АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2038/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вишня Н. В. УХВАЛА
02 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВишні Н. В.суддівГончар Н. І.
, Пономаренка В. В. при
секретаріВолвенко А.В. з участю:
представників ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8,
представника ОСОБА_9 -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_6 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 29 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6
про поділ спільного майна подружжя, -
в с т а н о в и л а :
23 жовтня 2013 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, про поділ
спільного майна подружжя, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 15 грудня 1990 року по
14 грудня 2009 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі.
За час спільного проживання ними було
придбано квартиру № 14 та АДРЕСА_4.
Квартири за вищевказаною адресою, з
дозволу міської ради були
переобладнані у нежитлові приміщення і
на підставі рішення Уманської міської
ради № 242 від 22 травня 2008 року отримали
дозвіл на оформлення свідоцтва про
право власності на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_9
в рівних частинах на нежитлові
приміщення по АДРЕСА_5, а саме: магазин
промислових товарів та перукарню.
В липні 2008 року ОСОБА_6 звернулася до
Уманського міськрайонного суду з
позовом про поділ майна подружжя і по
рішенню суду від 04.09.2008 року майно між
сторонами було розділено. Відповідачка
на підставі даного рішення
зареєструвала на своє ім'я магазин
промислових товарів.
Так як вони не мали коштів на
проведення будівельних робіт по
реконструкції житлових приміщень у
нежитлові, змушені були позичити кошти
у ОСОБА_11 Після прийнятого рішення щодо
поділу майна подружжя, ОСОБА_6
відмовилася повертати позичені кошти
і, тому ОСОБА_11 оскаржила рішення
Уманського міськрайонного суду від 04
вересня 2008 року про поділ майна
подружжя і 16 квітня 2009 року апеляційним
судом було скасовано рішення
Уманського міськрайонного суду від 04
вересня 2008 року, а справу направлено на
новий розгляд до Уманського
міськрайонного суду. 27 березня 2013 року
Уманським міськрайонним судом було
прийнято рішення про залишення
позовної заяви без розгляду на
підставі заяви ОСОБА_6 від 26 березня 2013
За час розгляду Уманським
міськрайонним судом справи про поділ
майна подружжя, яке є спільною сумісною
власністю, вони повернути своєчасно
кошти не змогли, тому в рахунок
погашення боргу було передано
приміщення перукарні (квартира № 13, яка
перебувала у заставі), по АДРЕСА_5,
Позивач, вказує, що майно, яке підлягає
поділу між ним і відповідачем, це
приміщення магазину по АДРЕСА_5,
зареєстроване на ім'я ОСОБА_6, земельна
ділянка, яка була виділена під
будівництво та обслуговування гаража
по АДРЕСА_5 по рішенню Уманської
міської ради № 8-40/4 від 22 грудня 2004 року,
площею 29 м2 та зареєстрована також на
ім'я ОСОБА_6 На вказаній земельній
ділянці побудовано гараж, яким
користується ОСОБА_9 до сьогодні.
Тому просить суд: - визнати за ним,
ОСОБА_9, право власності на 1/2 частину
приміщення магазину промислових
товарів, розташованого по АДРЕСА_5;
- визнати право власності на 1/2 частину
приміщення магазину промислових
товарів, розташованого по АДРЕСА_5 за
- стягнути з відповідачки на його
користь судові витрати.
Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 29 травня 2014 року позов про
поділ спільного майна подружжя
задоволено повністю.

Вирішено визнати приміщення магазину
промислових товарів по АДРЕСА_5,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_6, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Вирішено визнати за ОСОБА_9 право
власності на 1/2 частину приміщення
магазину промислових товарів,
розташованого по АДРЕСА_5.

Вирішено визнати за ОСОБА_6 право
власності на 1/2 частину приміщення
магазину промислових товарів,
розташованого по АДРЕСА_5.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9
сплачений судовий збір в сумі 325
гривень та витрати на правову допомогу
в сумі 3000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм процесуального
та невірне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
дане рішення та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог про поділ
майна подружжя відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
посиланням на рішення Конституційного
Суду України від 19.09.2012 року, прийшов до
висновку, що спірний магазин є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, а отже частки подружжя в
даному майні є рівними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Аналогічне положення закону було
закріплено й у ст. 22 КпШС України,
чинного на час набуття сторонами
квартири, яку в подальшому сторонами
було обміняно на іншу, а потім
переплановано в нежиле приміщення
магазину.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

Встановлено, що з 15.12.1990 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_1
від 14 грудня 2009 року, шлюб між ними
розірваний (а.с. 6).

Під час шлюбу сторони придбали
квартиру АДРЕСА_1, та зареєстровану на
ім'я ОСОБА_6 на підставі договору міни
від 07.10.2004 року, посвідченого
нотаріусом Уманського міського
нотаріального округу Черкаської
області та зареєстровано в реєстрі за
№ 6728 (а.с. 19).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Уманської міської ради від
22.05.2008 року № 242, вищевказана квартира
реконструйована в нежитлове
приміщення - магазин промислових
товарів (а.с. 15).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23
постанови Пленуму ВСУ «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Тобто названі норми матеріального
права допускають існування факту
спільної сумісної власності подружжя,
доки не доказано інше кимсь із
подружжя.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вищевказане майно, в аспекті статті 61
СК України, є цільним майном подружжя,
виходячи з того, що джерелом придбання
вказаної квартири АДРЕСА_1 стала
квартира 15, яка передана взамін, тобто
укладений договір міни, а квартира
АДРЕСА_3 придбана сторонами в період їх
шлюбу та спільного проживання.

Судом достовірно встановлено час та
джерело придбання спірного майна. Воно,
майно, придбане за спільні кошти
подружжя, а не за кошти відповідачки, як
фізичної особи - підприємця, на що
вказує апелянт у скарзі та її
представники в судовому засіданні. Сам
факт реєстрації вказаного майна на
відповідачку також не дає права
вважати, що магазин промислових
товарів не може бути визнаний об'єктом
права спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

В даному випадку позивач ставить лише
питання про визнання за ним та
відповідачкою права власності на 1/2
частину приміщення спірного магазину
за кожним, яке з названих вище підстав
підлягає до повного задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає,
про сплив строку позовної давності.

Встановлено, що позивач про порушене
своє право дізнався у вересні 2013 року,
про що підтвердила і сама відповідачка
в своїх поясненнях в суді першої
інстанції, вказавши про те, що у вересні
2013 року вона на приміщенні магазину
вивісила оголошення про його продаж.

Відповідно до статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

До суду ОСОБА_9 звернувся 23.10.2013 року,
тобто у строки, передбачені законом.

З огляду на викладені вище фактичні
обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції при розгляді
справи вірно з'ясував і перевірив всі
фактичні обставини справи, правильно
визначив норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняв законне
судове рішення, вирішивши при цьому
спір між сторонами.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судові витрати суд вирішив відповідно
до вимог ст.88 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 29 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про поділ
спільного майна подружжя залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :