Справа № 524/1857/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06.10.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Савiчева В.О.

при секретарі - Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Миргородської районної
державної адміністрації, Кибинської
сільської ради, Головного управління
Державного казначейства України у
Полтавській області про відшкодування
шкоди завданної внаслідок скоєння
злочину, визнання дійсним договору
оренди та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Миргородської районної державної
адміністрації, Кибинської сільської
ради, Головного управління Державного
казначейства України у Полтавській
області про відшкодування шкоди
завданної внаслідок скоєння злочину,
визнання дійсним договору оренди та
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на обставини і підстави
викладені в позовній заяві, просив суд
стягнути з ОСОБА_2 та Головного
управління Державного казначейства
України в Полтавській області в
солідарному порядку понесені витрати у
сумі 446371,32 грн., стягнути з ОСОБА_2 та
Головного управління Державного
казначейства України в Полтавській
області у сумі 127675,4 грн. в рахунок
внесених поліпшень земельного стану,
що не були відшкодовані, стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Головного управління
Державного казначейства України в
Полтавській області у сумі 100000,0 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
зобов'язати Миргородську районну
державну адміністрацію Полтавської
області та Кибинську сільську раду
Миргородського району розірвати з ТОВ
«Агротех-Гарантія», ОСОБА_6, ОСОБА_7
договори оренди земельних ділянок
загальною площею 381,7 га., визнати
договори найму земельних-ділянок
загальною площею 381,7 га, що були надані,
у передбаченому чинним законодавством
порядку, Миргородською
райдержадміністрацією Полтавської
області для створення фермерського
господарства «Сад», згідно укладених
договорів оренди з Миргородською РДА
від 24.03.2004 року та зареєстрованих у
Миргородському райвідділі
регіональної філії Державного
земельного кадастру 29.03.2004 року за
номерами: №04, №05, №06,
№07, №08, дійсними та такими,
що не були припинені, зобов'язавши при
цьому Миргородську районну державну
адміністрацію Полтавської області та
Кибинську сільську раду укласти з
ОСОБА_1, як головою та засновником
фермерського господарства «САД»,
договори оренди зазначених земельних
ділянок(якими він користувався до
цього, виключно на законних підставах)
строком на 5 років з дня набрання
рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, просив
задовольнити з підстав викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 в судовому засіданні проти
позову заперечувала посилаючись на
обставини викладені в заперечені на
позовну заяву просила суд в задоволені
позову відмовити.

Прокурор прокуротури м. Кременчука
Тютюнник Я.В. в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не прибув по невідомим суду причинам,
про день, час та місце слухання справи
був повідомлений.

Представники відповідачів
Миргородської райдержадміністрації,
Кибинької сільської ради, Головного
Управління державної казначейської
служби України у Полтавській області в
судове засідання не прибули просили
справу розглядати без їх представника.

Представники третіх осіб Управління
Держземагенства у Миргородському
районі Полтавської області, ТОВ
«Агротех-Гарантія» та треті особи
ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не
прибули по невідомим суду причинам, про
день, час та місце слухання справи були
повідомлені.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно
оцінивши усі наявні докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення заяви по суті, суд
приходить до висновку, що в задоволені
позовних вимог позивачу слід відмовити
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції
України, ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.

Позивач ОСОБА_1 як в позовній заяві так
і в судовому засіданні посилався на те,
що у нього не було в наявності коштів і
він почав брати в борг у знайомих, але
розуміючи, що в короткий термін не
зможє віднайти таку суму та
розрахуватись з боргами, вирішив
продати належну на праві власності
йому та членам його сім'ї квартиру.
Продаж було вчинено 17.07.2004 року за 71000
(сімдесят одну тисячу) гривень 00
копійок, що підтверджується
нотаріально завіреним договором
купівлі-продажу. Ці гроші частинами він
передав особисто ОСОБА_2 Той факт, що
квартиру продав з метою забезпечення
господарської діяльності СФГ «САД» та
передав їх особисто ОСОБА_2 можуть
підтвердити: його колишня дружина
ОСОБА_10, доньки ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, колишній голова
Кибинської сільської ради ОСОБА_3,
ОСОБА_15 та його дружина, інші громадяни,
в разі необхідності.

При цьому, ОСОБА_1, не надає жодного
письмового доказу, який би свідчив про
отримання відповідачем ОСОБА_2
грошових коштів від продажу квартири в
розмірі 71000 (сімдесят одна тисяча)
гривень 00 копійок.

Цільовим призначенням переданих
позивачем ОСОБА_1 коштів, є
забезпечення господарської діяльності
СФГ «САД».

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Позивач, ОСОБА_1, будучи дієздатним та
усвідомлюючи значення своїх дій,
вчинив правочин купівлі-продажу
квартири 17 липня 2004 року, отримавши
згідно його умов 71000 (сімдесят одну
тисячу) гривень 00 копійок, якою
розпорядився на власний розсуд.

Вищезазначений договір
купівлі-продажу квартири не містить
відомостей про участь чи присутність
відповідача ОСОБА_2 при його укладанні.

Відповідач ОСОБА_2 не має жодного
відношення до продажу квартири, що
належала на праві приватної власності
позивачу ОСОБА_1 та до отримання
грошових коштів в розмірі 71000 (сімдесят
одна тисяча) гривень 00 копійок, як
вказує позивач.

Матеріали справи не містять рішень
правоохоронних органів, що свідчили б
про вчинення ОСОБА_2 діянь, які
передбачені Кримінальним кодексом
України, як злочин, чи були б підставою
для стягнення заподіяної шкоди.

За таких умов, посилання позивача
ОСОБА_1 на злочинні дії відповідача
ОСОБА_2 стосовно грошових коштів в
розмірі 71000 (сімдесят одна тисяча)
гривень 00 копійок, що належать
позивачу, є надуманими, безпідставними
та необгрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач ОСОБА_1 посилається на
неправомірне позбавлення його
господарства землі на підставі рішення
Кибинської сільської ради
Миргородського району Полтавської
області від 26 грудня 2005 року та рішення
Миргородської районної державної
адміністрації № 321 від 29.12.2005 року,
шляхом вилучення земельних ділянок
площею 381,7 га., що перебували в
користуванні СФГ «САД», до земель
запасу Кибинської сільської ради
Миргородського району Полтавської
області.

Вищезазначене, на думку позивача, є
підставою для стягнення з відповідача
ОСОБА_2 зазначених у позовній заяві від
05.03.2014 року, грошових коштів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання .

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно статті 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод, інтересів, що виникають,
зокрема, із цивільних правовідносин.

Позивач посилається на заподіяння йому
моральної шкоди, яку він оцінює в 1000000
(сто тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Позивач ОСОБА_1 не надав підтверджень
вини відповідача ОСОБА_2, а також
наявності такої шкоди, протиправності
дій відповідача, наявності причинного
зв'язку між шкодою і протиправними
діями відповідача.

З викладеного позивачем, не є
зрозумілим, в чому саме полягали його
душевні страждання та їх глибину.

Додані до позовної заяви про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок скоєння злочину, визнання
дійсним договору оренди та
відшкодування моральної шкоди,
додатки, взагалі, не мають жодного
відношення до вказаної позивачем суми
заборгованості та не є належними
засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57 - 59, 60, 88, 208, 209, 212
- 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Миргородської районної
державної адміністрації, Кибинської
сільської ради, Головного управління
Державного казначейства України у
Полтавській області про відшкодування
шкоди завданної внаслідок скоєння
злочину, визнання дійсним договору
оренди та відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: