РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_4 про стягнення коштів в
сумі 11057,12 гривень. В позовній заяві
вказує, що 05 березня 2009 року в м. Рівне
на вул. Поповича сталася
дорожньо-транспортна пригода
внаслідок якої він, став інвалідом 2
групи під час виконання службових
обов'язків.

Між ним та ОСОБА_4, було укладено усний
договір (домовленість), згідно якого
відповідач визнав та зобов'язався
відшкодувати йому матеріальну та
моральну шкоду в сумі 100800,00 (сто тисяч
вісімсот гривень 00 копійок) гривень.

Частину коштів по даному договору у
сумі 42000 гривень відповідач передав
позивачу відразу, як підтвердження
взятих на себе зобов'язань.

Решту коштів в сумі 58800,00 гривень
відповідач зобов'язувався виплатити
ОСОБА_3 в строк до 14 березня 2012 року. В
підтвердження зобов'язань ОСОБА_4, щодо
повернення позивачу решти коштів по
досягнутій між ними домовленості
(договору) відповідач надав ОСОБА_3
нотаріально засвідчену розписку
(заяву) від 14 березня 2009 року.

Рішенням Рівненського міського суду
від 24.10.2013 р. залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 11.12.2013 р. та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.04.2014 р. по справі № 569/11852/13-ц
(6-3081 ск 14) було повністю задоволено
позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4
коштів у сумі 58800,00 гривень, в
задоволені зустрічного позову ОСОБА_4
про стягнення грошових коштів було
відмовлено в повному обсязі.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

27.01.2014 року відповідачем частково
виконано свої зобов'язання по виплаті
вищезазначених коштів на виконання
рішення суду від 24.10.2013 р., а саме
сплачено 3000,00 гривень згідно квитанції
№ 89 від 27.01.14 pоку.

Разом з тим, зобов'язання за розпискою
(заявою) від 14.03.2009 року та рішення
Рівненського міського суду від 24.10.2013 р.
по справі № 569/11852/13-ц повністю було
виконано відповідачем за участі
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції лише 18.06.2014 року, що підтверджує
банківська квитанція № 77710102 від 18.06.14
року.

20.05.2014 року позивачем було направлено
відповідачу письмову вимогу про сплату
боргу, який складається з індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми бору по відкритому
відносно останнього виконавчому
провадженню ВП № 41372988.

Вважає, що з урахуванням вище
зазначеного ОСОБА_4, має сплатити йому
заборгованість з урахуванням
встановленого індексу інфляції та 3 %
річних за весь час прострочення, тобто
з 14 березня 2012 року по 18 червня 2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з підстав
викладених в позовній заяві, просить
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за
весь період прострочення: 7104,06 гривні -
сума індексу інфляції з простроченої
суми; 3953,06 гривні - сума 3% річних з
простроченої суми, всього: 11057,12
гривень.

Представник ОСОБА_4 позов заперечив
повністю та пояснив, що відносини, що
склалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не є
договірними, оскільки ОСОБА_4 сплатив
для ОСОБА_3 58800,00 гривень в рахунок
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, яка була нанесена ним
під час ДТП. Тому, застосування ст. 625 ЦК
України для даних правовідносин є
неправомірним. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає до
задоволення частково.

Судом встановлено, що Рішенням
Рівненського міського суду від 24.10.2013
року залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 11.12.2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.04.2014 року було повністю
задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення
з ОСОБА_4 коштів у сумі 58800,00 гривень.

Рішенням суду встановлено, що «між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір
про передачу коштів в рахунок
компенсації матеріальної та моральної
шкоди отриманої під час
дорожньо-транспортної пригоди, який
ОСОБА_4 виконаний частково в сумі 42000
гривень. Даний договір не суперечить
чинному законодавству та є чинним.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено невиконання ОСОБА_4 взятих
на себе зобов'язань, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_3 є доведеними і
такими, що підлягають до задоволення.».

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином суд вважає доведеним факт
існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
договірних відносин.

27.01.2014 року відповідачем частково
виконано свої зобов'язання по виплаті
вищезазначених коштів на виконання
рішення суду від 24.10.2013 р., а саме
сплачено 3000,00 гривень згідно квитанції
№ 89 від 27.01.14 pоку.

Остаточне виконання зобов'язань за
договором від 14.03.2009 року та рішенням
Рівненського міського суду від 24.10.2013 р.
по справі № 569/11852/13-ц ОСОБА_4 було
проведено лише 18.06.2014 року, що
підтверджує банківська квитанція №
77710102 від 18.06.14 року.

Виходячи з вище наведеного, суд вважає,
що ОСОБА_4 прострочив взяті на себе
зобов'язання за договором від 14.03.2009
року.

20.05.2014 року позивачем було направлено
відповідачу письмову вимогу про сплату
боргу, який складається з індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми бору по відкритому
відносно останнього виконавчому
провадженню ВП № 41372988, яка була
проігнорована.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи наявність між сторонами
договірних відносин та наявність
прострочення взятих на себе
зобов'язань зі сторони ОСОБА_4, суд
вважає обґрунтованими позовні вимоги
про стягнення з останнього
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції та 3 %
річних за весь час прострочення, тобто
з 14 березня 2012 року по 18 червня 2014 року.

Представлений позивачем розрахунок,
суд вважає обґрунтованим і таким, що
базується на вимогах чинного
законодавства, тому даний доказ є
належним і допустимим, який
підтверджує суму заборгованості з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та 3 % річних за весь час
прострочення.

Таким чином позовні вимоги позивача
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 7104,06 гривні - суми індексу
інфляції з простроченої суми; 3953,06
гривні - суми 3% річних з простроченої
суми, всього: 11057,12 гривень, є
обґрунтованими та доведеними.

Заперечення представника відповідача
про існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
позадоговірних відносин по сплаті
моральної шкоди нанесеної ОСОБА_3 в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, суд вважає недоведеними і
такими, що спростовуються матеріалами
справи.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню витрати
по сплаті судового збору в сумі 243,60
гривні.

Стосовно стягнення з відповідача
витрат на правову допомогу, суд вважає
їх недоведеними, оскільки згідно ст. 56
ЦПК України правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги.

Особа, зазначена в частині першій цієї
статті, має право: знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

Враховуючи те, позивач заяви про
визнання його представника особою, яка
надає правову допомогу не подавав,
судом відповідна ухвала не приймалась,
суд вважає позовні вимоги в цій частині
недоведеними.

На підставі викладеного, керуючись ст.
625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10,
11, 56, 60, 61, 88, 212, 214, 215, 224, 225, 226, 233 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість в сумі 11057,12 (одинадцять
тисяч п'ятдесят сім) гривень, 12 копійок
та судові витрати по справі в сумі 243,60
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В.Рогозін