Справа № 357/815/14-ц Головуючий у І
інстанції Жарікова О.В.Провадження №
22-ц/780/5528/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко
Ю.О.,

та секретаря Черепинець А.І.,

розглянувши апеляційну скаргу
Гаражного кооперативу «Шинник» на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 липня 2014 року у справі за
позовом Гаражного кооперативу
«Шинник» до ОСОБА_1, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні гаражем №
НОМЕР_1 шляхом встановлення земельного
сервітуту, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
з вказаним позовом, посилаючись на
наступне.

Гаражний кооператив «Шинник»,
розташований по 1-му провулку
Водопійному, 15 у м. Білій Церкві, на
земельній ділянці площею 0,5953 га, з якої
0,2883 га знаходиться у приватній
власності гаражного кооперативу, 0,3070
га - в оренді. З територією кооперативу
з північно-західної сторони межує
земельна ділянка, що належить
відповідачу - ОСОБА_1 Заїзд та прохід до
гаража № НОМЕР_1 знаходиться зі сторони
суміжної земельної ділянки, належної
відповідачу. З 1987 р. по 2006 р. третя особа
ОСОБА_2 вільно користувався своїм
гаражем № НОМЕР_1, але відповідач
почала загороджувати проїзд по даній
дорозі, заставляє його автомобілями, що
унеможливлює вільний прохід та проїзд
до цього гаража і зробило неможливим
його використання за цільовим
призначенням.

З цих підстав Позивач просив суд
встановити за гаражним кооперативом
«Шинник» право земельного сервітуту
стосовно земельної ділянки, яка
належить ОСОБА_1, що розташована за
адресою АДРЕСА_1, та визначити межі
дороги для проходу та проїзду до
гаража.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 липня 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням,
представник позивача ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги гаражного кооперативу
«Шинник» задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, не
дослідження належним чином усіх
поданих доказів і порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає необхідним відхилити
апеляційну скаргу гаражного
кооперативу «Шинник» з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу у межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ч. 3, ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справи, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особа або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд підхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1, ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушенням будівельних норм
і правил.

Відповідно до ч. 2, ст. 376 ЦК України,
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього

Відповідно до ст. 98 ЗК України, право
земельного сервітут визначено як право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування, розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Згідно роз'яснень щодо встановлення
земельних сервітутів, що міститься у
листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 28.01.2013 року №
24-150/0/4-13 «Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав», при
встановленні земельного сервітуту
необхідно з'ясувати такі питання:
особа, яка звертається з позовом до
суду про встановлення земельного
сервітуту, є власником чи законним
користувачем земельної ділянки, чи
право такого звернення визначено
спеціальним законом; чи надано
позивачем достатні докази того, що
нормальне господарське використання
земельної ділянки, яка йому належить,
неможливе без обтяження сервітутом; чи
сервітут, який встановлюється, є
найменш обтяжливим для власника
земельної ділянки, щодо якої він
встановлений; чи не призводить
встановлення сервітуту до позбавлення
власника земельної ділянки, щодо якої
встановлений сервітут, права
користування, володіння та
розпорядження; чи відповідає
встановлення земельного сервітуту
цільовому призначенню земельної
ділянки, щодо якої встановлений
сервітут; чи притягнуті до участі у
справі всі особи, які мають право
користування зазначеною земельною
ділянкою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивачем не надано
достатніх та безспірних доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог, а
саме: що гараж збудовано, введено в
експлуатацію та проведено його
державну реєстрацію відповідно
вимогам чинного законодавства, що
третя особа має право користування
вказаним гаражем як член гаражного
кооперативу з 1987 року, та що відповідач
чинить перешкоди в користуванні ним.

Таким чином, суд першої інстанції
з'ясувавши обставини справи у їх
сукупності та перевіривши їх доказами,
дійшов правильного висновку, з яким
погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, про те що право
власності на гараж № НОМЕР_1 у
Білоцерківському МБТІ не
зареєстровано, збудований він без
належного проекту та дозволу, а також
без належної організації заїзду до
нього.

З огляду на вищевикладене, спосіб
захисту прав гаражного кооперативу на
користування самочинно збудованим
гаражем шляхом встановлення
земельного сервітуту не відповідає
вимогам закону і не може бути
задоволений судом.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга та зміст оскаржуваного рішення
не дають підстав для висновку, що судом
першої інстанції при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦК України, могли б
бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу гаражного
кооперативу «Шинник» відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскарження у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: