Провадження № 2/537/968/2014
Справа № 537/4212/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2014 Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в
складі головуючого судді Маханькова
О.В.,

за участі секретаря судового засідання
Скічко Н В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Кременчуці Полтавської області
цивільну справу за позовом фізичної
особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення коштів
на утримання дитини, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою про розірвання
шлюбу та стягнення коштів на утримання
дитини(аліменти) з ОСОБА_2 та прохав
ухвалити рішення яким розірвати шлюб,
зареєстрований 03 вересня 2005 року у
Центральному відділі реєстрації актів
цивільного стану Кременчуцького
міського управління юстиції/актовий
запис №641/ та стягнути з відповідача
ОСОБА_2 аліменти в розмірі 14 частини з
усіх видів заробітку щомісячно, але не
менш 30% від прожиткового мінімуму даної
категорії населення на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 и до його повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказав, що 03 вересня 2005 року
у Центральному відділі реєстрації
актів цивільного стану Кременчуцького
міського управління юстиції/актовий
запис №641/ між нею та відповідачем
зареєстровано шлюб.

Від даного шлюбу мають сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні стосунки між ними
припинились з початку 2014 р., у зв'язку
з тим, вони втратили одне до одного
почуття любові та поваги. Сім'я
розпалася, вони проживають разом але
спільного господарства не ведуть. На
примирення та зберігання шлюбу не
згодні.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, прохала суд задовольнити
позов, шлюб розірвати та стягнути з
відповідача ОСОБА_2 аліменти в розмірі
14 частини з усіх видів заробітку на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
до його повноліття.

Відповідач в судове засідання не
з'явився хоча і був проінформований
щодо дати та місця проведення судового
засідання, відповідно до його
повідомлення він не заперечує проти
розірвання шлюбу та стягнення з нього
аліментів.

Судом повно та всебічно з'ясовані
взаємини між подружжям, дійсні причини
звернення до суду.

Вивчивши представлені докази,
оцінивши і проаналізувавши
вищезазначене, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного
кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред*явлений одним із
подружжя . Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст.109 СК України шлюб
розривається судом, якщо буде
встановлено, що заява про розірвання
шлюбу відповідає дійсній волі дружини
та чоловіка і що після розірвання шлюбу
не будуть порушені їх права, а також
права їх дітей.

Подружжя ОСОБА_1 зареєстрували
шлюб 03 вересня 2005 року у Центральному
відділі реєстрації актів цивільного
стану Кременчуцького міського
управління юстиції/актовий запис №641/.

Причиною припинення
шлюбно-сімейних відносин являється те,
що між сторонами втрачено почуття
любові одне до одного. Сім'я розпалася
та існує формально. Оскільки подальше
спільне проживання подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
сторін, шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про
розірвання шлюбу, суд виходить з
того, що добровільність шлюбу - одна
з основних його засад. Шлюб - це
сімейний союз, при цьому слово
«сімейний» засвідчує, що шлюб
створює сім'ю, а слово «союз»
підкреслює договірну природу шлюбу,
яка зумовлює його добровільний
характер. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Шлюб припиняється внаслідок його
розірвання. Розірвання шлюбу
засвідчує стійкий розлад подружніх
стосунків. Позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним
із подружжя. Для поваги до права
дружини або чоловіка на пред'явлення
вимоги про розірвання шлюбу
потрібен прояв другим з подружжя
власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним
правом та звернувся до суду з цим
позовом, наполягає на розірванні
шлюбу. Збереження шлюбу можливе на
паритетних засадах, на почуттях
взаємної любові та поваги,
взаємодопомоги та підтримки, тобто
на тому, що є моральною основою
шлюбу, а позивачка не має намір
зберігати шлюб з відповідачем.
Приймаючи до уваги пояснення сторін,
суд вважає, що причини, що
спонукають його наполягати на
розірванні шлюбу є обґрунтованими і
подальше спільне життя подружжя та
збереження шлюбу суперечило б їх
інтересам, що має істотне значення,
внаслідок чого позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.16 Загальної
декларації прав людини від 10 грудня 1948
року чоловіки і жінки користуються
однаковими правами щодо одруження під
час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст..9 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989року,
ратифікованою Україною 27.02.1991року,
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в як найкращих інтересах дитини.

Суд вважає, що зміна місця
проживання дитини - завжди травма для
неї.

При прийнятті рішення судом
враховано, що дитина не визнається
самостійним, рівноправним учасником
переговорного процесу, а тому дитину
необхідно залишити з матір'ю.

Відповідно до ст.113 Сімейного
Кодексу України, особа, яка змінила
своє прізвище у зв*язку з реєстрацією
шлюбу, має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.
Оскільки відповідачка при реєстрації
шлюбу змінила прізвище, вона має право
залишити його після розірвання шлюбу.

Післяшлюбне прізвище позивача
визначити як - ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
яка ратифікована Україною 27.02.1991 р.,
держави учасниці докладають всіх
можливих зусиль до того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки,
або у відповідних випадках законні
опікуни, несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування. В усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.ст. 180,185 СК
України батьки зобов'язані утримувати
свою неповнолітню дитину до
виповнення їй 18 років.

Між позивачем та відповідачем по
справі ускладнилися відносини. В
добровільному порядку відповідач не
надає достатньої допомоги дитині, не
допомагає матеріально.

Підстав для звільнення відповідача
ОСОБА_2 від обов'язку утримувати дитину,
судом не встановлено.

Договору між батьками про сплату
аліментів на дитину не досягнуто, тому
він підлягає вирішенню в судовому
порядку.

При визначенні розміру аліментів судом
враховано стан здоров*я та
матеріальний стан відповідача ОСОБА_2,
стан здоров*я та матеріальне становище
дитини.Обов'язок утримувати дитину є
рівною мірою обов»язком як матері, так
і батька, причому обов»язком особистим,
індивідуальним, який не залежить від
віку батьків. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не звільняє їх від обов»язків
щодо дитини. Батьки зобов»язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Виконання передбачених ст.150 СК України
обов»язків батьків щодо виховання та
розвитку дитини, пов»язане з належним
утриманням дитини, від якого залежить
забезпечення умов для розвитку дитини
здоровою як фізично так і духовно.

Тому, визначений на законодавчому
рівні прожитковий мінімум для дитини
певного віку має забезпечуватись
насамперед батьками дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 СК України.

Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу
України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред*явлення позову.

У разі наявності додаткових витрат на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)
позивач вправі звернутися до суду з
відповідним позовом, який не пов'язаний
зі сплатою аліментів (ст. 185 СК України).

Вимоги позивача ОСОБА_1 обґрунтовані
та доведені в судовому засіданні
доказами, тому підлягають
задоволенню, виходячи з того, що
відповідач працює та отримує заробітну
плату, а тому з відповідача необхідно
стягнути аліменти в розмірі 14 частини
з усіх видів заробітку щомісячно, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

На підставі ст.367 ЦПК України, рішення
суду підлягає обов*язковому негайному
виконанню по справам про аліменти в
межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі
розірвання шлюбу судом, шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішення суду про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 213- 215 ЦПК
України, ст.ст.109, 110,112-114 СК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення коштів
на утримання дитини - задовольнити .

Шлюб, зареєстрований 03 вересня 2005
року у Центральному відділі
реєстрації актів цивільного стану
Кременчуцького міського управління
юстиції/актовий запис №641/ між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 - розірвати.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 14 частини з
усіх видів заробітку щомісячно, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку і до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи з 28.07.2014року.

Місце проживання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визначити з матір'ю -
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3
243/двісті сорок три/ грн. 60коп. судового
збору в прибуток держави.

Рішення в частині стягнення
аліментів в розмірі суми платежу за
один місяць підлягає негайному
виконанню.

Післяшлюбне прізвище позивача
визначити як ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особа,
яка брала участь у справі, але не була
присутня при оголошенні рішення , може
оскаржити рішення протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя:

О.В.Маханьков

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 14 серпня 2014р.