Справа № 442/488/13
Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/4527/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса
В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика
Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 20 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства «Сфера
послуг - оздоровчий комплекс «Хвиля»,
Дрогобицька міська рада, Дрогобицьке
управління Державної казначейської
служби України Львівської області про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

встановила:

рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 20 січня 2014
року стягнуто з КП «Сфера послуг -
оздоровчий комплекс «Хвиля» на користь
позивача 4 163 грн. 31 коп. заборгованості
із заробітної плати. В решті позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивача, просить його скасувати й
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на те,
що рішення міськрайонного суду
винесене внаслідок порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Так, зокрема, апелянт зазначає, що суд
вирішив питання щодо стягнення
заборгованості по заробітній платі,
хоча така вимога ним не заявлялась. Суд
не взяв до уваги його твердження, що він
не підписував попередження
роботодавця про майбутнє звільнення з
роботи внаслідок ліквідації
підприємства та клопотання про
призначення почеркознавчої
експертизи. А відтак, зазначає апелянт,
він незаконно був звільнений з роботи.

Сторони по справі у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи, а
відповідно до ст.197 ЦПК України
фіксація судового засідання з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалась.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
обставини та матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволені вимог
позивача щодо поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
міськрайонний суд виходив з того, що
звільнення позивача проведено на
законній підставі та без порушення
порядку проведення такого.

Однак повністю з таким висновком
міськрайонного суду колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення
районного суду не відповідає.

Відповідно до Статуту КП «Сфера послуг
- оздоровчий комплекс «Хвиля»,
перереєстрованого розпорядженням №
115-р від 23.05.2003 р. першим заступником
міського голови, реєстраційний номер
0772, комунальне підприємство засноване
Дрогобицькою міською радою, є
юридичною особою, має самостійний
баланс, розрахункові та інші рахунки в
установах банку. Підприємство очолює
директор, який приймає та звільняє
працівників підприємства. Засновник
підприємства приймає рішення про
ліквідацію та реорганізацію
підприємства (а.с.23-27).

Встановлено, що не заперечується
сторонами, позивач працював у
вказаному вище підприємстві на посаді
водія.

Наказом голови ліквідаційної комісії
КП «Сфера послуг - оздоровчий комплекс
«Хвиля» № 21 від 29 грудня 2012 року ОСОБА_2
звільнено із займаної посади у зв'язку
з ліквідацією підприємства з 31 грудня
2012 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України
(а.с.31).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовій договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва праці, у тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 49-2 цього Кодексу про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Встановлено, що рішенням ХХІУ сесії
шостого скликання від 02.10.2012 р. № 736 «Про
ліквідацію Комунального підприємства
сфери послуг Оздоровчий комплекс
«Хвиля», прийнято рішення про
ліквідацію Комунального підприємства
сфери послуг Оздоровчий комплекс
«Хвиля», створення ліквідаційної
комісії (а.с.46).

Отже, власником підприємства прийнято
рішення про припинення юридичної
особи.

У разі ліквідації вся чисельність
працівників скорочується та весь штат
працівників ліквідується, а розірвання
трудового договору проводиться без
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника).

30 жовтня 2012 р. на виконання зазначеного
рішення Дрогобицької міської ради
міським головою Дрогобицької міської
ради видано розпорядження за № 568-р
«Про вивільнення працівників КПСП ОК
«Хвиля», відповідно до якого вирішено
скоротити 31.12.2012 р. відповідні посади в
КПСП ОК «Хвиля», в тому числі - водій
вантажного автомобіля (3 посади), водій
легкового автомобіля (2 посади) та
зобов'язано голову ліквідаційної
комісії, начальника відділу економіки
Р. Корпан персонально попередити
працівників про наступне вивільнення
відповідно до ст.49-2 КЗпП (а.с.48).

Розпорядженням міського голови
Дрогобицької міської ради від 13
листопада 2012 р. № 583-р «Про внесення
змін до розпорядження міського голови
від 30.10.2012 № 568-р «Про вивільнення
працівників КПСП ОК «Хвиля» п.1
розпорядження міського голови від
30.10.2012 р. № 568-р викладено в новій
редакції де зазначено про необхідність
голові ліквідаційної комісії КПСП ОК
«Хвиля» персонально попередити
працівників КПСП ОК «Хвиля» про
можливе наступне вивільнення 31.12.2012 із
зазначенням посади та прізвищ
працівників, в тому числі і позивача -
водія автотранспортної дільниці
ОСОБА_2 (а.с.47).

Як вбачається з наказу № 6 від 26
листопада 2012 року голови ліквідаційної
комісії КП «Сфера послуг - оздоровчий
комплекс «Хвиля», цим наказом вирішено
скоротити 31 грудня 2012 троку посади в
підприємстві, в тому числі - водій
вантажного автомобіля (3 посади), водій
легкового автомобіля (2 посади) та
персонально попередити працівників
про наступне вивільнення відповідно до
ст.49-2 КЗпП (а.с.30).

Відповідно до вказаного наказу
підставою для видання цього наказу
послужило рішення Дрогобицької
міської ради від 02.10.2012 « 736 «Про
ліквідацію Комунального підприємства
сфери послуг «Оздоровчий комплекс
«Хвиля» та розпорядження міського
голови від 30.10.2012 № 568-р «Про
вивільнення працівників КПСП ОК
«Хвиля».

В той же час, в матеріалах справи
відсутні докази на ствердження того, що
голова ліквідаційної комісії КПСП ОК
«Хвиля» або за його дорученням інші
особи письмово персонально попередили
позивача про наступне вивільнення у
зв'язку з ліквідацією підприємства.
натомість в матеріалах справи мається
лише повідомлення начальника відділу
економіки, голови ліквідаційної
комісії КПСП ОК «Хвиля» Р.Корпан від
31.12.12 за № 17, що адресоване позивачу,
відповідно до якого позивача
повідомлено про те, що його (позивача) 31
грудня 2012 р. звільнено із найманої
посади водія автотранспортної
організації, направляється копія
наказу та про необхідність терміново
з'явитися у відділ економіки виконкому
Дрогобицької міської ради для
ознайомлення з наказом (а.с.10).

Зазначене повідомлення позивач
отримав 03.01.2013 р. (а.с.12).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 19 постанови від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Таким чином встановлено, що позивача, у
відповідності до наказу голови
ліквідаційної комісії КПСП ОК «Хвиля»
№ 6 від 26 листопада 2012 року, не було
персонально повідомлено про можливе
наступне вивільнення, що є порушенням
ст. 49-2 КЗпП України, а відтак наказ
голови ліквідаційної комісії КПСП ОК
«Хвиля» № 21 від 29 грудня 2012 р. про
звільнення позивача з роботи з 31.12.2012 р.
є неправомірним та таким, що порушує
трудові права позивача.

А відтак, з урахуванням того, що на
даний час Комунальне підприємство
сфери послуг «Оздоровчий комплекс
«Хвиля» не ліквідоване, з урахуванням
викладеного, звільнення позивача слід
визнати незаконним та поновити на
попередній посаді у це підприємство,
оскільки особу може бути звільнено
лише із займаної нею посади шляхом
розірвання трудового договору у
відповідності до чинного
законодавства, як і поновлено лише на
займаній нею посаді відповідно до
трудового договору.

Відповідно до довідки ліквідаційної
комісії КП «Сфера послуг - оздоровчий
комплекс «Хвиля» від 12.03.2013 р. за № 076,
позивачу за 2012 рік нарахована
заробітна плата за січень - 1 073 грн.,
лютий - 1 073 грн.. березень 1 073 грн. та за
квітень - 1 118 грн. (а.с.28).

Визначаючи суму, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача за час вимушеного прогулу, суд
виходить з вимог ст.235 КЗпП та Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.95 №100. Так, для
обчислення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу береться
заробітна плата працівника за останні
два місяці, що передували звільненню.

Як встановлено судом, остання
заробітна плати позивачу
нараховувалась перед звільненням в
березні та квітні 2012 році і складала,
відповідно, 1 073 та 1 118 грн.

Середньоденний заробіток позивача
становить 53 грн. 44 коп. (з/п за березень +
з/п за квітень 2012 р. ділимо на 41 робочий
день за ці місяці).

А відтак для обчислення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу (з
01 січня 2013 року до дня ухвалення судом
рішення) беремо середньоденний
заробіток і множимо на кількість днів
вимушеного прогулу позивача, а це
становить 251 робочих днів за 2013 рік + 144
робочих днів з 01.01.2014 р. до дня ухвалення
судом рішення (04.08.14 р.). А тому до
виплати позивачу належить (395 робочих
днів х 53,44 грн.) 21 108 грн. 80 коп. - середня
заробітна плата за час вимушеного
прогулу.

Оскільки справляння і сплата
прибуткового податку з громадян є
відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд зазначає цю суму, що
підлягає стягненню з відповідача, без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів.

Крім того, захист порушеного права у
сфері трудових відносин
забезпечується як відновленням
становища, яке існувало до порушення
цього права (наприклад, поновлення на
роботі), так і механізмом компенсації
моральної шкоди як негативних
наслідків (втрат) немайнового
характеру, що виникли у результаті
душевних страждань, яких особа зазнала
у зв'язку з посяганням на її трудові
права та інтереси. Конкретний спосіб,
на підставі якого здійснюється
відшкодування моральної шкоди,
обирається потерпілою особою з
урахуванням характеру правопорушення,
його наслідків та інших обставин, які
мають значення для правильного
вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК
України).

Ураховуючи, що КЗпП України не містить
будь-яких обмежень чи виключень для
компенсації моральної шкоди у разі
порушення трудових прав працівників, а
стаття 237-1 цього Кодексу передбачає
право працівника на відшкодування
моральної шкоди у обраний ним спосіб,
зокрема повернення потерпілій особі
вартісного (грошового) еквівалента
завданої моральної шкоди, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з роботодавця заподіяної
моральної шкоди.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала
чинності 13 січня 2000 р.) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відтак, з урахуванням викладеного,
колегія суддів розмір моральної шкоди
визначає враховуючи характер та обсяг
страждань позивача внаслідок
порушених його трудових прав, їх
тривалості, тяжкості вимушених змін у
його житті, а тому приходить до
висновку про стягнення з роботодавця
на користь позивача моральної шкоди в
розмірі 1 000 грн., що буде відповідати
розумності та справедливості.

Відповідно до статті 240-1 Кодексу у разі,
коли працівника звільнено без законної
підстави або з порушенням
встановленого порядку, але поновлення
його на попередній роботі неможливе
внаслідок ліквідації підприємства,
установи, організації, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язує
ліквідаційну комісію або власника
(орган, уповноважений управляти майном
ліквідованого підприємства, установи,
організації, а у відповідних випадках -
правонаступника), виплатити
працівникові заробітну плату за весь
час вимушеного прогулу. Одночасно
орган, який розглядає трудовий спір,
визнає працівника таким, якого було
звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу.
На такого працівника поширюються
пільги і компенсації, передбачені
статтею 49-3 Кодексу для вивільнюваних
працівників, а його зайнятість
забезпечується відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення».

Оскільки на даний час КП «Сфера послуг -
оздоровчий комплекс «Хвиля» не
ліквідоване, відтак слід зобов'язати
підприємство (ліквідаційну комісію)
виплатити позивачеві заробітну плату
за весь час вимушеного прогулу та
моральну шкоду.

Що стосується рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області в частині стягнення з КП «Сфера
послуг - оздоровчий комплекс «Хвиля» на
користь позивача 4 163 грн. 31 коп.
заборгованості із заробітної плати, то
як вбачається з позову позивача такої
вимоги він не ставив.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод та інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

А відтак, з урахуванням викладеного,
диспозитивності цивільного
судочинства, рішення суду в цій частині
підлягає до скасування.

У відповідності до ст.217 ЦПК України
колегія суддів приходить до висновку
про допуск рішення в частині стягнення
одномісячного середнього заробітку за
час вимушеного прогулу (1 095 грн.) до
негайного виконання.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивача, на користь
якого ухвалено рішення, було звільнено
від сплати судового збору при подачі
позову майнового характеру та
немайнового в сумі, відповідно, 229 грн. 40
коп. та 115 грн., за подачу апеляційної
скарги в сумі 121, 80 грн. та 121, 80 грн., він
підлягає стягненню в дохід держави з
відповідача - роботодавця - 588 грн.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4
ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 20 січня 2014
року скасувати й ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати наказ Комунального
підприємства «Сфера послуг -
Оздоровчий комплекс «Хвиля» від 29
грудня 2012 року № 21 незаконним.

Стягнути з Комунального підприємства
«Сфера послуг - оздоровчий комплекс
«Хвиля» Дрогобицької міської ради
Львівської області (ліквідаційної
комісії) на користь ОСОБА_2 21 108
(двадцять одну тисячу сто вісім) грн. 80
коп. середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та 1 000 (тисячу) грн.
на відшкодування моральної шкоди (суми,
що підлягають стягненню з відповідача
зазначені без утримання податків й
інших обов'язкових платежів).

В решті частині вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за один місяць в сумі 1 095
(одна тисяча дев'яносто п'ять) грн. 50 коп.
допустити до негайного виконання.

Стягнути з Комунального підприємства
«Сфера послуг - оздоровчий комплекс
«Хвиля» Дрогобицької міської ради
Львівської області (ліквідаційної
комісії) на користь держави 588 (п'ятсот
вісімдесять вісім) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий :
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.