Справа № 390/2026/14-ц
Провадження № 2/390/587/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р. Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області в
складі: головуючого - судді Бойко
І.А.,

при секретарі - Цапушел І.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
профспілкового комітету
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства, про
визнання рішення незаконним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовом до профспілкового комітету
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства, про
визнання рішення профспілкового
комітету незаконним. В обгрунтування
позовних вимог зазначено, що позивач
працювала на посаді прибиральника
виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства. 03.03.2014
року їй вручено попередження про
майбутнє звільнення із займаної посади
у зв'язку із скороченням штату, крім
того, у попередженні їй пропонувались
наявні на підприємстві вакансії в
іншій місцевості. Профспілковоим
комітетом надано згоду на звільнення
позивача через неможливість
переведення на інші посади, які не були
скорочені, і 05.05.2014 року наказом №90-ВК
її звільнено із займаної посади у
зв'язку із скороченням штату. Однак,
позивач вважає, що при її звільненні
було допущено порушення трудового
законодавства, яке проявляється в
наданні профспілковому комітету
недостовірної інформації про
неможливість переведення її на іншу
посаду, що стало підставою для
прийняття профспілковим комітетом
необґрунтованого рішення про
погодження звільнення. Крім цього,
відповідачем залишено поза увагою
бажання позивача продовжити працювати
на посаді, яку їй запропоновано у
попередженні про звільнення.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
за довіреністю - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити з підстав,
зазначених в позовній заяві.

Представники відповідача Колбун
С.І., Айкашев С.І. подали письмові
заперечення та в судовому засіданні
зазначили, що позивачу пропонувалось
переведення на іншу посаду, але в іншій
місцевості, проте письмових заяв про
згоду на переведення на іншу роботу в
іншій місцевості позивач не подавав.
Про своєчасне її попередження щодо
майбутнього звільнення та про
відсутність її згоди на переведення на
іншу роботу повідомлялось
профспілковому комітету, і за
результатом розгляду цього питання ним
надано згоду на звільнення та, в
подальшому, наказом керівника
підприємства позивача було звільнено.
Профспілковим комітетом порушень
трудового законодавства, під час
розгляду питання про звільнення
позивача, не допущено, а тому підстави
для задоволення позову відсутні. Крім
того, вказали, що позивачем пропущено
строк позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.02.2005 року
ОСОБА_1 переведена на посаду
прибиральниці виробничих приміщень
управління водного господарства на
підставі наказу №10-ВК (а.с.42). Наказом
начальника підприємства № 74 від 03.03.2014
року позивача визначено попередити про
звільнення та ознайомити, під
особистий підпис, про можливість
переведення на іншу посаду за межами
району (а.с.59). 03.03.2014 року позивача
письмово попереджено про майбутнє
звільнення з займаної посади за п.1 ст.40
КЗпП з 05.05.2014 року у зв'язку із
скороченням штату (а.с. 8) та
повідомлено про наявність інших посад,
але в іншій місцевості (а.с. 60). Крім
того, 21.03.2014 р. позивача повідомлено про
дату засідання профспілкового
комітету, щодо питання скорочення
штату та розгляду подання роботодавця
про розірвання з нею трудового
договору. (а.с. 4, 7).

В своєму письмовому зверненні до
начальника підприємства позивачем
висловлено прохання дозволити їй
працювати на будь-якій посаді за місцем
проживання (а.с.58).

Станом на 01.04.2014 року на
підприємстві мались 3 вакансії сторожа,
з робочим місцем в іншій місцевості, що
підтверджується довідкою про
наявність вакантних місць (а.с.5). В
письмовому попередженні 03.03.2014 року
позивачу, з метою працевлаштування,
запропоновано переведення на посаду
сторожа ремонтно-експлуатаційної
дільниці за межами району (а.с. 53, 59).

01.04.2014 року до профспілкового
комітету Кіровоградського
міжрайонного управління водного
господарства начальником Управління
надіслано лист № 171 про надання згоди
на звільнення позивача, відповідно до
п.1 ст. 40 КЗпП, в якому профспілковий
комітет повідомлено, що ОСОБА_1
своєчасно попереджалась про
звільнення, також повідомлено про її
обізнаність щодо наявних вакансій на
підприємстві (а.с.43, 50). Про бажання
виконувати роботу, саме за місцем свого
проживання, ОСОБА_1 повідомляла у
письмових заявах начальника
підприємства та профспілковий комітет
підприємства (а.с. 43, 58). За результатом
розгляду листа №171, на засіданні
профспілкового комітету
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства,
проведеного 08.04.2014 року, в якому також
брали участь ОСОБА_1 та її представник,
одноголосно вирішено в зв'язку з
неможливістю переведення на іншу
посаду надати згоду на звільнення
ОСОБА_1 з посади прибиральниці
виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці за
скороченням штату, що підтверджуеться
протоколом №5 (а.с. 13, 5, 54). Наказом №90-ВК
від 05.05.2014 року ОСОБА_1 звільнено із
займаної посади в звязку зі
скороченням штату з виплатою вихідної
допомоги та компенсації за
невикористану щорічну відпустку (а.с.6,
51).

Позивачем в судовому порядку
оскаржено наказ №90-ВК від 05.05.2014 року
про її звільнення. Рішенням від 16.07.2014
року Кіровоградським районним судом
Кіровоградської області по справі
№390/1608/14-ц позовні вимоги залишено без
задоволення (а.с.61-63).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 43 КЗпП
України розірвання трудового договору
з підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40,
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. У випадках,
передбачених законодавством про працю,
виборний орган первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник, розглядає у
п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване
письмове подання власника або
уповноваженого ним органу про
розірвання трудового договору з
працівником.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 247 КЗпП
України виборний орган первинної
профспілкової організації на
підприємстві, в установі, організації
надає згоду або відмовляє в наданні
згоди на розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу з
працівником, який є членом професійної
спілки, що діє на підприємстві, в
установі та організації, у випадках,
передбачених законом.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 38 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності»
виборний орган первинної
профспілкової організації на
підприємстві, в установі або
організації дає згоду або відмовляє у
дачі згоди на розірвання трудового
договору з ініціативи роботодавця з
працівником, який є членом діючої на
підприємстві, в установі, організації
профспілки, у випадках, передбачених
законом.

Системний аналіз законодавства
та ретельне дослідження фактичних
обставин справи дає змогу суду прийти
до висновку, що профспілковий комітет
Кіровогрдського міжрайонного
управління водного господарства, під
час вирішення питання про надання
згоди на звільнення ОСОБА_1, діяв у
відповідності до чинного
законодавства, в межах, визначених ст. 43
КЗпП України. Посилання позивача та
його представника на те, що
адміністрацією підприємства
профспілковій організації надано
недостовірну інформацію про
неможливість переведення позивача на
іншу посаду, в ході судового розгляду
підтвердження не знайшло, оскільки
вони спростовуються письмовими
матеріалами справи, а саме: до відома
позивача, у встановленому законом
порядку, було доведено наявність
вільних посад на підприємстві та
запропоновано їх зайняття для
виконання роботи в іншій місцевості.
Проте ОСОБА_1 письмово згоду, як того
вимагає ст. 32 КЗпП України, на
відповідне переведення на іншу посаду
в іншу місцевість до адміністрації
підприємства, подано не було.

З урахуванням викладеного, за
відсутності доказів на підтвердження
позовних вимог, суд вважає, що підстав
для задоволення позову не має.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати по справі підлягають
стягненню з позивача, оскільки Законом
України "Про судовий збір" її звільнено
лише від сплати судового збори при
подачі позовної заяви, а не від
справляння судового збору взагалі.

На підставі ст.ст. 40, 43, 247, КЗпП України,
ст. 38 Закону України "Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності", керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,
209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
профспілкового комітету
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства, про
визнання рішення незаконним, -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на
користь держави в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя