АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/838/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2401/14
Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 23 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права проживати та користуватися
житловим будинком, усунення перешкод у
проживанні та користуванні шляхом
вселення

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду із вказаним позовом, просила
ухвалити рішення, яким визнати за нею
право проживати та користуватися
житловим будинком АДРЕСА_1, усунути
перешкоди у проживанні та
користуванні житловим будинком шляхом
вселення до нього, стягнути з ОСОБА_1 на
її користь судові витрати по оплаті
судового збору та наданої юридичної
допомоги, обґрунтовуючи вимоги тим, що
батьки, фактично визначивши її місце
проживання, позбавили її права вибору
житла. Після досягнення повноліття
відповідач позбавляє її права мешкати
за місцем реєстрації, а саме у батька.

Рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 26 червня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено:
визнано за нею право проживати та
користуватися житловим будинком
АДРЕСА_1; усунуто перешкоди у
проживанні та користуванні житловим
будинком АДРЕСА_1, шляхом вселення
позивачки до цього будинку. Вирішене
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що суд
проігнорував фактичні обставини,
встановлені рішенням суду у справі
№2-1109/08, і не застосовав приписи ст.167 ЖК
України.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що за станом на
ІНФОРМАЦІЯ_4 (дата народження
позивачки) батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, були зареєстровані і проживали
у будинку АДРЕСА_1, який належав на
праві приватної власності ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 - батькам ОСОБА_3

Позивачка з дня народження і по
теперішній час зареєстрована у будинку
АДРЕСА_1. 01 червня 2013 року позивачка
закінчила навчання у спеціалізованій
школі-інтернаті №21 у м.Кременчуці.

14 липня 2006 року ОСОБА_4, мати
позивачки, знялася з реєстрації у
спірній садибі і стала проживати в
АДРЕСА_2 разом із своїм батьком та
бабусею, ІНФОРМАЦІЯ_3, здійснюючи
догляд за нею, за що отримувала
компенсаційні виплати по догляду за
пристарілим інвалідом.

Позивачка (малолітня на той час) за
згодою батьків залишилася проживати з
батьком.

Після смерті ОСОБА_5 у листопаді
2007 року відповідач ОСОБА_1 та його син
ОСОБА_3 у зв'язку з неможливістю
доглядати за ОСОБА_2 віддали її до
школи-інтернату з цілодобовим
утриманням.

Одноосібним власником будинку АДРЕСА_1
став ОСОБА_1

Дізнавшись про перебування позивачки у
школі-інтернаті, ОСОБА_4 забрала її до
своїх родичів, які проживали у квартирі
АДРЕСА_3.

У січні 2008 року ОСОБА_4 пред'явила
у суд позов до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
вселення разом з неповнолітньою ОСОБА_2
до будинку АДРЕСА_1. Рішенням
Автозаводського районного суду
м.Кременчука від 03 грудня 2008 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 02 березня 2009 року, ОСОБА_4
відмовлено у задоволенні позову.

ОСОБА_3, батько позивачки, помер
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Після того як у липні 2014 року
позивачці виповнилося 18 років, вона
неодноразово намагалася вселитися у
спірний будинок за місцем своєї
реєстрації, проте відповідач ОСОБА_1
категорично заперечує її право на
користування спірним житлом.

Суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив надані сторонами
докази, належно їх оцінив і дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову. При цьому суд
першої інстанції виходив з того, що, не
дивлячись на відсутність певний період
за місцем проживання, за позивачкою
збережено право проживання у спірному
приміщенні.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

У абзаці другому пункту 4 Постанови
Пленуму ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року
роз'яснено: «Суд має виходити з того, що
правові висновки суду і встановлені
ним обставини не є тотожними поняттями.
Висновки (судження) суду щодо прав і
обов'язків сторін, зроблені на підставі
встановлених при розгляді справи
обставин, не є преюдиційними. Від
правових висновків суду слід
відрізняти судові рішення за
перетворювальними позовами, які
встановлюють, змінюють або припиняють
права та обов'язки сторін».

Заперечуючи проти позову та ухваленого
у справі рішення, ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі посилається на рішення
Автозаводського районного суду
м.Кременчука від 03 грудня 2008 року
(а.с.52-53). Фактичні обставини,
встановлені зазначеним судовим
рішенням, не заперечуються позивачкою
та не ставляться під сумнів судовим
рішенням, що оскаржується. Правові
висновки суду про те, що мати позивачки
та сама позивачка не були членами сім'ї
ОСОБА_1, отже не набули права
користування приміщенням, не мають
преюдиційного значення для вирішення
цього спору.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 02 березня 2009 року (а.с.54 і
зворот) встановлена недоведеність
факту перешкоджання проживання
неповнолітній ОСОБА_2 у будинку
АДРЕСА_1.

Виходячи з фактичних обставин,
встановлених вказаними судовими
рішеннями, а також рішенням, що
оскаржується, батьки позивачки на
законних підставах вселилися і
проживали у спірній садибі як члени
сім'ї власника, отже і малолітня ОСОБА_2
відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України
вселилася, зареєструвалася і проживала
у ній до листопада 2007 року як член сім'ї
власника житлового приміщення.

Матеріалами справи підтверджується,
що, починаючи з листопада 2007 року (з
12-річного віку) до повноліття,
позивачка вимушено з об'єктивних
причин не мала можливості проживати у
спірній садибі - після смерті своєї
матері батько позивачки не міг
належним чином опікуватися та
утримувати позивачку, її мати була
вимушена проживати в іншому населеному
пункті і доглядати інваліда.

Апеляційна скарга не містить нових
засобів доказування, її доводи не
спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду є
законним та обґрунтованим, підстави
для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 23 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді:
В.М. Петренко

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов