.

Крім того, у позові оспорюється не
питання неналежного виконання договор
поставки продукції, а ставиться
питання про визнання його недійсним, що
у такому разі не стосується
якого-небудь місця його виконання, бо
виходячи із суті спору, місця
виконання недійсного договору не може
бути.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до
юридичних осіб пред'являються в суд за
їхнім місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви місце знаходження відповідача -
юридиної особи ТОВ "Агробонус" - вул.
Крупської, 18, смт. Ворзель, Київська
область.

Враховуючи те, що місце виконання
договору поставки документально не
підтверджено, договором поставки не
було визначене чітке місце його
виконання, позивач не ставить якихось
вимог про неналежне виконання договору
поставки, а вимагає визнання його
недійсним, відповідач - юридична особа,
розташований за межами території
Диканського району, то у відповідності
до вимог чинного законодавства позовна
заява ПП "Ісіда-Д" та ОСОБА_1 до ТОВ
"Агробонус" про визнання недійсним
договору поставки продукції, яий за
своєю суттю є господарським договором
між двома суб"ктами господарювання -
юридичними особами, не підвідомча і не
підсудна Диканському районному суду, а
підлягає розгляду за правилами
господарської юрисдикції з подачею
позову до господарського суду за
місцезнаходженням відповідача ТОВ
"Агробонус".

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановляється
ухвала. Ухвала суду разом із заявою та
всіма додатками до неї надсилаються
позивачеві.

З огляду на вище викладене, приходжу до
твердого переконання про наявність
підстави для повернення позовної заяви
ПП "Ісіда-Д", ОСОБА_1 до ТОВ "Агробонус"
про визнання недійсним договору
поставки позивачам у зв'язку з її
непідвідомчістю та непідсудністю
Диканському районному суду для її
подачі до належного суду
господарського суду.

У зв'язку із відмовою у відкритті
провадження по справі відповідно до п. 2
ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сума
сплаченого позивачем ОСОБА_2 судового
збору підлягає поверненню йому за
ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 109, 110 ч. 8, 115, 121 ч. 3 п. 4 ЦПК
України, ст.ст. 1, 2, ст. 12 ч. 1 ГПК України,
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ", -

УХВАЛИВ:

Повернути Приватному підприємству
"Ісіда-Д" позовну заяву до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агробонус"
про визнання недійсним договору
поставки, у зв’язку з непідвідомчістю
та непідсудністю її Диканському
районному суду.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у
Диканському районі Полтавської
області, , що
розташоване за адресою: вул. Леніна, 64,
смт Диканька Полтавської області,
повернути ОСОБА_3 сплачений ним
судовий збір при подачі позову в сумі 243
грн. 60 коп. згідно квитанції від 08
жовтня 2014 року в ПАТ "Полтава-Банк" в м.
Полтава.

Роз"яснити позивачам, що з вказаним
позовом їм слід звернутися до
господарського суду відповідно до
визначеної діючим законодавством
підсудності.

Ухвала в частині повернення позовної
заяви може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі через Диканський
районний суд апеляційної скарги
протягом п’яти днів з дня її
проголошення. Якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя

Диканського районного суду

Д. І Новак