У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- служба у справах дітей Баглійської
районної у м. Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини та за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, які не
заявляють самосійних вимог щодо
предмета спору: служба у справах дітей
Баглійської районної у м.
Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області, ОСОБА_5, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 8 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом про визначення місця
проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним,
мотивуючи свої вимоги тим, що з лютого
2008 року син залишився на його утриманні
та зареєстрований з ним у будинку
АДРЕСА_1. З жовтня 2011 року він разом із
сином проживають у квартирі по АДРЕСА_2,
в якій згідно акта обстеження умов
проживання, складеного службою у
справах дітей виконкому Заводської
районної у м. Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області, створені
належні умови для виховання та
розвитку дитини. ОСОБА_4 вихованням
сина не займається, участі у його
розвитку не приймає.

ОСОБА_4 звернулась до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 28 січня 2005 року між нею та
відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу
вони мають спільну дитину ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу у
квітні 2008 року неповнолітній син
проживав з нею та її матір'ю. 29 серпня 2012
року ОСОБА_3 забрав сина до себе і до
теперішнього час не повернув. Просила
зобов'язати відповідача повернути їй
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначити
місце проживання останнього з нею по
АДРЕСА_3.

Ухвалою Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області справа за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- служба у справах дітей Баглійської
районної у м.
Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини та справа за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самосійних
вимог щодо предмета спору: служба у
справах дітей Баглійської районної у м.
Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області, ОСОБА_5, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 8 липня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 жовтня 2013 року, позов
ОСОБА_4 задоволено, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Визначено місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю - ОСОБА_4,
відібрано малолітню дитину ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, від ОСОБА_3 та передано
дитину матері.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 8 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31
жовтня 2013 року, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Суд першої інстанції
не встановивши виняткових обставин, що
могли бути підставою для розлучення
дитини з матір'ю дійшов висновку, з
яким погодився і суд апеляційної
інстанції про задоволення позову
ОСОБА_4 і відмову у задоволенні позову
ОСОБА_6

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судом, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з 28
січня 2005 року по 17 березня 2008 року.

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 зареєстрована та проживає по
АДРЕСА_3.

Відповідно до акта обстеження
житлово-побутових умов сімґї,
складеного службою у справах дітей
виконкому Баглійської районної у
м. Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області, у будинку
створені всі умови для виховання та
розвитку дитини.

ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1,
проживав у орендованій квартирі по вул.
АДРЕСА_2.

Відповідно до акта обстеження
житлово-побутових умов сімґї,
складеного службою у справах дітей
виконкому Заводської районної у
м. Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області, у квартирі
створені всі умови для виховання та
розвитку дитини.

У висновку служби у справах дітей
виконавчого комітету Баглійської
районної у м. Дніпродзержинськ
Дніпропетровської області № 69 від
7 жовтня 2013 року зазначено про
доцільність визначення місця
проживання малолітньої дитини -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_3

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Такими винятковими обставинами
відповідно до змісту ч. 2 ст. 161 СК
України є відсутність у матері дитини
самостійного доходу, зловживання
спиртними напоями або наркотичними
засобами та її аморальна поведінка, що
може зашкодити розвиткові дитини.

Не встановивши наведених вище
виняткових обставин, суди визначили
місце проживання дитини з матір'ю, так
як таке відповідає інтересам дитини.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 19 СК України
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування, якими є державні органи
адміністрації районів, районів в
містах Києві та Севастополі, виконавчі
органи міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у
постанові Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 19 грудня 2008 року «Про
внесення змін до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення і поновлення батьківських
прав», висновок органу опіки та
піклування має бути оформлений на
бланку державних адміністрацій
районів, районів міст Києва та
Севастополя, виконавчих органів
міських чи районних у містах, сільських
селищних рад, підписаний головою
(заступником голови) та скріплений
печаткою.

Поданий на виконання ухвали суду
апеляційної інстанції від 16 вересня 2013
року до суду апеляційної інстанції
висновок служби у справах дітей
виконавчого комітету Баглійської
районної у місті Дніпродзержинську
ради щодо визначення місця проживання
дитини суд оцінив у сукупності з іншими
доказами, наданими сторонами, і дійшов
висновку про його необґрунтованість.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, оцінивши
висновок органу опіки та піклування,
який не відповідає указаним вище
вимогам, дослідивши докази у справі,
дав їм належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про визначення місця
проживання дитини з її матір'ю.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 8 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.Мартинюк

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

І.К.Парінова