Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого: судді
Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Управління міграційної служби у
Житомирській області, ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житлом за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира Житомирської області від 11
серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом. Просив визнати відповідачів
такими, що втратили право на
користування жилим приміщенням -
АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного
обліку за вказаною адресою. Зазначав,
що відповідачі не проживають в
квартирі, проте залишаються
зареєстрованими, що призводить до
порушення його прав як квартиронаймача
- їх реєстрація чинить перешкоди в
користуванні квартирою, змушує до
додаткових витрат по оплаті
комунальних послуг.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира Житомирської області
від 11 серпня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зазначає, що фактів перешкоджання з
його боку проживанню відповідачів в
спірній квартирі не встановлено.
Висновок суду, що відповідачі не
проживають в квартирі внаслідок його
неправомірних дій є безпідставним і не
підтверджений доказами. Крім того,
судом встановлено, що відповідачі не
проживають в спірній квартирі з 2010р.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
передбачено право на справедливий суд,
зокрема кожен має право на
справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла і кореспонденції.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а у разі спору -
судом.

З роз'яснень п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" вбачається,
що у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач і відповідачі зареєстровані в
кв. АДРЕСА_1 (копії паспортів - а.с.12,53,58).
Відповідно до ордеру на жиле
приміщення серії АЖ №03642 від 25.10.1991р.,
вказана квартира надавалася ОСОБА_1 на
склад сім'ї : дружина - ОСОБА_2, дочка -
ОСОБА_3, син - ОСОБА_4 (а.с.16).

Матеріалами справи доведено, що
відповідачі дійсно більше шести
місяців не проживають в спірній
квартирі, що не заперечувалось ними в
судовому засіданні.

Проте, судом першої інстанції
встановлено, що відповідачі не
проживають в спірній квартирі
внаслідок неправомірних дій позивача,
який забороняє відповідачам
відвідувати квартиру, жити там під
загрозою застосування до них фізичної
сили, застосовуючи таким чином
психологічний тиск, що доведено
матеріалами справи, зокрема і
поясненнями третьої особи, показами
свідків.

Рішенням Корольовського райсуду від
19.01.2010 р. у справі № 2-274/10 за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, КВЖРЕП
№ 9 про вселення, усунення перешкод в
користуванні житлом та зміну договору
найму було встановлено факт
перешкоджання позивачем в проживанні
відповідачів у спірній квартирі (а. с.
51). Крім того, ще до звернення позивача
до суду - на початку грудня 2013р. ОСОБА_2
зверталась до правоохоронних органів з
приводу його неправомірних дій.

На підставі наведеного суд правильно
визнав, що відповідачі не проживають у
спірному житлі з поважних причин і тому
не підлягають визнанню такими, що
втратили право на користування
квартирою.

Належних та допустимих доказів про те,
що вони добровільно покинули спірне
житло, позивач не надав.

Судове рішення не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
відсутні. Судове рішення відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира Житомирської області від 11
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: