Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3973/14р.
Головуючий у 1-й інстанції Парій
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької с області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 липня 2014 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Керуюча
компанія «Коменерго-Бердянськ» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості з надання послуг з
утримання будинку і споруд та
прибудинкової території,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ТОВ «Керуюча компанія
«Коменерго-Бердянськ» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості з надання
послуг з утримання будинку і споруд та
прибудинкової території. В позові
зазначало, що відповідачі є власниками,
зареєстровані та проживають в квартирі
АДРЕСА_1. Не в повному обсязі проводять
оплату послуг з утримання будинку і
споруд та прибудинкової території, що
призвело до утворення заборгованості,
яка з 01.12.11 року станом на 01.01.2014 року
складає 1491 гривню 02 копійки.
Посилаючись на викладені обставини,
просило суд стягнути з відповідачів
солідарно суму заборгованості 1491,02 грн.
та судовий збір.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 23 липня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь ТОВ «Керуюча
компанія «Коменерго-Бердянськ»
заборгованість з надання послуг з
утримання будинку і споруд та
прибудинкової території за період з 01
грудня 2011 року по 31 грудня 2013 року в
сумі 1419 грн. 51 коп., а також судовий збір
в розмірі 231 грн. 92 коп., всього 1651 грн. 43
коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позову відмовити в повному
обсязі.

Заперечення на апеляційну скаргу
надала позивач «Керуюча компанія
«Коменерго-Бердянськ», де спростовує
доводи апеляційної скарги та просить
її відхилити.

В частині часткового задоволення
позовних вимог судом першої інстанції
та стягнення меншої суми, ніж просив
позивач, рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку не
оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1
ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку"
апеляційним судом не перевіряється.

В засідання апеляційного суду
відповідачі, будучи належно та
своєчасно повідомленими про час ті
місце судового засідання, що
підтверджується наявними в справі
рекомендованими поштовими
повідомленнями про вручення повістки
позивачу, не з'явилися. З клопотаннями
про відкладення судового засідання з
повідомленням про поважність причин
неявки до апеляційного суду не
звернулися. Судова колегія ухвалила
про можливість розглядати справу за
відсутності вказаних осіб.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача Бзарова Р.В.,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставин та відповідні
правовідносини.

Відповідачі проживають та мають
зареєстроване місце проживання у
квартирі АДРЕСА_1.

Послуги з утримання будинку та
прибудинкової території за період з
01.12.2011р. по 31.12.2013р. сплачені ними
позивачу не у повному обсязі, що
призвело до утворення заборгованості у
розмірі 1419,51грн.

Під час апеляційного розгляду
встановлено, що суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Рішення суду відповідає ст.ст. 19, 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги». Згідно із ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" у разі порушення виконавцем
умов договору споживач має право
викликати його представника для
складання та підписання акта-претензії
споживача, у якому зазначаються строки,
види, показники порушень тощо,
акт-претензія складається споживачем
та представником виконавця і
скріплюється їхніми підписами.

Проте відповідачі не надали складених
та підписаних у встановленому законом
порядку актів-претензій щодо
неналежного надання послуг позивачем,
хоча це є їх обов'язком відповідно до
ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Таким чином відсутність між сторонами
договору не може слугувати підставою
для звільнення відповідача від оплати
отриманих послуг. Тому задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, про стягнення
з відповідачів заборгованості за
житлово-комунальні послуги, оскільки
останні не своєчасно та не у повному
обсязі оплачували спожиті
житлово-комунальні послуги.

Нормами Житлового кодексу України,
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" не передбачено, що виконавець
повинен надавати акти виконаних робіт
щомісячно щодо фактично наданих послуг
споживачу.

Згідно зі ст.ст. 64, 68 ЖК Української РСР
наймач та члени його родини зобов'язані
своєчасно вносити квартирну плату та
плату за комунальні послуги.

Відповідно до підпункту 2 пункту "а"
статті 28 Закону України "Про місцеве
самоврядування" до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належить встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідних територіальних
громад; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Дані по оборотним відомостям
особового рахунку квартири
відповідачів, які ґрунтується на
первісних документах щодо витрат
позивача за надання послуг, суд першої
інстанції правильно оцінив в якості
належних доказів позовних вимог,
провів перевірку сум заборгованості і
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність заборгованості у
відповідачів у меншому розмірі, ніж
вказано у позові, що відобразив у
рішенні, задовольнивши позов частково.

Доводи апеляційної скарги, що
відповідачі не відмовилися від
укладення договору про надання
житлово-комунальних послуг з
позивачем, а не дійшли згоди відносно
його умов, не спростовують висновки
суду, оскільки обґрунтованим є
висновок суду про те, що відсутність
договору про надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати
послуг. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
споживачі зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними. При цьому
судом правильно враховано висновки
Верховного Суду України, викладені у
постанові від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12.

Доводи апеляційної скарги, які
відносяться до неправильної, на думку
апелянта, процедури укладення договору
на надання житлово-комунальних послуг
не спростовують висновки суду,
оскільки виходять за межі розгляду
даної справи, визначені ст.ст. 11, 303 ЦПК
України, спір в якій полягає у
стягненні заборгованості за надані
послуги, а вимог щодо укладення такого
договору у справі не заявлено.

Доводи апеляційної скарги про
ненадання первинних документів з
наданих послуг не спростовують
висновки суду, який мав необхідні для
ухвалення рішення докази і оцінив їх у
сукупності з іншими доказами та
обставинами справи. При цьому суд
врахував, що ЖК України, Законом
України "Про житлово-комунальні
послуги" не передбачено, що виконавець
повинен надавати акти виконаних робіт
щомісячно щодо фактично наданих послуг
споживачу.

Доводи апеляційної скарги, що суд не
взяв до уваги показання допитаних
свідків щодо неповного обсягу та
неякісності наданих послуг не беруться
до уваги, оскільки згідно ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" у разі порушення виконавцем
умов договору споживач має право
викликати його представника для
складання та підписання акта-претензії
споживача, у якому зазначаються строки,
види, показники порушень тощо,
акт-претензія складається споживачем
та представником виконавця і
скріплюється їхніми підписами.

Проте відповідачі не надали складених
та підписаних у встановленому законом
порядку актів-претензій щодо
неналежного надання послуг позивачем,
діючи всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, які зобов'язують відповідача
на засадах змагальності доводити свої
заперечення переконливими, належними
та припустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги, що суддя
безпідставно не задовольнив заявлений
відвід спростовуються матеріалами
справи, які не містять даних, що
відносно судді існували передбачені
ст.ст. 20, 21 ЦПК України підстави для
його відводу.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди
з встановленими тарифами виходять за
межі розгляду даної справи, в якій не
міститься позовних вимог щодо
оспорювання тарифів на надані
позивачем послуги.

Доводи апеляційної скарги, що біля
будинку немає офіційно встановленої
прибудинкової території не
спростовують висновки суду, оскільки
фактично прибудинкова територія для
надання послуг визначена рішенням
виконавчого комітету Бердянської
міської ради від 11.12.2012р. №519 згідно із
додатками, де за будинком по АДРЕСА_1
закріплено 1541м кв. прибудинкової
території.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 23 липня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: