Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/4230/14Головуючий у 1-й
інстанції Зарютін П.В.Є.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року
у справі за позовом Приватного
підприємства "Чайка" (надалі - ПП
«Чайка») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості з утримання будинку та
прибудинкової території

ВСТАНОВИЛА:

ПП «Чайка» звернулось до суду із
вищезазначеним позовом, в якому
просило стягнути з відповідача ОСОБА_2,
як фізичної особи, на свою користь
заборгованість за житлово-комунальні
послуги, надані останньому, як власнику
квартири за адресою: АДРЕСА_1, за період
з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року у розмірі
основного боргу за утримання будинку
та прибудинкової території - 1 145,01 грн.,
інфляційних втрат - 0,76 грн., 3% річних -
863,40 грн. та витрат на судовий збір 243,60
грн., а всього - 2 252,77 грн. (а.с.4).

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28.03.2014 року у цій
справі (а.с.148) провадження у цій справі
позовних вимог ПП «Чайка» до ОСОБА_2 про
стягнення 3 % річних та інфляційних
втрат залишено без розгляду на
підставі ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП «Чайка»
заборгованість за житлово-комунальні
послуги у сумі 1 145,01 грн., а також
судовий збір у сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права судом першої
інстанції, відповідач ОСОБА_2 у своїй
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати, справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, у тому числі щодо визнання
всіма останніми обставин в частині
наявності реєстрації права власності
на вищезазначену жилу квартиру на час
ухвалення судом першої інстанції
оскаржуємого рішення саме за
відповідачем ОСОБА_2, як фізичною
особою, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія судів апеляційного суду дійшла
висновку, що апеляційна скарга
позивача ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов
позивача ПП «Чайка» у повному обсязі,
суд першої інстанції керувався Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги», Постановою КМУ № 529 від 20.05.2009
року, Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005
року, ст. ст. 509, 526, 632-634 ЦК України, ст.
67, 68 ЖК України ст. ст. 3, 10, 59, 60, 88, 209 ч. 3,
212-215 ЦПК України та виходив з того, що ПП
«Чайка» є належним позивачем, а ОСОБА_2 -
належним відповідачем у цій справі;
позовні вимоги ПП «Чайка» у цій справі
до ОСОБА_2, як фізичної особи - власника
за адресою: АДРЕСА_1, щодо стягнення
заборгованості з утримання будинку та
прибудинкової території за період з
01.11.2012 року по 01.11.2013 року у розмірі 1 145,01
грн. ґрунтуються на законі та є
доведеними.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що позивач ПП
«Чайка» (а.с.83-92) є виконавцем послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на підставі
рішення виконавчого комітету
Токмацької міської ради № 230 від 27.01.2010
року (а.с.5).

Відповідачу ОСОБА_2, як фізичній особі,
належить квартира АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 06.09.2002
року (а.с.10, 27, 60).

За вказаною адресою зареєстровано ПП
«Заказ таксі» (а.с.67).

Має місце заборгованість за
житлово-комунальні послуги, надані ПП
«Чайка» за адресою: АДРЕСА_1 за період з
01.11.2012 року по 01.11.2013 року, у розмірі
основного боргу за утримання будинку
та прибудинкової території - 1 145,01 грн.
(а.с.7).

Відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 19 Закону «Про
житлово-комунальні послуги»
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник, а
виконавець - це суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору; споживач -
фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

В силу ст. 67 ЖК України плата за
комунальні послуги (водопостачання,
газ, теплова енергія та інші послуги)
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

У відповідності до ст. 68 ЖК України
наймач зобов'язаний вчасно вносити
плату за надані послуги.

Наведені положення житлового закону
узгоджуються з правилами статті 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», відповідно до яких споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Вирішуючи позов на користь позивача,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що відповідно до Порядку
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг, що
затверджений наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства, ПП
«Чайка» рішенням органу місцевого
самоврядування визначено як
виконавець житлово-комунальних послуг,
тому обов'язок зі сплати наданих
комунальних послуг на користь позивача
є таким, що ґрунтується на законі.

Дійшовши зазначеного висновку суд
першої інстанції також правильно
вважав, що саме відповідач ОСОБА_2, як
фізична особа, є споживачем в розумінні
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», оскільки власником квартири
АДРЕСА_1 є фізична особа - ОСОБА_2, а не
юридична особа - ПП «Заказ таксі».

Твердження відповідача про наявність
договору між позивачем ПП «Чайка» і ПП
«Заказ таксі» про відшкодування витрат
на утримання власного нерухомого майна
та надання комунальних послуг від
01.10.2003 року, строк дії якого відповідно
до п. 5.1 договору - до 1 січня 2006 року, не
впливають на зазначені висновок суду,
так як згідно із п. 1 Прикінцевих
положень Закону «Про
житлово-комунальні послуги» договори
про надання житлово-комунальних
послуг, укладені до набрання чинності
цим Законом, мають бути приведені у
відповідність із ним до 1 січня 2006 року.

Як випливає з цього пункту, договори, що
не приведені у відповідність із цим
Законом у зазначений строк, втрачають
чинність.

У зв'язку з викладеним, суд першої
інстанції правильно знайшов
переконливими доводи представника
позивача про відсутність договору між
юридичними особами після 1 січня 2006
року у зв'язку із втратою чинності
згаданим договором.

Між тим, відповідач, як власник
нежитлового приміщення, що є учасником
права спільної власності на будинок, в
якому знаходиться ця квартира, і
споживачем в сенсі Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
відповідно до ст. ст. 322, 360 ЦК України,
ст. ст. 67, 68 ЖК України зобов'язаний
брати участь в утриманні цього будинку,
прибудинкової території,
внутрішньо-будинкових комунікацій.

Відсутність договору про
надання-отримання комунальних послуг,
який є договором приєднання (ст. 634 ЦК
України) і обов'язок укладення якого ст.
20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» покладає
на споживача, не звільняє його від
обов'язку сплачувати отримані послуги,
які, як встановлено судом, своєчасно та
якісно, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 21
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», надаються виконавцем цих
послуг.

Не спростовують цей висновок суду
першої інстанції й надані відповідачем
копії рахунків на ім'я ПП «Заказ таксі»
на сплату витрат з утримання будинку та
прибудинкової території (а.с. 74-76),
оскільки наявність зазначених
рахунків зумовлена необхідністю
отримання приватним підприємством
певних послуг, тягар сплати яких має
нести відповідач, як споживач, і чиє
відшкодування іншою особою не
суперечить змісту правовідносин між
виконавцем та споживачем.

При цьому суд першої інстанції
правильно враховував, що наявність цих
рахунків не потягла за собою їхньої
фактичної оплати юридичною особою,
зазначеною в них як платник.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
такими, що не спростовують обставин,
встановлених судом першої інстанції у
цій справі, та висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію
відповідача, висловлену в його
запереченнях на позов, яку він вважає
такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції у цій
справі норм процесуального права,
передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України,
відсутні.

Суд першої інстанції розглядав дану
справу з додержанням вимог ст.ст. 10-11,
57-61 ЦПК України в межах заявлених
позивачем позовних вимог та на
підставі доказів сторін.

ПП "Чайка" мало право заявляти
зазначені вимоги у цій справі у порядку
позовного провадження, оскільки
ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 29.01.2014 року у
прийнятті заяви ПП "Чайка" про видачу
судового наказу про стягнення з ОСОБА_2
вищезазначеної заборгованості було
відмовлено (а.с.9).

Позивач ПП "Чайка" у суді першої
інстанції наполягав у цій справі на
позові щодо стягнення заборгованості
за житлово-комунальні послуги, надані
за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01.11.2012
року по 01.11.2013 року у розмірі основного
боргу за утримання будинку та
прибудинкової території - 1 145,01 грн.
саме з ОСОБА_2, як фізичної особи -
власника квартири АДРЕСА_1 (довідка КП
"БТІ "АБРИС", копія а.с.10), вважав його
належним відповідачем.

У судах першої та апеляційної
інстанцій сторони визнали, що після
реконструкції та перепланування
житлової квартири АДРЕСА_1 у нежитлове
приміщення на підставі рішення
виконкому Токмацької міської ради № 75/3
від 27.03.2003 року (а.с. 62-63), перереєстрація
у визначених законом реєстраційних
установах права власності з жилої
квартири на нежитлове приміщення, за
ОСОБА_2 чи ПП "Заказ таксі" будь-якою
особою, у тому числі ОСОБА_2, ПП "Чайка"
чи КП "АБРИС" на виконання рішення
виконкому Токмацької міської ради №
210/4 від 25.09.2003 року (а.с.140) не
здійснювалась, ОСОБА_2, як власник, до
БТІ чи реєстраційної служби з цього
приводу взагалі не звертався (довідка
від 2011 року а.с.10).

Таким чином, ці обставини не підлягають
доказуванню в силу ст. 61 ч. 1 ЦПК України,
а ОСОБА_2, як фізична особа, на час
ухвалення оскаржуємого рішення судом
першої інстанції, був і є таким на час
розгляду цієї спарави апеляційним
судом, єдиним одноособним власником
квартири АДРЕСА_1.

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, у цій справі відсутні.

Підстави для звільнення відповідача
ОСОБА_2 від доказування у цій справі
також відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не зазначив та не
надав суду першої інстанції належних,
допустимих, переконливих доказів в
обгрунтування своїх заперечень проти
позову.

Рішення суду не може грунтуватись на
припущеннях.

Передача ОСОБА_2, як власником, квартири
АДРЕСА_1 в оренду ПП "Заказ таксі" на
підставі договору від 01.02.2003 року (а.с.138)
не звільняє ОСОБА_2 від обов'язку
оплачувати надані ПП «Чайка» послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території за період з 01.11.2012 року по
01.11.2013 року у розмірі 1 145,01 грн. по цій
квартирі пропорційно до площі
останньої.

Оскільки, в силу ст. 319 ч. 4 ЦПК власність
зобов'язує.

Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам інших осіб.

Передаючи в оренду свою вищезазначену
квартиру ПП «Заказ таксі» за договором
оренди від 01.02.2003 року (а.с.138), який
лонгується автоматично в силу вимог п.
6.2 (у разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
цього договору протягом місяця після
закінчення строку його дії він
вважається продовженим та такий самий
строк і на тих самих умовах, які
передбачені цим договором), та за
умовами якого саме ПП «Чайка» мало б
оплачувати послуги ПП «Чайка» з
утримання будинку АДРЕСА_1, в якому
розташована квартира ОСОБА_2 (НОМЕР_1),
та прибудинкової території на підставі
відповідно укладеного між ними (ПП
«Чайка» та ПП «Заказ таксі») договору,
ОСОБА_2 мав контролювати виконання ПП
«Заказ таксі» цих обов'язків за
договором оренди (укладення
відповідного договору між ПП «Чайка»
та ПП «Заказ таксі» та оплату ПП «Заказ
таксі» на користь ПП «Чайка» послуг
останнього з утримання будинку та
прибудинкової території).

Встановлено, що дійсно деякий час між
ПП «Заказ таксі» та ПП «Чайка» був
укладений відповідний договір № 25 від
01.10.2003 року (а.с.70), але який втратив
чинність з 01.01.2006 року у зв'язку із
набранням чинності Законом України
«Про житлово-комунальні послуги».

Після цього, новий договір між ПП
«Заказ таксі» та ПП «Чайка» з приводу
оплати послуг ПП «Чайка» з утримання
будинку АДРЕСА_1, в якому розташована
квартира ОСОБА_2 (НОМЕР_1), та
прибудинкової території, у тому числі
за період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року, не
укладався, оплата з боку ПП «Заказ
таксі» не здійснювалась.

Про це було достовірно відоме ОСОБА_2,
як фізичній особі -власникові
(орендодавцеві вищезазначеної
квартири), оскільки останній одночасно
є директором ПП «Заказ таксі» (а.с. 168-170).

Проте, ОСОБА_2, як фізична особа -
власник, обов'язок якого нести витрати
на утримання будинку, в якому
розташована його квартира пропорційно
площі останньої, та прибудинкової
території цього будинку, виникає в силу
Закону, навіть, за відсутності
відповідного договору із ПП «Чайка»,
ухиляється від оплати цих витрат на
користь ПП «Чайка» самостійно у
добровільному порядку.

Правові підставі у ПП «Чайка» для
стягнення останніх з ПП «Заказ таксі»
при вищевикладених обставинах за
відсутності відповідного чинного
договору між цими юридичними особами у
судовому порядку у порядку
господарського судочинства відсутні.

Разом з тим, ОСОБА_2 у разі сплати цих
витрат на користь ПП «Чайка» у
подальшому не позбавлений права
вимагати їх відшкодування з ПП «Заказ
таксі» у порядку виконання умов
договору оренди квартири, укладеного
між ОСОБА_2 та ПП «Заказ таксі».

Таким чином, при вищевикладених
обставинах саме ОСОБА_2, як фізична
особа-власник, є належним відповідачем
у цій справі.

Подвійного стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПП «Чайка» оплати послуг з
утримання будинку АДРЕСА_1, в якому
розташована квартира ОСОБА_2 (НОМЕР_1),
та прибудинкової території за період з
01.11.2012 року по 01.11.2013 року у розмірі 1 145,01
грн., не буде.

Оскільки, встановлено, що чинні судові
накази Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя з приводу стягнення цієї
заборгованості з ОСОБА_2 на час
ухвалення судом першої інстанції
оскаржуємого рішення відсутні.

Встановлено, що суд першої інстанції
вже ухвалював подібні рішення з
приводу стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПП «Чайка» заборгованості з утримання
будинку та прибудинкової території за
цією ж адресою, але за попередні
періоди (а.с.144-145) і про це відоме ОСОБА_2

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції, що оскаржується
у цій справі відповідачем, є законним
та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення.

Крім того, суд першої інстанції з
додержанням витмог ст. 88 ЦПК України
правильно розподілив понесені судові
витрати між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

У разі відмови апелянту - відповідачеві
ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції у повному обсязі у цій
справі, останній не має права на
компенсацію за рахунок позивача ПП
«Чайка» судових витрат, понесених ним у
зв'язку із розглядом справи у суді
апеляційної інстанції у вигляді
судового збору 121,80 грн. (а.с. 186).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.