Справа №487/6730/14-ц 09.10.2014 09.10.2014 09.10.2014
Провадження №22-ц/784/2464/14
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач апеляційної інстанції -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Шолох З.Л., Коломієць
В.В.,

при секретарі - Кудрі В.М.,

за участю представника заяника
-ОСОБА_3,

представника апелянта - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_5

на ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 липня 2014 року у справі
за поданням

головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївської
області ( далі - ВПВ ДВС) про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України

У С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року головний державний
виконавець ВПВР ДВС звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
громадянина України ОСОБА_5,
посилаючись на те, що останній є
боржником у виконавчому провадженні,
відкритому на підставі виконавчого
листа Устинівського районного суду
Кіровоградської області від 15 березня
2012 року про стягнення на користь ОСОБА_6
з ОСОБА_5, в тому числі і солідарно з
іншими боржниками, загальної суми 1336000
грн. Проте ОСОБА_5 ухиляється від
виконання обов'язку, покладеного на
нього судовим рішенням, що відповідно
до статті 6 Закону «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України» є підставою встановлення
обмежень.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 липня 2014 року подання
задоволено. Встановлено тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_5

Ухвалою того ж суду від 8 серпня 2014 року
усунуто допущену описку та зазначено
дату народження боржника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив
ухвалу скасувати та відмовити у
задоволенні подання державного
виконавця, посилаючись на
недоведеність факту ухилення від
виконання судового рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" .

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано
цивільний позов до суду - до закінчення
провадження у справі (п. 8).

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України та
пункту 18 частини 3 статті 11 Закону «Про
виконавче провадження» такі питання
вирішуються судом за поданням
державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою
встановлення обмеження є доведеність
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язань, встановлених судовим
рішенням.

Оскільки поняття «ухилення»
законодавчо не визначено та має
оціночний характер, судова практика
вважає ухиленням з об'єктивної сторони
діяння або бездіяльність боржника, які
полягають в навмисному чи іншому
свідомому невиконанні обов'язку
(Верховний Суд України. Судова практика
щодо вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України).

На підставі наведеного вище можна
зробити висновок, що поняття "ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на боржника рішенням" варто розуміти як
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 11
листопада 2013 року відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом
Устинівського районного суду
Кіровоградської області від 15 березня
2012 року про стягнення з ОСОБА_5
особисто та солідарно з ФГ «Мамонт» на
користь ОСОБА_6 загальної суми 1 336 000
грн., про що боржника повідомлено
особисто 14 листопада 2013 року ( а.с.3,4, 5).

Судове рішення ОСОБА_5 не виконане.

З метою примусового виконання рішення
державним виконавцем неодноразово
здійснювались виходи на місце
проживання боржника та встановлено, що
за місцем постійної реєстрації (
АДРЕСА_1) ОСОБА_5 не проживає, а за
місцем фактичного проживання боржника
(АДРЕСА_2) державного виконавця
категорично відмовились допустити до
будинку (а.с.9,10).

18 квітня 2014 року ОСОБА_5. особисто
отримав вимогу державного виконавця
забезпечити доступ до житлового
будинку (смт. Казанка) 24 квітня 2014 року
(а.с.20), проте у визначений час боржник
не з'явився. Державного виконавця до
будинку не впустили (а.с.23).

Письмова вимога державного виконавця
про забезпечення доступу до житла 22
травня 2014 року, отримана ОСОБА_5 21
травня цього року (а.с.26,27), але
боржником також не виконана.

Колегія суддів не може погодитись з
посиланням апелянта на поважність
причини відсутності за місцем
проживання 22 травня 2014 року, оскільки
факт перебування його на стаціонарному
лікуванні у районній лікарні
спростовується відомостями медичного
закладу, викладеними в акті від 22
травня 2014 року (а.с.29). За цим фактом
порушено кримінальну справу.

Факт свідомого ухилення ОСОБА_5 від
виконання судового рішення
підтверджено і ухвалою Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 24 квітня 2014 року про дозвіл
примусового проникнення до житла
ОСОБА_5

Такі дії ОСОБА_5, а саме неповідомлення
виконавчий орган про зміну фактичного
місця проживання, неявка в призначений
виконавцем час, перешкоди у доступу до
житла, надання недостовірної
інформації тощо, спрямовані на
затягуванні процесу виконання та
свідоме ухилення від виконання
обов'язку, покладеного судовим рішення.

При цьому боржник має реальну
можливість виконувати судове рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 на праві приватної власності
належать три об'єкти нерухомості -
житлові та нежитлові приміщення (а.с.
15-16), транспортний засіб (а.с. 14), який
оголошено у розшук, а також земельна
ділянка площею 5,55 га в межах
Миколо-Гулаківської сільради (а.с. 24,25).
У банківських установах на ім'я ОСОБА_5
відкриті чотири рахунки (а.с. 18).

Таким чином, основний висновок суду
першої інстанції про те, що дії та
бездіяльність ОСОБА_5 спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості, відповідає обставинам
справи та вимогам матеріального та
процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів, які б спростовували висновки
суду , колегія суддів не вбачає підстав
для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 312, 315 ЦПК України
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: