Провадження 2/201/2725/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді - Браги А.В.,

при секретарі - Обоянській М.С.,

за участю:

представника позивача - Заєць П.П.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Кредит Дніпро» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Подільські
цукроварні», ОСОБА_4, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Едвейс»
про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2014 року позивач звернувся до
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з вищезазначеним
позовом, в якому просив суд стягнути на
ПАТ «Банк Кредит Дніпро» солідарно з
ТОВ «Подільські цукроварні», ОСОБА_4,
ТОВ «Едвейс» суму боргу в розмірі 10 000,00
гривень; стягнути на користь ПАТ «Банк
Кредит Дніпро» солідарно з ТОВ
«Подільські Цукроварні», ОСОБА_4 суму
боргу в розмірі 26 842 136,18 гривень, а також
стягнути з відповідачів судові витрати
по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
представник позивача послався на те, що
25 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк Кредит
Дніпро» та ТОВ «Подільські цукроварні»
було укладено кредитний договір №
071/251013-КЛНТ. В подальшому між сторонами
було укладено низку договорів про
зміну кредитного договору. Відповідно
до умов п. 1.1 кредитного договору банк
відкрив позичальнику невідновлювану
траншову кредитну лінію в національній
валюті України з лімітом кредитування
в сумі 50 000 000,00 гривень. Крім того, цим же
пунктом передбачено, що в разі
погашення позичальником
заборгованості за кредитним договором
№ 071/051012-КЛНТ, ліміт кредитування за
кредитним договором збільшується до 60
000 000,00 гривень. Цим же пунктом
кредитного договору передбачено, що
повне погашення заборгованості за
кредитним договором має відбутися не
пізніше 01 жовтня 2014 року. Відповідно до
п. 1.7 кредитного договору та додатку № 1
до нього, сторонами встановлено графік
зниження ліміту кредитування, а саме: з
01 серпня 2014 року ліміт знижується до 40
000 000,00 гривень, з 01 вересня 2014 року - до 20
000 000,00 гривень. Це означає, що починаючи
з вказаних дат заборгованість боржника
за тілом кредиту не може бути вищою за
наведені ліміти. На виконання умов
кредитного договору та вказаних шести
договорів про надання траншів банк
надав позичальнику кредитні кошти в
загальній сумі 25 502 348,30 гривень, що
підтверджується меморіальними
ордерами: № К/734283 від 28 жовтня 2013 року,
№ К/741536 від 18 листопада 2013 року, № К/743408
від 22 листопада 2013 року, № К/744425 від 26
листопада 2013 року, № К/745386 від 28
листопада 2013 року, №К/751574 від 16 грудня
2013 року та відповідними
заявами-зобов'язаннями. На момент
укладення наведених договорів про
надання траншів діяла процентна ставка
21,73 % річних, про що зазначено в цих
договорах. В подальшому, протягом дії
відносин між банком та позичальником, у
відповідності з п.п. 1.4, 1.6, 2.3 кредитного
договору та п.п. 5, 6 договорів про
надання траншів, процентну ставку було
тричі змінено, а саме: з 20 січня 2014 року
почала діяти ставка 22,81 % річних, з 20
квітня 2014 року - 24,80 % річних, з 20 липня 2014
року - 25,649 % річних, про що повідомлено
позичальника. Крім того, внаслідок
порушення боржником передбачених п.
3.4.14 кредитного договору зобов'язань, у
відповідності з п. 6.4. кредитного
договору у період з 18 травня 2014 року по
30 червня 2014 року діяла підвищена
процентна ставка (+ 5%) за користування
кредитами. Зі змісту п. 3.1.12 кредитного
договору вбачається, що банк має право
вимагати від боржника, поміж іншого,
дострокового повернення всієї суми
кредиту в разі настання певних
обставин, перелічених у цьому ж пункті.
Враховуючи наявність наведених
обставин, у відповідності з п. 3.1.12
кредитного договору, керуючись ст. 526 ЦК
України, банком на адресу боржника
скеровано вимогу щодо дострокового
повернення всієї суми кредиту, а також
необхідності сплати процентів та
комісій (вимога № 6/21-4200 від 12 червня 2014
року). У липні 2014 року банком на адресу
боржника було направлено вимогу про
сплату заборгованості, в т.ч.
простроченої, яку було скеровано
повторно (вимога № 27-20/516 від 11 липня 2014
року). Обидві вимоги були проігноровані
боржником. Станом на 01 серпня 2014 року
загальний розмір простроченої
заборгованості боржника перед банком
за кредитним договором становить
26 852 136,18 гривень, з яких
заборгованість за тілом кредиту
становить 25 502 348,30 гривень,
заборгованість за процентами складає 1
217 816,08 гривень, заборгованість за
комісіями - 131 971,80 гривень.
Враховуючи наявну суму заборгованості
банк вимушений звертатися до суду за
захистом свого порушеного права шляхом
звернення до суду з позовом щодо
примусового стягнення з боржника сум
заборгованості за кредитним договором.
У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 546,
ст.ст. 553 - 559 ЦК України, виконання
зобов'язань боржника за кредитним
договором було забезпечено порукою, а
саме: між банком та фізичною особою -
ОСОБА_4 було укладено договір поруки №
071/251013-П від 25 жовтня 2013 року, а також
договори № 1 та 2 про зміну договору
поруки, відповідно до умов яких
поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед банком за виконання
зобов'язань боржника за кредитним
договором в повному обсязі; між банком
та ТОВ «Едвєйс» було укладено договір
поруки № 071/280414-П від 28 квітня 2014 року,
відповідно до умов яких поручитель
зобов'язався солідарно відповідати
перед банком за виконання зобов'язань
боржника за кредитним договором в
межах 10 000,00 гривень. В зв'язку з
наявністю низки порушень умов
кредитного договору з боку боржника,
ОСОБА_4 та ТОВ «Едвєйс», як солідарним
боржникам, були пред'явлені відповідні
вимоги щодо виконання ними зобов'язань
за кредитним договором та відповідними
договорами поруки. Ці вимоги обома
поручителями були залишені без
відповіді та задоволення. Тобто, ОСОБА_4
та ТОВ «Едвєйс» фактично ухиляються
від виконання взятих на себе
зобов'язань, що є порушенням прав банка,
як кредитора. Солідарні боржники
залишаються зобов'язаними доти, доки
їхній обов'язок не буде виконаний у
повному обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України).
Таким чином, банк має право просити суд
захистити своє право шляхом
примусового стягнення відповідних сум
також і з солідарних боржників ОСОБА_4
та ТОВ «Едвєйс». В добровільному
порядку відповідачі не бажають
виконувати взяті на себе кредитні
зобов'язання перед позивачем, у зв'язку
з чим банк звернувся до суду з даним
позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позові та
обґрунтовуючи їх доказами, наявними в
матеріалах справи.

Представник відповідача ТОВ
«Подільські цукроварні» в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, зазначав, що вимоги
представника позивача про дострокове
повернення кредитних коштів є
незаконними та необґрунтованими.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась,
надала до суду клопотання, в якому
просила відкласти розгляд справи у
зв'язку з її перебуванням на
лікарняному.

Представник ТОВ «Едвейс» в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, про причини своєї
неявки суду не повідомив, заяви про
розгляд справи за його відсутності не
надав, з клопотанням про відкладення
розряду справи до суду не звернувся, а
також не скористався правом надання
заперечень проти позову.

Враховуючи вимоги ст. 157 ЦПК України
щодо строків розгляду цивільних справ,
а також те, що відповідач ОСОБА_4 була
своєчасно обізнана про дату, час та
місце розгляду справи, її явка
обов'язковою судом визнана не була, а
отже остання не була позбавлена в праві
направити до суду свого уповноваженого
представника, проте остання таким
правом не скористалась, з огляду на що,
суд вважає за можливе розглянути
справу за наявною явкою сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що 25 жовтня 2013 року
між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ
«Подільські Цукроварні» було укладено
кредитний договір № 071/251013-КЛНТ. В
подальшому між сторонами було укладено
низку договорів про зміну кредитного
договору (а.с. 9 - 21).

Відповідно до умов п. 1.1 кредитного
договору банк відкрив позичальнику
невідновлювану траншову кредитну
лінію в національній валюті України з
лімітом кредитування в сумі
50 000 000,00 гривень. В разі погашення
позичальником заборгованості за
кредитним договором № 071/051012-КЛНТ,
ліміт кредитування за кредитним
договором збільшується до 60 000 000,00
гривень. Повне погашення
заборгованості за кредитним договором
має відбутися не пізніше 01 жовтня 2014
року.

Крім того, відповідно до п. 1.7
кредитного договору та додатку № 1 до
нього, сторонами встановлено графік
зниження ліміту кредитування, а саме: з
01 серпня 2014 року ліміт знижується до 40
000 000,00 гривень, з 01 вересня 2014 року - до 20
000 000,00 гривень.

В силу положень п.п. 1.1, 2.1 кредитного
договору кредитні кошти в межах
згаданого ліміту банк повинен був
надати позичальнику на підставі
відповідних «договорів про надання
кредиту (траншу)», укладених сторонами
на виконання кредитного договору.

Так, в межах кредитного договору між
банком та позичальником було укладено
декілька договорів про надання
кредитів (траншів), а саме:

- договір про надання кредиту
(траншу) № 1 від 25 жовтня 2013 року про
надання 9 758 606,00 гривень зі сплатою
процентів у відповідності з п. 2.3, 2.4
кредитного договору;

- договір про надання кредиту
(траншу) № 2 від 18 листопада 2013 року про
надання 9 140 703,00 гривень зі сплатою
процентів у відповідності з п. 2.3, 2.4
кредитного договору;

- договір про надання кредиту
(траншу) № 3 від 21 листопада 2013 року про
надання 2 520 618,10 гривень зі сплатою
процентів у відповідності з п. 2.3, 2.4
кредитного договору;

- договір про надання кредиту
(траншу) № 4 від 26 листопада 2013 року про
надання 2 482 265,50 гривень зі сплатою
процентів у відповідності з п. 2.3, 2.4
кредитного договору;

- договір про надання кредиту
(траншу) № 5 від 28 листопада 2013 року про
надання 1 502 143,50 гривень зі сплатою
процентів у відповідності з п. 2.3, 2.4
кредитного договору;

- договір про надання кредиту
(траншу) № 6 від 13 грудня 2013 року про
надання 98 012,20 гривень зі сплатою
процентів у відповідності з п. 2.3, 2.4
кредитного договору (а.с. 22 - 30).

На виконання умов кредитного договору
та вказаних шести договорів про
надання траншів банк надав
позичальнику кредитні кошти в
загальній сумі 25 502 348,30 гривень, що
підтверджується меморіальними
ордерами: № К/734283 від 28 жовтня 2013 року,
№ К/741536 від 18 листопада 2013 року, № К/743408
від 22 листопада 2013року, № К/744425 від 26
листопада 2013 року, № К/745386 від 28
листопада 2013 року, № К/751574 від 16 грудня
2013 року та відповідними
заявами-зобов'язаннями (а.с. 34 - 52).

Умовами кредитного договору (п. 1.4)
встановлено, що процентна ставка за
користування кредитами є змінюваною,
її розмір визначається та
встановлюється на момент укладення
кредитного договору, а також
змінюється протягом дії кредитного
договору щоквартально за формулою,
наведеною у цьому ж пункті кредитного
договору. Пунктами 1.6, 2.3 кредитного
договору передбачено умови та порядок
нарахування процентів, базу їх
нарахування, а також строки та порядок
їх сплати.

На момент укладення наведених
договорів про надання траншів діяла
процентна ставка 21,73 % річних, про що
зазначено в цих договорах. В
подальшому, протягом дії відносин між
банком та позичальником, у
відповідності з п.п. 1.4, 1.6, 2.3 кредитного
договору та п.п. 5, 6 договорів про
надання траншів, процентну ставку було
тричі змінено, а саме: з 20 січня 2014 року
почала діяти ставка 22,81 % річних, з 20
квітня 2014 року - 24,80 % річних, з 20 липня 2014
року - 25,649 % річних, про що повідомлено
позичальника (а.с. 52 - 58).

Окрім того, внаслідок порушення
боржником передбачених п. 3.4.14
кредитного договору зобов'язань, у
відповідності з п. 6.4. кредитного
договору у період з 18 травня 2014 року по
30 червня 2014 року діяла підвищена
процентна ставка (+ 5%) за користування
кредитами.

Зі змісту п. 3.1.12 кредитного договору
вбачається, що банк має право вимагати
від боржника, поміж іншого,
дострокового повернення всієї суми
кредиту в разі настання певних
обставин, перелічених у цьому ж пункті.
Так, протягом дії кредитного договору
банком було з'ясовано настання
обставин, вказаних у цьому пункті, а
саме:

- проти боржника було постановлено
низку судових рішень про стягнення
заборгованості (а.с. 96 - 124);

- на грошові кошти на рахунках боржника,
принаймні тих, що відкриті у ПАТ "Банк
Кредит Дніпро", накладено арешт (абз. 11
п. 3.1.12) (а.с. 88 - 93).

Крім того, боржником було допущено
порушення (прострочення) взятих на себе
зобов'язань щодо:

- сплати комісії за травень,
червень 2014 року в сумі 41 580,00 гривень на
підставі п. 1.11 кредитного договору в
редакції договору № 8 від 24 березня 2014
року про зміну кредитного договору;

- сплати комісії за травень,
червень 2014 року в сумі 26 401,20 гривень на
підставі п. 1.12 кредитного договору в
редакції договору № 8 від 24 березня 2014
року про зміну кредитного договору;

- сплати комісії за травень,
червень 2014 року в сумі 20 000,00 гривень на
підставі п. 1.18 кредитного договору в
редакції договору № 6 від 24 березня 2014
року про зміну кредитного договору;

- сплати процентів за користування
кредитами за червень, липень 2014 року в
сумі 1 064 103,29 гривень (п. 2.3
кредитного договору).

Враховуючи наявність наведених
обставин, у відповідності з п. 3.1.12
кредитного договору, банк на адресу
боржника скеровано вимогу щодо
дострокового повернення всієї суми
кредиту, а також сплати процентів та
комісій (вимога № 6/21-4200 від 12 червня 2014
року) (а.с. 60 - 61).

У липні 2014 року банком на адресу
боржника було повторно скеровано
вимогу про сплату заборгованості, в т.ч.
простроченої (вимога № 27-20/516 від 11
липня 2014 року) (а.с. 62 - 63).

Обидві вимоги були проігноровані
боржником.

До того ж, представник позивача в
судовому засіданні зазначив, що у липні
2014 року працівниками банку було
встановлено зникнення предмету
застави цукру-піску, яким
забезпечувалося виконання зобов'язань
боржника за кредитним договором, у
зв'язку з чим до матеріалів справи
додано відповідні акти перевірки (а.с. 94
- 95).

Станом на 01 серпня 2014 року загальний
розмір простроченої заборгованості
боржника перед банком за кредитним
договором становить 26 852 136,18 гривень, з
яких:

- заборгованість за тілом кредиту -
25 502 348,30 гривень,

- заборгованість за процентами - 1
217 816,08 гривень,

- заборгованість за комісіями - 131
971,80 гривень.

Крім того, судом встановлено, що у
відповідності з положеннями ч. 1 ст. 546,
ст.ст. 553 - 559 ЦК України, виконання
зобов'язань боржника за кредитним
договором було забезпечено порукою, а
саме:

- між банком та фізичною особою -
ОСОБА_4 було укладено договір поруки
№ 071/251013-П від 25 жовтня 2013 року, а
також договори № 1 та 2 про зміну
договору поруки, відповідно до умов
яких поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед банком за виконання
зобов'язань боржника за кредитним
договором в повному обсязі (а.с. 64 -74);

- між банком та ТОВ «Едвєйс» було
укладено договір поруки № 071/280414-П від 28
квітня 2014 року, відповідно до умов яких
поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед банком за виконання
зобов'язань боржника за кредитним
договором в межах 10 000,00 гривень (а.с. 77 -
86).

В зв'язку з наявністю низки порушень
умов кредитного договору з боку
боржника, ОСОБА_4 та ТОВ «Едвєйс», як
солідарним боржникам, були пред'явлені
відповідні вимоги на виконання ними
зобов'язань за кредитним договором та
відповідними договорами поруки (а.с. 75 -
76, 86 - 87).

Ці вимоги обома поручителями залишені
без відповіді та задоволення.

З огляду на встановлене, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_4 та ТОВ «Едвєйс»
фактично ухиляються від виконання
взятих на себе зобов'язань, що є
порушенням прав банка як кредитора.
Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України).

Враховуючи, що сума боргу солідарних
боржників складає 26 852 136,18 гривень
(станом на 01 серпня 2014 року), беручи до
уваги, що відповідальність ТОВ
«Едвєйс», як солідарного боржника,
обмежена сумою 10 000,00 гривень, позивач
за доцільне вважає просити суд
стягнути заборгованість з солідарних
боржників наступним чином:

- 10 000,00 гривень слід стягнути
солідарно з ТОВ «Подільські
цукроварні», ОСОБА_4 та ТОВ «Едвєйс»;

- 26 842 136,18 гривень (26 852 136,18 гривень -
10 000,00 гривень) слід стягнути солідарно
з ТОВ «Подільські цукроварні», ОСОБА_4

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище кредитного договору, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України,
за кредитним договором, який
укладається в письмовій формі, банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язана надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦК України передбачено,
що у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Порука припиняється,
якщо після настання строку виконання
зобов'язання кредитор відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником або
поручителем. Порука припиняється у
разі переведення боргу на іншу особу,
якщо поручитель не поручився за нового
боржника. Порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, при вирішенні таких спорів суд
має враховувати, що згідно зі статтею 526
ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову.

У відповідності до частин 1 і 2 ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

А згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із
форм судового захисту цивільних прав
та інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

В силу вимог положень договорів поруки
№ 071/251013-П від 25 жовтня 2013 року та
№ 071/280414-П від 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 та
ТОВ «Едвєйс» взяли на себе на
добровільних засадах зобов'язання
відповідати перед позивачем за
зобов'язаннями відповідача ТОВ
«Подільські цукроварні», як солідарний
із позичальником боржник за повернення
основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту,
регресу), оплату процентів, комісій,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій,
передбачених умовами основного
договору.

Відповідачами не було надано суду
жодних доказів на підтвердження
погашення суми заборгованості за
кредитним договором або
контррозрахунку, на спростування
розміру грошового зобов'язання на
загальну суму 26 852 136,18 гривень, яку
позивач просить стягнути з
відповідачів.

Враховуючи часткове виконання
основним боржником грошового
зобов'язання за кредитним договором,
згідно графіків погашення кредитного
зобов'язання, що підтверджує факт
визнання ним грошових зобов'язань, та з
огляду на те, що в судовому порядку
вищевказаний кредитний договір та
договір поруки визнанні недійсними не
були, з урахуванням презумпції
правомірності правочину, укладеного з
додержанням встановленої форми,
закріпленої ст. 204 ЦК України, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості з
відповідачів є обґрунтованими,
законними та підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
солідарно стягнути з відповідача на
користь позивача, понесені останнім
при зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3654,00
гривень, сплата якого підтверджується
відповідним платіжним дорученням №
20-50992 від 13 серпня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615,
625, 1048 - 1050, 1054 - 1055 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Подільські
цукроварні», ОСОБА_4, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Едвейс»
про стягнення заборгованості, -
задовольнити.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» (; 49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, 17)
солідарно з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Подільські
цукроварні» (; вул.
Чкалова, буд. 16-Б, смт. Крижопіль,
Крижопільський район, Вінницька обл.,
24600), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_1),
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Едвєйс» (; вул. Клари Цеткін, буд. 8, кв. 6, м.
Дніпропетровськ, 49000) суму боргу в
розмірі 10 000,00 гривень.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» (; 49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, 17)
солідарно з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Подільські
цукроварні» (; вул.
Чкалова, буд. 16-Б, смт. Крижопіль,
Крижопільський район, Вінницька обл.,
24600), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_1)
суму боргу в розмірі 26 842 136,18 гривень.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» (; 49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, 17) з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Подільські
цукроварні» (; вул.
Чкалова, буд. 16-Б, смт. Крижопіль,
Крижопільський район, Вінницька обл.,
24600), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_1),
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Едвєйс» (; вул. Клари Цеткін, буд. 8, кв. 6, м.
Дніпропетровськ, 49000) витрати по сплаті
судового збору в розмірі 3654,00 гривень.

Рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня отримання копії рішення
шляхом подання апеляційної скарги
через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя:
А.В. Брага