Справа № 358/1013/-14ц Головуючий у І
інстанції Якутюк В.С.Провадження №
22-ц/780/5569/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 52
УХВАЛА

Іменем України

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Білоконь О. В.

за участю секретаря: Ромашини І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Богуславського районного суду
Київської області від 13 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «БМП Планета-міст»
про стягнення недосплачених коштів при
звільненні.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ТОВ «БМП
Планета-міст» про стягнення
недосплачених коштів при звільненні,
посилаючись на те, що він з 01 червня 2012
року по 28 вересня 2012 року працював на
вказаному підприємстві на посаді
монтажника з монтажу сталевих та
залізобетонних конструкцій і був
звільнений з роботи за власним
бажанням. Перевіривши розрахункові
відомості по нарахованій йому
заробітній платі, він ОСОБА_1 виявив, що
йому не була виплачена грошова
компенсація за невикористану
відпустку. Крім того позивач вважає, що
йому при звільненні мала бути
виплачена вихідна допомога в розмірі
тримісячного середнього заробітку,
оскільки відповідач порушив вимоги ст..
44 КЗпП України, а також що товариство
має сплатити йому середній заробіток
за весь час затримки у виплаті належних
йому сум. У зв'язку з викладеним позивач
просив стягнути на його користь
невиплачену грошову компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 828 грн. 24
коп., вихідну допомогу у розмірі 12055 грн.
32 коп. та середній заробіток за час
затримки у виплаті розрахункових в
сумі 47 071 грн. 64 коп. .

Заочним рішенням Богуславського
районного суду від 13 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалите нове, яким
задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_1
працював в ТОВ «БМП Планета-міст» на
посаді монтажника з монтажу сталевих
та залізобетонних конструкцій з 01
червня 2012 року по 28 вересня 2012 року, що
підтверджується копією виписки з
трудової книжки (а.с. 3). Позивач був
звільнений з роботи за власним
бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП
України та згідно наказу ТОВ «БМП
Планета-міст» № 182-к від 28 вересня 2012
року (а.с. 3). Як вбачається з копії
заочного рішення Богуславського
районного суду Київської області від 11
лютого 2013 року з ТОВ «БМП Планета-міст»
стягнуто на користь ОСОБА_1 7 540 грн. 14
коп. заробітної плати при звільненні, 12
975 грн. 76 коп. середнього заробітку за
час затримки та 2 тис. грн.. за моральну
шкоду (а.с. 13-15).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд обґрунтовано
виходив з положень ст.ст. 256, 267 ЦК
України, ст.ст. 232, 233 КЗпП України,
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24 грудня 1999 року з
відповідними змінами «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці».

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, у разі
припинення трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору виплачується
вихідна допомога в розмірі,
передбаченому колективним договором,
але не менше тримісячного середнього
заробітку. В судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з
роботи за власним бажанням, але не в
зв'язку з порушенням власником
трудового законодавства, тому позовна
вимога позивача щодо виплати йому
вихідної допомоги при звільненні у
розмірі тримісячного середнього
заробітку в зв'язку з порушенням
трудового законодавства щодо нього не
підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про невиплату
йому при звільненні грошової
компенсації за невикористану
відпустку, не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем не надані письмові
докази вказаної невиплати, оскільки
всі виплати були проведені за рішенням
суду (а.с. 13-15)

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується вимог щодо стягнення на
користь позивача середнього заробітку
за весь час затримки у виплаті йому
розрахункових, то відповідно до ст.. 233
КЗпП України, працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до суду
протягом трьох місяців, починаючи з
дня, коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення його права, а у
справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення.

Відповідно до ч. 6 п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24
грудня 1999 року з відповідними змінами
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
пропуск без поважних причин
тримісячного строку звернення до суду
є самостійною підставою для відмови в
позові, однак якщо суд установить, що
останній є необґрунтованим, він
відмовляє в його задоволенні саме з цих
підстав.

Суд першої інстанції правильно
визначився з характером спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами та застосував до них
відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Заочне рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів не находить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
заочне рішення Богуславського
районного суду Київської області від 13
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: