Провадження № 2/161/3696/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 вересня 2014 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Марчак Е.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк"
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.

Свій позов мотивує тим, що відповідно
до укладеного договору № SAMDN3232
від 15.08.2007 року відповідач отримав
кредит в сумі 2500 дол. США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24.00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Оскільки відповідач не виконав умови
договору належним чином, у нього станом
на 14.07.2014 року виникла заборгованість
перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 8047
доларів 13 центів США, що відповідно до
розрахунку складається з
заборгованості за кредитом - 2472, 46 дол.
США, заборгованості по відсотках за
користування кредитом - 4924,11 дол. США,
заборгованості з пені та по комісії за
користування кредитом - 226,65 дол. США,
штрафу (фіксована частина) - 42,75 дол. США,
штрафу (процентна складова) - 381,16 дол.
США.

Враховуючи наведене, просить стягнути
з ОСОБА_1 8047 доларів 13 центів США, що
еквівалентно 94121 гривні 23 копійки та
судові витрати по справі.

В судове засідання представник
позивача не з'явилась, подала суду
заяву, в якій просила справу слухати в
її відсутності, не заперечував щодо
постановлення заочного рішення по
справі.

Представник відповідача подав суду
заяву про розгляд справи у його
відсутності, крім того, просив суд
відмовити в позові, застосувавши
строки позовної давності.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить до висновку, що позов до
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з копії кредитного
договору № SAMDN3232 від 15.08.2007 року
відповідач отримав кредит в сумі 2500
дол. США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24.00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу
України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
ст.625 цього Кодексу.

З розрахунку заборгованості за
договором вбачається, що станом на
14.07.2014 року виникла заборгованість
перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 8047
доларів 13 центів США, що відповідно до
розрахунку складається з
заборгованості за кредитом - 2472, 46 дол.
США, заборгованості по відсотках за
користування кредитом - 4924,11 дол. США,
заборгованості з пені та по комісії за
користування кредитом - 226,65 дол. США,
штрафу (фіксована частина) - 42,75 дол. США,
штрафу (процентна складова) - 381,16 дол.
США (а.с. 7-11).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили строк дії договору
два роки, строк дії карткового ліміту
до 15 серпня 2009 року (а.с. 14).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
частині першій статті 611, частині
другій - четвертій статті 612 ЦК України,
частині першій, другій статті 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Перевіряючи доводи представника
відповідача в частині застосування
судами норм закону щодо позовної
давності, суд виходять із наступного.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору два
роки, строк дії карткового ліміту до 15
серпня 2009 року

Таким чином, умовами договору
встановлено погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) у розмірі та в
строки, визначені договором, і щомісяця
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також сплатити пеню за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення та процентів
кредиту повинно здійснюватись
позичальником частинами до певного
числа кожного місяця, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором №
SAMDN3232 від 15.08.2007 року, нарахування
штрафних санкцій на суму кредиту
відбулося 27 серпня 2008 року, тобто слід
вважати, що саме з цієї дати банк
довідався про порушення свого права.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Відповідно до вищезазначеного
розрахунку заборгованості, ОСОБА_1
востаннє сплачувалась заборгованість
за відсотками 11 червня 2009 року.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України передбачено,
що після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Таким чином строк позовної давності
слід рахувати з 11 червня 2009 року. У свою
чергу банк звернувся до суду з позовом
до нього 25 березня 2013 року.

Позивачем в судовому засіданні не
представлено доказів подальшого
переривання перебігу позовної
давності, тому, на думку суду, ПАТ КБ
«Приватбанк» пропустило строки
звернення до суду, за захистом свого
порушеного права.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Проаналізувавши зібрані та
дослідженні по справі докази, суд
прийшов до висновку, що з слід
відмовити в задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 257, 261, 264, 267, 509, 510, 526, 1050,
1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду

Філюк Т.М.