У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина
М. М.,

суддів - Павліченка С.В.,
Собослоя Г. Г.,

при секретарі - Чейпеш С . І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення
Хустського районного суду від 7 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3
звернулися з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

Позов мотивовано тим, що відповідач 26
вересня 2013 року о 9 год. 50 хв. в м.Хуст по
вул. Карпатської Січі, керуючи
автомобілем марки «СЕАТ», державний
номерний знак НОМЕР_1, виїжджаючи з
місця паркування заднім ходом, не
врахував дорожню обстановку та
допустив зіткнення з автомобілем марки
«Skoda Fabia Classk 1.1І», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3, що належить
позивачці ОСОБА_2 на праві приватної
власності. Постановою судді Хустського
районного суду від 30.10.2013 року ОСОБА_1
визнаний винним у вчиненні ДТП та
притягнутий до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
сумі 340 гривень.

Згідно із звітом експерта № 230/10 від
24.10.2013 року, щодо визначення
матеріального збитку, заподіяного
власнику автомобіля, вартість
відновлюваного ремонту автомобіля
марки «Skoda Fabia Classk 1.1І», належного на
праві власності ОСОБА_2, становить 17
534 грн.00 коп.

Позивачі вважать, що цими незаконними
діями відповідача їм заподіяна
матеріальна шкода, яка складається із
відновлюваного ремонту у сумі 17 534 грн.,
550 грн. - витрати по сплаті експерта та
судові витрати по справі в розмірі 367
грн.

На думку позивачів, відповідач, будучи
власником джерела підвищеної
небезпеки, повинен відшкодувати
збитки, отримані позивачами внаслідок
неправомірних дій відповідача.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст. 1166, ч.1 та
ч.2 ст. 1187 ч.1 ст.1191, ст.1194 ЦК України,
просили в суді першої інстанції
стягнути з відповідача на користь
позивачів 17 534.00 гривень матеріальної
шкоди та судові витрати, 550 гривень -
оплати послуг експерта, 367 грн.- оплати
судового збору.

Рішенням Хустського районного суду
від 7 травня 2014 року позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задоволено. Вирішено стягнути з
ОСОБА_1 на користь позивачів 17 534.00
(сімнадцять тисяч п'ятсот тридцять
чотири) гривні відшкодування
матеріальної шкоди та вартість
проведених експертних досліджень у
сумі 550 грн. 00 коп. та 367 гривень
судових витрат.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку, вважає, що
таке є незаконним, необґрунтованим,
таким, що прийнято внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального та грубого порушення
норм процесуального права, та підлягає
скасуванню з підстав, наведених у
апеляційній скарзі.

Представник відповідача в суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі

Судова колегія вважає, що,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України,
справу можливо розглянути у
відсутності позивачів, оскільки вони
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи .

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що відповідач є винним
у заподіяній шкоді позивачам, а тому у
потерпілого виникає право вимагати
відшкодування шкоди від особи,
винуватої в її заподіянні або
вимагати відшкодування від страхової
компанії, а тому суд поклав обов'язок
по відшкодуванню шкоди на відповідача
по справі.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Так, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 61
ЦПК України, вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

При розгляді справи про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, що набрав
законної сили, або постанови суду у
справі про адміністративне
правопорушення, це судове рішення є
обов'язковим для суду лише щодо
з'ясування питань, чи мали місце такі
дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи позов, який випливає
з кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може лише вирішувати питання про
розмір відшкодування.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України
встановлено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Судом першої інстанції правильно
встановлені наступні факти та
обставини.

Відповідач є власником автомобіля
марки «СЕАТ», державний номерний знак
НОМЕР_1.

26 вересня 2013 року у м. Хуст по вул.
Карпатській Січі за участю цього
транспортного засобу сталася
дорожньо-транспортна пригода, у якій
було пошкоджено автомобіль марки «Skoda
Fabia Classk 1.1І», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, власником якого є
ОСОБА_2.

Винним у даному ДТП за постановою
Хустського районного суду від 30 жовтня
2013 року визнано відповідача ОСОБА_1,
який керував належним йому
автомобілем..

Відповідач дану постанову у
апеляційному порядку не оскаржив.

Згідно із звітом експерта № 230/10 від
24.10.2013 року щодо визначення
матеріального збитку, заподіяного
власнику автомобіля, вартість
відновлюваного ремонту автомобіля
марки «Skoda Fabia Classk 1.1І», належного на
праві власності ОСОБА_2, становить 17534.00
гривень.

Відповідач в суді першої та
апеляційної інстанції посилається на
те, що за договором страхування (
полісом) за №АС /351524 від 15 лютого 2013
року даний автомобіль був предметом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. У зв'язку із настанням
страхового випадку, заподіяну шкоду
повинна відшкодовувати страхова
компанія, з якою ним укладений договір
добровільного страхування автомобіля.

26 вересня 2013 року відповідач звернувся
із заявою до страхової компанії, до
якої надіслав весь пакет необхідних
документів і просив виплатити
потерпілому страхове відшкодування.

Відповідачем в суді першої та
апеляційної інстанції вартість
матеріального збитку визнається і не
оспорюється.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду, який вважав, що потерпілий, у разі
настання страхового випадку за
договором добровільного страхування
транспортного засобу, вправі
вимагати відшкодування шкоди від
особи, винуватої в її заподіянні , або
вимагати виплати страхового
відшкодування від страхової компанії .
Оскільки позивачі вимагали
відшкодування шкоди з винуватої особи,
тобто з відповідача, то суд правильно
поклав обов'язок по відшкодуванню
шкоди на завдавача шкоди.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 -
відхилити.

Заочне рішення Хустського районного
суду від 7 травня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили, шляхом подачі скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: