Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3182/14
Головуючий у 1 інстанції: Кравцов С.О.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„02" жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Каракуші К.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Веселівського районного суду
Запорізької області від 21 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення боргу та моральної шкоди
за договором позики, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу та моральної шкоди за
договором позики.

У позові зазначав, що 31.07.2012 року
він позичив відповідачу 29 000,00 доларів
США, що на час звернення до суду
становить еквівалент 394 400 грн. 00 коп.,
строком до 31 грудня 2012 року, що
підтверджується написаною
відповідачем розпискою.

У встановлений договором строк
відповідач борг не повернув і в
добровільному порядку повертати
позичену суму відмовляється.

В результаті невиконання
відповідачем обов"язку з повернення
позичених коштів, йому заподіяно також
моральну шкоду, яку він оцінює у 394 400
грн. 00 коп.

Спричинення моральної шкоди
мотивував хвилюваннями та
стражданнями, яких він зазнав у зв'язку
з неповерненням боргу, зміною
звичайного способу життя, оскільки
вимушений відвідувати лікаря та
проходити обстеження. У зв'язку із
погіршенням стану здоров'я, вимушений
був відмовлятися від деяких видів
робіт, які потребують фізичного та
психічного навантаження.

Посилаючись на зазначені
обставини, просив суд стягнути з
відповідача суму боргу за договором
позики в сумі 394 400 грн. 00 коп., моральну
шкоду в сумі 394 400 грн. 00 коп.

У липні 2014 року ОСОБА_3, пославшись
на повернення відповідачем в рахунок
боргу 35000 грн., уточнив позовні вимоги і
остаточно просив суд стягнути з
відповідача суму боргу за договором
позики у розмірі 346 335 грн. 61 коп.,
моральну шкоду в сумі 346 335 грн. 61
коп., судові витрати по справі у розмірі
3 654 грн. 00 коп. та у розмірі 121 грн. 80 коп.,
та витрати за юридичні послуги в сумі 5
000 грн. 00 коп.

Рішенням Веселівського районного
суду Запорізької області від 21 липня 2014
року позовну заяву задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 борг матеріального характеру у
сумі 286 367 грн., що згідно по курсу
національної валюти складає 24 583 долари
США по курсу НБУ -11,649106 грн. на 21.07.2014
року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати,
понесені позивачем, на користь
позивача ОСОБА_3 у сумі 3 654 грн. та 121 грн.
80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_3 витрати за юридичні
послуги у розмірі 5 000 грн.

В стягненні моральної шкоди у
розмірі 394 400 грн. відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду в частині
стягнення боргу у сумі 286 367 грн.
скасувати та ухвалити в цій часині нове
рішення, яким стягнути борг за
договором позики в сумі 195 000 грн., в
іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасника процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в
оскаржуваній частині в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3, суд виходив з
доведеності того, що позичальник
ОСОБА_2 не в повному обсязі виконав
зобов"язання з повернення суми позики,
отриманої ним від позивача відповідно
до розписки від 31.07.2012 року.

Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів( суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 31 липня 2012 року
позивач ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 за
договором позики 29000 доларів США
строком до 31 грудня 2012 року, що
підтверджується письмовою розпискою
відповідача(а.с.75).

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Сторони не заперечували, що 03.07.2013 року
відповідач повернув позивачеві в
рахунок боргу 30000 грн., що на час
повернення становило еквівалент 4000
доларів США( за курсом НБУ 100 доларів
США складали 799,3000 грн.), а 18.07.2014 року
повернув ще 5000 грн., що становило
еквівалент 417 доларам США( за курсом НБУ
100 доларів США складали 1164,9106 грн.).

Визначаючи розмір неповернутої позики
у сумі 286367 грн., що підлягає стягненню з
позичальника, суд правильно застосував
положення ч.ч.1,2 ст. 533 ЦК України,
відповідно до яких грошове
зобов"язання має бути виконане у
гривнях.

Разом з тим, якщо у зобов"язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим нормативно -
правовим актом.

Отже сума, що підлягає сплаті за
зобов"язанням,в такому разі
визначається в гривні за офіційним
курсом Національного банку України.

Як убачається з п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року „Про судове рішення у цивільній
справі", у разі пред"явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Таким чином, при розгляді справи
по суті суд вірно застосував зазначені
норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те,
що розрахунок заборгованості мав
визначатися за курсом валюти не на день
часткового повернення боргу та
ухвалення рішення, а на день отримання
позики, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки суперечать положенням
ст. 533 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, передбачених ст.
309 ЦПК України підстав для його
скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Веселівського районного суду
Запорізької області від 21 липня 2014 року
по даній справі в оскаржуваній частині
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: