Справа № 111/3643/2012 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/8624/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Долгополов А.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого
судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Волошиної В.М.

при секретарі:
Пікало К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду
м.Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 13 листопада 2012 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства КомерційнийБанк
«Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року позивач Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 1
березня 2007 року між ПриватБанком,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит на суму
57820 доларів США зі сплатою 1 % щомісячно
на суму залишку заборгованості до 1
березня 2027 року. Цього ж дня з метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором, між
Приватбанком, правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки, за умовами
якого поручитель поручився перед
кредитором за виконання зобов'язань
позичальником. Оскільки позичальник не
виконав взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, які він, так і
поручитель на претензії не реагували,
станом на 6 липня 2012 року утворилась
заборгованість за кредитом у розмірі
40648 доларів 46 центів США, що
еквівалентно 324882 грн. 82 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів
указану заборгованість.

Рішенням Київського районного суду
м.Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 13 листопада 2012 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в солідарному порядку
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 324882 грн.82 коп., судовий збір у
розмірі 3219 грн., а всього 328101 грн.82 коп.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 13 листопада 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позову відносно
ОСОБА_3 скасовано. У задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 березня 2014 року рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 13 листопада 2013 року
в частині позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором скасовано, справу в цій
частині передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом перегляду апеляційним
судом м.Києва є рішення Київського
районного суду м.Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 13
листопада 2012 року в частині позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_3 просив скасувати
рішення в частині задоволення позовних
вимог до нього і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні цих вимог,
посилаючись на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи. Зокрема зазначає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про солідарне стягнення
виниклої у ОСОБА_5 заборгованості,
оскільки право на дострокове
повернення кредиту, сплату відсотків,
штрафних санкцій Банк використав ще у
2009 році і до нього будь-яких претензій в
передбачений строк не пред'явив. Крім
того вказує, що він не був повідомлений
про зміну обставин в кредитних
відносинах та не надавав згоди на
збільшення розміру відповідальності,
тому за положеннями ч.1 ст.559 ЦК України
порука вважається припиненою.

В судове засідання сторони не
з»явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини своєї неявки
суду не повідомили у зв'язку з чим
колегія судді вважала за можливе
розглянути справу у їх відсутність
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 як
позичальник не виконує зобов'язання за
кредитним договором, як вона, так і
поручитель на претензії не реагували,
допустили заборгованість, яка підлягає
стягненню солідарно з відповідачів.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам та нормам
матеріального права.

Судом установлено, що за кредитним
договором, укладеним 1 березня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5,
остання отримала кредит на суму 57820
доларів США зі сплатою 1 % щомісячно на
суму залишку заборгованості до 1
березня 2027 року. Цього ж дня, з метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки, за умовами
якого поручитель поручився перед
кредитором за виконання зобов'язань
позичальником.

Крім того, 1 березня 2007 року ОСОБА_5
передала Банку в забезпечення
виконання своїх зобов'язань за
кредитним договором в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, придбану у власність за
грошові кошти банку.

Позичальник не виконав взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, як
він, так і поручитель на претензії не
реагували, станом на 6 липня 2012 року
утворилась заборгованість за кредитом
у розмірі 40648 доларів 46 центів США, що
еквівалентно 324882 грн.82 коп.

Заочним рішенням Київського районного
суду м.Сімферополя від 26 жовтня 2009 року
позов банку був задоволений, з ОСОБА_5
стягнуто всю заборгованість
достроково з урахуванням тіла кредиту,
процентів, пені тощо у розмірі 385901,52
грн. ( еквівалентно 50117,08 доларам США)
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, придбаний за кредитні кошти.

Оскільки Банк застосував своє право на
дострокове повернення кредиту і судом
це право було захищено у той спосіб, про
який просив позивач, тому строк
пред'явлення вимог до поручителя слід
відраховувати відповідно до положень
ч.4 ст.559 ЦК України з часу набрання
зазначеним судовим рішенням, тобто з 6
листопада 2009 року

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що на час звернення позивача
до суду з цим позовом порука
припинилася, оскільки банк звернувся
до суду з пропуском встановленого
шестимісячного строку після того як
скористався правом на дострокове
повернення кредиту, колегія суддів не
може прийняти в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення з
огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Пунктом 12 укладеного сторонами
договору поруки передбачено, що порука
припиняється після закінчення п'яти
років з дня настання терміну
повернення кредиту за кредитним
договором.

Отже, строк виконання основного
зобов'язання настав 6 листопада 2009 року,
саме з цього строку слід відраховувати
передбачений договором поруки строк в 5
років. Банк до суду звернувся з позовом
у серпні 2012 року, тобто в межах
п'ятирічного строку. За таких обставин,
вважати припиненою поруку немає
підстав.

Крім того, колегія суддів вважає
безпідставними доводи скарги в тій
частині, що порука припинилася
внаслідок односторонньої зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності, тобто з підстав ч.1
ст.559 ЦК України на таких підставах.

Відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя внаслідок чого збільшився
обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
до припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі підвищення розміру процентів,
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами,
установлення (збільшення розміру)
неустойки, тощо.

З матеріалів справи убачається, що
будь-якого збільшення розміру сплати
процентів за користування кредитом в
односторонньому порядку банком не
проводилося, а з умовами про те, що у
разі порушення боржником зобов'язань
по погашенню кредиту позичальник буде
зобов'язаний сплачувати відсотки у
розмірі 2,46 за місяць від суми залишку
непогашеної заборгованості, ОСОБА_3 був
ознайомлений, про що свідчить п.16
договору поруки.

Крім того, колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги щодо не
надання судом ОСОБА_3 права на
зменшення розміру неустойки на
підставі ч.3 ст.551 ЦК України з огляду на
таке.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, що містяться в п.21 постанови № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» положення
частини третьої статті 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка.

Заяв до суду першої інстанції про
зменшення розміру неустойки від ОСОБА_3
не надходило.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених в оскаржуваному рішенні,
які зроблені судом на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами. Виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, суд
першої інстанції ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого апеляційним судом не
встановлено.

Керуючись ст. ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313,
314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 13 листопада 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: