Номер провадження: 22-ц/785/7939/14
Головуючий у першій інстанції Швець В.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
комунального підприємства
«Житсервіс-2» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до комунального
підприємства «Житсервіс-2» про захист
прав споживача, за апеляційними
скаргами директора комунального
підприємства «Житсервіс-2» Агаєва Н.Б.
та ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 08 липня 2014 року, -

встановила:

КП «Житсервіс-2» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
пояснивши, що відповідач є власником
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 54,4
кв.м. та не користується пільгами по
оплаті комунальних послуг.

На підставі договору між УЖКГ
Ізмаїльської міської ради вказаний
будинок знаходиться на обслуговуванні
комунального підприємства
"Житсервіс-2". Згідно «Правил
користування приміщеннями житлових
будинків та приналежних до них
територій» відповідач зобов'язаний
щомісячно вносити оплату за
обслуговування та утримання будівлі та
приналежних до неї території. Але
оплата відповідачем не проводиться, в
зв'язку з чим, станом на 1 жовтня 2013 року
заборгованість складає 5251грн. 64коп.,
яку представник позивача просив
стягнути, а також судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, бо вважав, що
позивачем не надавалися услуги у
повному обсязі, тому розрахунок
заборгованості позивачем зроблений
невірно, також вважав, що позивач не
надав доказів про понесення витрат на
утримання квартири відповідача.

Крім того, ОСОБА_3 звернувся із
зустрічним позовом до КП «Житсервіс-2»
про захист прав споживача, просив
зобов'язати укласти з ним договір про
надання послуг згідно діючого
законодавства.

Представник КП «Житсервіс-2» у судовому
засіданні зустрічний позов не визнала,
дала пояснення, що вважає ці вимоги
безпідставними, тому що неодноразово
ОСОБА_3 пропонувалося укласти договір.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 08 липня 2014
року позовні вимоги комунального
підприємства «Житсервіс-2» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (реєстраційний номер
- НОМЕР_1) на користь комунального
підприємства «Житсервіс-2» 3768 грн. 28коп.
заборгованості та 229грн. 40коп. судових
витрат, а разом 3997 (три тисячі дев'ятсот
дев'яносто сім) грн. 68коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
комунального підприємства
«Житсервіс-2» про захист прав споживача
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про зміну рішення суду та задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача на користь комунального
підприємства «Житсервіс-2»
заборгованості з оплати з утримання
будинків та прибудинкової території і
витрат на сплату судового збору в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах скарги і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 54,4 кв.м. та не користується
пільгами.

Згідно особового рахунку у відповідача
значиться заборгованість в розмірі
5251грн. 64 коп.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
відповідач зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати отримані
послуги, розмір плати за які
встановлюється органами місцевого
самоврядування на підставі Порядку
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 529 від 20 травня 2009
року. Рішеннями виконавчого комітету
Ізмаїльської міської Ради № 241 від
15.03.2007 року (із змінами від 27.04.2007 року №
572-У), № 507 від 15.05.2008року, № 1620 від 18.11.2010
року встановлені тарифи на утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, згідно до яких відповідач
повинен був сплачувати в період 301.01.2008
року до 01.07.2008 року - 34 грн. 22коп.
щомісячно, з 01.07.2008 року по 01.10.2008 року -
44грн. 50коп. щомісячно, з 01.10.2008 року по
01.01.2011 року - 62 грн. 02 коп. щомісячно, та з
01.01.2011 року по 01. 10.2013 року - 100грн. 10коп.
Однак, відповідач не проводив оплату
комунальних послуг, внаслідок чого
виникла заборгованість в сумі 5251грн. 64
коп., розрахунок якої зроблений на
підставі вищевказаних тарифів.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що між
позивачем та відповідачами виникли
відносини, що породжують цивільні
права та обов'язки, оскільки позивач
надає житлово-комунальні послуги, а
відповідачі ними користуються.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні відповідач
визнав, що йому надавалися послуги з
прибирання придомової території, вивіз
відходів та освітлення сходових
кліток, тому факт надання цих послуг
додатковому доказуванню не підлягає.

Судом першої інстанції обґрунтовано не
взято до уваги посилання відповідача
на ту обставину, що договору на
отримання відповідачем комунальних
послуг на зазначених умовах, з
позивачем ним не укладався, судом не
приймається до уваги в зв'язку з тим, що
відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» своєчасне
укладення договору на отримання
комунальних послуг є обов'язком
споживача.

Відсутність договору не є безумовною
підставою для відмови в позові про
стягнення заборгованості плати за
фактично спожиті послуги.

Згідно вищезазначених норм закону
споживач зобов'язаний оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо він
фактично користувався ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати
послуг.

На підставі наведеного суд першої
інстанції правильно вважав, що вимоги
КП «Житсервіс-2» підлягають
задоволенню.

Суд першої інстанції обґрунтовано
вважав вимоги за зустрічним позовом
безпідставними, тому що укладання
договору має бути на підставі
волевиявлення обох сторін. Відповідач
ОСОБА_3 не надав суду жодного доказу
належного та допустимого у
відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в
підтвердження своїх зустрічних вимог,
окрім власних пояснень, а тому
зустрічний позов не підлягає
задоволенню.

Між тим суд першої інстанції зазначив,
що інших послуг, з яких зроблений
розрахунок тарифів, доказів про їх
надання позивачем не надано, а тому
вимоги щодо стягнення за них плати суд
вважав безпідставними.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до наданих тарифів та
підтверджених наданих послуг,
відповідач повинен був сплатити 5251 грн.
64 коп.

Відповідач не проводив оплату
комунальних послуг, внаслідок чого
виникла, заборгованість в сумі 5251 грн. 64
коп., розрахунок якої зроблений на
підставі вищевказаних тарифів з
урахуванням обсягу наданих послуг.

Будь-яких даних стосовно того, що
відповідач ОСОБА_3 не отримав де - які
комунальні послуги, або отримував їх не
в повному обсязі в матеріалах справи не
має.

При таких даних у суду першої інстанції
не було законних підстав вважати, що
позивач не довів обсяг позовних вимог
та задовольняти позовні вимоги тільки
частково.

Щодо вимог ОСОБА_3 про укладання з ним
договору, то дійсно, згідно
вищевказаних норм законодавства,
надавання позивачем послуг повинно
проводитись на договірній основі,
сторонам належить укласти договір. Але,
за умови, що відповідач отримав
послуги, суд вважає, що він повинен
сплатити їх вартість, оскільки
законодавство ст.ст. 1212-1215 ЦК України не
передбачає набуття майна, послуг без
достатньої правової підстави
(безпідставне збагачення). До того ж,
відповідно до ст. 218 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину вчинила дію, а
друга сторона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання,
такий правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним. Тому вимоги КП
«Житсервіс-2» суд першої інстанції
обґрунтовано вважав підлягаючими
задоволенню.

П. 1 ч. І ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно з законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України
обов'язок споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки
встановлені договором або законом.

Пунктами 1,2,4 ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
передбачено, що житлово-комунальні
послуги поділяються на комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, вивезення побутових відходів
тощо).

На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30
Правил надання послуг по
централізованому опаленню, наданню
холодної та гарячої води та
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року № 630, відповідач
зобов'язаний своєчасно, щомісячно
вносити плату не лише за квартиру, але й
за комунальні послуги, в установленому
порядку тарифами.

Згідно особового рахунку № 75480 за
адресою відповідача значиться
заборгованість за комунальні послуги в
розмірі 5251 грн. 64 коп., яка на день
розгляду справи в суді першої
інстанції не була виплачена.

Розрахунок оплати за надані послуги
проводиться згідно тарифам,
затвердженим рішеннями виконавчого
комітету Ізмаїльської міської ради.

Між тим з зазначеного розрахунку
вбачається, що позивачем в суму
заборгованості включена
заборгованість за 2008, 2009 та до жовтня 2010
року. (а.с. 5)

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Стаття 253 ЦК України встановлює, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Відповідно
до ст. 254 ЦК України строк, що визначений
роками, спливає у відповідні місяць та
число останнього року строку. Строк, що
визначений місяцями, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язанні
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

В правових позиціях висловлених в
постанові Верховного Суду України
судових палат у цивільних та
господарських справах від 06 листопада
2013 року у справі №6-116цс13 встановлено,
що перебіг строку позовної давності
буде починатися в залежності від
закінчення строку сплати кожного із
місячних платежів.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідач просив суд застосувати
строк позовної давності (а.с.17).

Відповідно до матеріалів справи та
норм ст. ст. 257, 260, 261 ЦК України строк
позовної давності за вимогами КП
«Житсервіс-2» становить три роки.

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача 15.10.2013 року. (а.с. 3)

При таких даних у суду першої інстанції
не було правових підстав для стягнення
заборгованості по комунальним
платежам за 2008, 2009 та до жовтня 2010 року.

На підставі наведеного колегія вважає
необхідним рішення скасувати, стягнути
з відповідача заборгованість по
комунальним платежам в повному обсязі,
але зменшити розмір стягнення на суму
заборгованості по комунальним
платежам за 2008, 2009 та до жовтня 2010 року
застосувавши сплив строку позовної
давності .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, ст. 313, ч. 2
ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

вирішила:

Апеляційні скарги директора
комунального підприємства
«Житсервіс-2» Агаєва Н.Б. та ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 08 липня 2014
року по справі за позовною заявою
комунального підприємства
«Житсервіс-2» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до комунального
підприємства «Житсервіс-2» про захист
прав споживача- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги комунального підприємства
«Житсервіс-2» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер
- НОМЕР_1) на користь комунального
підприємства «Житсервіс-2» 3527 грн. 44
коп. заборгованості та 229 грн. 40коп.
судових витрат, а разом 3756 грн. 84 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
комунального підприємства
«Житсервіс-2» про захист прав споживача
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
В.А.
Станкевич

Судді
О.Д.
Варикаша

О.А.
Ступаков