МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ
СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №2-27/
Пр. № 2/521/1852/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд
міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги: ОСОБА_4, виконавчий
комітет Одеської міської ради, Одеська
міська рада про усунення перешкод у
користуванні приватною земельною
ділянкою, шляхом зобов'язання
демонтувати самочинне будівництво,

встановив:

У вересні 2009р. ОСОБА_2, ОСОБА_5
звернулися до суду з уточненим та
доповненим позовом до ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги: виконавчий комітет Одеської
міської ради, Одеська міська рада,
посилаючись на те, що вони є власниками
житлового будинку та земельної
ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1.
Позивачі зазначали, що по сусідству з
ними проживає відповідач у справі,
який разом із своєю колишньою дружиною
ОСОБА_6 у 1971р. на самовільно зайнятій
земельній ділянці, без відповідних
дозвільних документів збудували
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_3. У 1974р. на тій самій земельній
ділянці подружжя ОСОБА_6 самовільно
збудували ще однин житловий будинок,
який через свої розміри закриває вихід
з їх первинного житлового будинку.

Згодом подружжя ОСОБА_6 розірвало шлюб
та розділило їх сумісно нажите майно.
Житловому будинку, який будувався
першим, разом із земельною ділянкою
площею 109 кв.м. було присвоєно №60 та ця
новоутворена садиба залишилася у
користуванні ОСОБА_6, а другий житловий
будинок разом із земельною ділянкою
площею 215 кв.м., якому було присвоєно №58
залишився у користуванні ОСОБА_3

Стверджували, що новоутворена садиба
ОСОБА_3, під інвентаризаційним №60 була
навмисно позбавлена прямого виходу на
АДРЕСА_1 через забудову фасаду будинком
№58, у зв'язку із чим родинна ОСОБА_3
почала привласнювати землі суміжного
землевласника ОСОБА_5 шляхом
самовільної забудови господарськими
спорудами частини земельної ділянки
ОСОБА_5 Здійснення відповідачем
самовільного будівництва кам'яної
вигрібної ями, двох кам'яних літніх
кухонь, кам'яного гаражу, влаштування
металевого навісу, засадження
земельної ділянки кущами та деревами
призвело до неможливого руху
автотранспорту до садиби ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 і неможливого
проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у власному
житловому будинку.

21 листопада 1991р. ОСОБА_3 отримав від КП
«ОМБТІ та РОН» на своє ім'я
інвентаризаційні відомості садиби
АДРЕСА_4 з земельною ділянкою площею 312
кв.м., куди були включені фасадні землі
ОСОБА_5

Позивачі зазначали, що заволодіння
родиною ОСОБА_3 землями ОСОБА_5
відбувалось під час перебування
останньої у лікарні та після цих подій
земельна ділянка ОСОБА_5 була зменшена
у площі з 634 кв.м. до 368 кв.м.

Посилаючись на те, що вказані обставини
порушують їх права, ОСОБА_8 просив суд
зобов'язати винести рішення про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання
ОСОБА_3 за свій власний рахунок
демонтувати з зазначеної земельної
ділянки наступні будівельні споруди:
літ. «А» - житло, літ. «Б» - гараж, літ. «В»
- вбиральня, літ. «Г» - котельня,
збудовані ОСОБА_3 та яким присвоєно
інвентаризаційний АДРЕСА_2,
відображених в інвентаризаційних
відомостях БТІ від 07.10.1994р., які своїм
розташуванням не тільки займають
ділянку позивача а й відрізають його
домоволодіння АДРЕСА_1. У разі відмови
ОСОБА_3 демонтувати зазначене
самочинне будівництво, дозволити
ОСОБА_2, за власний рахунок, його
демонтувати, з подальшим стягненням з
ОСОБА_3 усіх витрат пов'язаних з
демонтажем вказаного будівництва..

В ході розгляду справи позивачка
ОСОБА_5 померла.

У зв'язку із смертю ОСОБА_5, в якості її
правонаступника, ухвалою суду від
19.06.2014р. було залучено ОСОБА_2, який є
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_5 (т.2 а.с.69).

Крім того, ухвалою суду від 19.06.2014р. до
участі у справі в якості третьої особи
було залучено ОСОБА_4 (т.2, а.с.70).

Позивач ОСОБА_2, в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3, діюча
на підставі довіреності від 27.01.2012р. у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала та просила суд відмовити в їх
задоволенні. Крім того, від відповідача
ОСОБА_3 до суду надійшли письмові
заперечення на позов, якими він також
просив суд відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_2 (т.2 а.с.34,35).

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином (т.2 а.с.163).

Представники виконавчого комітету
Одеської міської ради та Одеської
міської ради в судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином (том. 2 а.с.200,201)

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 була власником жилого будинку
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею
0,0634 га, на якій розташований цей
будинок (т.1 а.с 26).

Встановлено, що відповідно до договору
дарування від 05.12.2003р., укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, остання подарувала
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0634 га,
що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27).

Відповідно до рішення Одеської міської
ради народних депутатів від 06.01.1994р.
ОСОБА_5 була надана земельна ділянку
площею 634 км.м. у постійне користування
для обслуговування житлового будинку и
господарських споруд по АДРЕСА_1 (в
теперішній час пров. АДРЕСА_1). З тексту
зазначеного рішення вбачається, що до
складу вищевказаної земельної ділянки
входить площа проїзду, довжина та
ширина якого складає 22 м. та 3,6 м. (а.с.37).

Згодом, 31.12.2002р. на зазначену земельну
ділянку площею 0,0634га, на ім'я ОСОБА_5
Одеською міською радою був виданий
Державний акт на право приватної
власності на землю серії РІ №467160 (т.2
с.а.38).

Встановлено, що 26.05.2010р. ОСОБА_5 склала
заповіт, яким все своє майно заповіла
ОСОБА_2 (т.2 а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(т.2 а.с.32).

Після її смерті відкрилася спадщина на
спадкове майно за заповітом, а саме на
житловий будинок АДРЕСА_1, який належав
ОСОБА_5 на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності на жилий
будинок від 11.08.1994р. та на грошові кошти.

Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2, який
своєчасно прийняв спадщину, шляхом
звернення у встановлений законом строк
до П'ятої одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

25 квітня 2014р. державний нотаріус П'ятої
одеської державної нотаріальної
контори видав ОСОБА_2 свідоцтво про
право на спадщину за заповітом,
відповідно до якого спадщина, на яку
видане це свідоцтво складається з:
житлового будинку під АДРЕСА_1, та
надвірних споруд літерами: «Б», «Г»,
«Д», «К» - сараї, «б» - погріб з шийкою,
«В» - літня кухня, «И» - вбиральня, «З» -
душ, №1-3 - огорожа, І - вимощення (т.2
а.с.33).

Встановлено, що ОСОБА_3 проживає за
адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм сином
ОСОБА_4, що підтверджується довідкою
про склад сім'ї та прописку (т.2 а.с.93).

Будинок АДРЕСА_2 розташований на
земельній ділянці площею 0,0368 га, яка
належить ОСОБА_3 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку від 10.04.2008р. №966449 (т.2 а.с.143).

Як вбачається з матеріалів справи
житловий будинок садибного типу за
адресою: м.Одеса, АДРЕСА_2 був
збудований ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 31.12.2008р.
без дозволу на виконання будівельних
робіт.

Судом встановлено, що 21.10.2010р. на
підставі звіту про технічне обстеження
будівництва, Управлінням архітектури
та містобудування Одеської міської
ради було надано висновок №188/10-М про
можливість введення в експлуатацію
будівництв, розміщених за адресою:
АДРЕСА_2, та було погоджено введення в
експлуатацію житлового будинку літ. А,
а, а-1, гаражу під літ. «Б», котельні під
літ «Г», вбиральні під літ. «В»,
розташованих за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 106,70кв.м. (т.2 а.с.94-95).

Відповідно до висновку №188/10-М
громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без
погоджувальної проектної документації
збудували одноповерховий житловий
будинок (літ. А,а,а1), гараж (літ. Б),
вбиральню (літ.В) та котельню (літ.Г).

24 грудня 2010р. Малиновською районною
адміністрацією Одеської міської ради
було розглянуто звернення ОСОБА_3 щодо
погодження прийняття в експлуатацію
домоволодіння за адресою: м.Одеса,
АДРЕСА_2 та враховуючи надані документи
було прийнято рішення №997/01-06 погодити
прийняття в експлуатацію житлового
будинку літ. «А,а,а-1», гаражу літ. «Б»,
котельні літ. «Г», вбиральні літ. «В»,
розташованих за вищевказаною адресою
та видати ОСОБА_3 довідки про
погодження прийняття в експлуатацію
домоволодіння (т.2 а.с.89).

06 січня 2011р. Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на ім'я ОСОБА_3 було
видано сертифікат відповідності
державним будівельним нормам,
стандартам та правилам ОД 002786, яким
засвідчено відповідність закінченого
будівництвом об'єкта житлового будинку
літ. «А», загальною площею 80,90 кв.м., з
господарськими будівлями та спорудами:
літ. «Б» - гараж, літ. «Г» - котельня, літ.
«В» - вбиральня (т.2 а.с.46).

На підставі сертифікату відповідності
державним будівельним нормам,
стандартам та правилам від 06.01.2011р.
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області було прийнято в
експлуатацію закінчений будівництвом
об'єкт: житловий будинок літ. «А»,
загальною площею 80,90 кв.м. з
господарськими будівлями та спорудами:
літ. «Б» - гараж, літ.«Г»-котельня,
літ.«В»- вбиральня, за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.30-1 Закону
України «Про планування і забудову
територій», прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
здійснюється на підставі сертифіката
відповідності, який видається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю з
урахуванням частини четвертої цієї
статті.

Сертифікат
відповідності-документ, що засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Прийняття в експлуатацію
збудованих до 31.12.2008р. без залучення
підрядних організацій приватних
житлових будинків садибного типу,
дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
які споруджувалися без дозволу на
виконання будівельних робіт,
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж таких об'єктів у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади з питань будівництва
та архітектури, за наявності документа,
що засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою, на
якій розміщений такий об'єкт.

Згідно технічного паспорту,
виготовленого 07.10.1994р. житловий будинок
за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_2, був
збудований до 31.12.2008р. без дозволу на
виконання будівельних робіт.

Таким чином, прийняття в експлуатацію
житлового будинку за адресою: м.Одеса,
АДРЕСА_2, здійснювалось відповідно до
вимог ч.4 ст. 30-1 Закону України «Про
планування і забудову території» (у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), тобто за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж таких об'єктів у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади з питань будівництва
та архітектури, за наявності документа,
що засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою на
якій розміщений такий об'єкт.

Крім того, механізм та умови прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних житлових
будинків садибного типу, дачних та
садових будинків з господарськими
спорудами і будівлями, споруджених
забудовниками-фізичними особами у
період з 5 серпня 1992р. до 1 січня 2008р. без
дозволу на виконання будівельних
робіт, на підставі заяви про прийняття
в експлуатацію, яку подано до 31 грудня
2010року встановлює Тимчасовий порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних житлових
будинків садибного типу, дачних та
садових будинків з господарськими
спорудами і будівлями, споруджених без
дозволу на виконання будівельних
робіт, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 9
вересня 2009року №1035.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звертався до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом про визнання
незаконним та скасування сертифікату
відповідності державним будівельним
нормам, стандартам і правилам від
06.01.2011р. ОД №002786 та розпорядження
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради від 24.12.2010р.
№997/01-06 (т.2 а.с.196-199).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014р.
було відмовлено у задоволені позову
ОСОБА_2 до Інспекції ДАБК в Одеській
області, Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання незаконним та скасування
рішень, а саме розпорядження
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради від 24.12.2010р.
№997/01-06 та сертифікату відповідності
державним будівельним нормам,
стандартам і правилам від 06.01.2011р. ОД
№002786 (т.2 а.с.196-199).

Згідно ч.15 ст.29 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних
робіт вважається самовільним
будівництвом і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

За положенням частин 1,4,7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом ,
якщо вони збудовані або будуються на
земельні ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це не порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. Особа,
яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Аналіз наведеної норми свідчить про те,
що критеріями самочинного будівництва
є: будівництво на земельній ділянці,
яка не відведена для цієї мети,
будівництво, здійснене без дозволу або
проекту, будівництво, здійснене з
порушенням норм і правил.

Під самочинним будівництвом слід
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (ст.9 Закону
України від 20 травня 1999року «Про
архітектурну діяльність»), в тому числі
спорудження без дозволу органу
місцевого самоврядування нового
житлового будинку замість
зруйнованого на раніше відведеній
особі земельній ділянці,
переобладнання нежитлової будівлі в
житлову.

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
нерухомості здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій»
(ст.9 Закону України «Про архітектурну
діяльність»).

Згідно зі ст.9 Закону України «Про
архітектурну діяльність», будівництво
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів.

Відповідно до ч.ч.4,7 ст.376 та ст.391
ЦК України орган місцевої влади чи
місцевого самоврядування мають право
вимагати знесення самочинно
збудованої будівлі, в разі якщо вона
збудована на його земельній ділянці,
або якщо вона збудована на земельній
ділянці, яка виділена забудовнику для
цієї мети, але з відступленням від
проекту чи з порушенням будівельних
норм і правил, або якщо таке
будівництво порушує право інших осіб, в
разі неможливості його перебудувати
або відмови особи, яка його здійснила,
перебудувати будівлю.

Зі змісту постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
23.06.2014р. вбачається, що на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серіїї №966449 від 10
квітня 2008р., ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,0368 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.
Цільове призначення земельної
ділянки-для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

Тобто, земельна ділянка площею 0,0368
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2
була надана ОСОБА_3 у встановленому
порядку під уже збудоване нерухоме
майно.

Таким чином, твердження позивача
про те, що нерухоме майно, розташоване
за адресою: АДРЕСА_2 є самочинним, не
відповідають дійсності і
спростовуються матеріалами справи.

Статтею 391 ЦК України передбачено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до діючого
законодавства позивач, як власник
суміжної земельної ділянки та будинку
має право вимагати знесення самочинно
збудованої будівлі в разі, якщо цим
будівництвом порушено їх право.

Судом встановлено, що будівельні
споруди: літ. «А» - житло, літ. «Б» -
гараж, літ. «В» - вбиральня, літ. «Г» -
котельня, за адресою: АДРЕСА_2, які
позивач просить знести, як самочинні,
збудовані ОСОБА_3 та прийнятті ним в
експлуатацію в установленому законом
порядку, а тому є об'єктом захисту
державною відповідно до ст. 41
Конституції України, згідно якої ніхто
не може бути позбавлений права
власності.

Суд вважає, що позивач не довів в
судовому засіданні обставини на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що підстав для задоволення
позовних вимог не встановлено і в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити у повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, то
він звільнений вид сплати судового
збору відповідно Закону України «Про
судовій збір» (т.1 а.с.5).

Керуючись ст.ст.15, 16, 319, 373, 376, 383, 386, 391 ЦК
України, ст.ст. 78, 81, 152, 153 Земельного
кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги: ОСОБА_4, виконавчий комітет
Одеської міської ради, Одеська міська
рада про усунення перешкод у
користуванні приватною земельною
ділянкою, шляхом зобов'язання
демонтувати самочинне будівництво -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

06.10.2014