Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3651/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого судді Шаповал Т.В.

при секретарі Лавріненко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання батьків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на її утримання як
непрацездатної матері у розмірі 400 грн.
щомісячно До суду звернувся у зв"язку з
тим, що відповідачем добровільно
матеріальна допомога не надається.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, надавши пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просила в їх
задоволенні відмовити.

Третя особа в судовому засіданні
позовні вимоги просив задовольнити.

Суд, заслухваши пояснення
представників позивача, відповідача,
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що позивач -
ОСОБА_1 є матір»ю відповідачки ОСОБА_2

Нормами ст.202 СК України
встановлено, що повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги. Якщо мати,
батько були позбавлені батьківських
прав і ці права не були поновлені,
обов'язок утримувати матір, батька у
дочки, сина, щодо яких вони були
позбавлені батьківських прав, не
виникає.

Згідно ст.203 СК України, дочка,
син крім сплати аліментів зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ст.205 СК України
суд визначає розмір аліментів на
батьків у твердій грошовій сумі і (або)
у частці від заробітку (доходу) з
урахуванням матеріального та
сімейного стану сторін. При визначенні
розміру аліментів та додаткових витрат
суд бере до уваги можливість одержання
утримання від інших дітей, до яких не
пред'явлено позову про стягнення
аліментів, дружини, чоловіка та своїх
батьків.

Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України,
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізчиних чи юридичних осіб, поданим
відповіднодо цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до довідки від 09.09.2014
року, виданої управлінням Пенсійного
фодну України Київського району в м.
Полтаві, ОСОБА_1 перебуває на обліку в
управлінні як пенсіонер за віком та
одержує пенсію 1 118, 34 грн.

Тобто ОСОБА_1 отримує пенсію за
віком, яка перевищує, прожитковий
мінімум в Україні, для осіб які
втратили працездатність.

Згідно довідки №775 Управління
праці та соціального захисту населення
виконкому Київської районної в м.
Полтаві ради, виданої ОСОБА_1 на сина
ОСОБА_3, ОСОБА_4 перебуває на обліку в
управлінні та отримує допомогу ДСД,
особам, які не мають права на пенсію та
інвалідам 2 групи в розмірі 949 грн.

Відповідач працює на посаді
швейцара гуртожитку №2 студентського
містечка і отримує заробіну плату,
її середньомісячна заробітна плата
складає 1 604, 69 грн., проживає разом з
чоловіком, який на даний час не працює,
в одній квартирі з позивачкою,
чоловіком позивачки та братом.

Також в судовому засіданні
встановлено, що позивачка проживає зі
своїм чоловіком ОСОБА_5, який є
пенсіонером та оримує пенсію в розмірі
1 294,08 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_6 не
заперечував та підтвердив той факт, що
він матеріально підтримує ОСОБА_1

Враховуючи викладене, вбачається,
що матеріальний стан відповідачки є
гіршим аніж позивачки.

У пункті 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що обов'язок повнолітніх
дочки, сина утримувати своїх
непрацездатних батьків, які потребують
матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Зі змісту частини дев'ятої ст. 7
СК України вбачається, що сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності.

Враховуючи обставини справи, а
саме матеріальне та сімейне становище
позивача і відповідача та приймаючи
до уваги вищевикладені норми
матеріального права, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання батьків
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Головуючий суддя
Т.В.
Шаповал