У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 04 вересня 2014 року по справі за
заявою ОСОБА_3 про розстрочку виконання
рішення суду, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року представник ОСОБА_3
звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду із заявою про
розстрочку виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначав, що
27.03.2013 року Ужгородським міськрайонним
судом було винесено заочне рішення про
стягнення з нього на користь ОСОБА_2
аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно.
На виконання даного рішення видано
виконавчий лист.

Однак рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 19.06.2014 року
змінено розмір аліментів до 700 грн.
щомісячно.

Посилаючись на дану обставину, а також
на свій скрутний матеріальний стан,
просив суд розстрочити виконання
рішення суду, шляхом сплати
заборгованості по аліментам по 1000 грн.
щомісячно.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 04.09.2014 року в задоволенні заяви
про розстрочку виконання рішення
відмовлено. Визнано виконавчий лист,
виданий Ужгородським міськрайонним
судом 25.07.2013 року на підставі рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
27.03.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення аліментів
таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_2
оскаржила її в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить скасувати
ухвалу як таку, що постановлена з
порушенням норм процесуального права
та постановити нову ухвалу про відмову
в задоволенні заяви повністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її
представника, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає що вона
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що заочним рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
27.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 аліменти в розмірі по 1500 грн.
щомісячно (а.с.3). На підставі даного
рішення видано відповідний виконавчий
лист від 27.07.2013 року та відкрито
виконавче провадження (а.с.11, 12).

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, в
порядку якої звернувся ОСОБА_3 до суду
із заявою, за наявності обставин, що
утруднюють виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), за заявою
державного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, у десятиденний строк
розглядає питання про відстрочку або
розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Визнаючи виконавчий лист таким, що не
підлягає виконанню, суд першої
інстанції виходив з того, що наявні всі
підстави передбачені ст. 369 ЦПК України
для вирішення такого питання. При цьому
суд констатував, що встановлені ним
обставини змушують його самостійно
ініціювати вирішення цього питання.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В даному випадку ОСОБА_3 звернувся до
суду саме із заявою про розстрочку
виконання судового рішення, про що
свідчить як зміст самої заяви
(мотивувальна та прохальна частина) так
і посилання заявника на ст. 373 ЦПК
України. З підстав передбачених ст. 369
ЦПК України ОСОБА_3 по даній справі
заяви до суду не подавав. В процесі
розгляду справи ОСОБА_3 також не
змінював предмет та підстави своєї
заяви.

В порушення принципу диспозитивності
цивільного процесу суд першої
інстанції з власної ініціативи змінив
предмет заяви ОСОБА_3 та задовольнив
його заяву посилаючись на приписи ст. 369
ЦПК України. При цьому суд абсолютно
безпідставно зазначив, що обставини
даної справи змушують його ініціювати
дане питання самостійно, оскільки ні
ст. 369 ЦПК України, ні взагалі Розділом VI
ЦПК України не передбачена можливість
вирішення процесуальних питань,
пов'язаних з виконанням судових рішень
з самостійної ініціативи суду.

Колегія суддів констатує, що згідно п.4
ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин. З даної норми слідує, що
суд вправі самостійно визначити норму
матеріального права, яка підлягає
застосуванню до правовідносин, що
виникли між сторонами у разі її
невірного зазначення позивачем
(заявником), однак суд не вправі при
цьому змінювати предмет та підставу
поданої заяви, тобто норму
процесуального права в порядку якої
подана відповідна заява.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що суд не вправі був вирішувати
питання про визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню в
частині, так як заявником таке не
ставилося, а відтак ухвала суду першої
інстанції винесена з порушенням норм
процесуального права та підлягає
обов'язковому скасуванню в цій частині.

З приводу заяви ОСОБА_3 про розстрочку
виконання рішення колегія суддів
констатує, що така задоволенню не
підлягає, оскільки по даній справі
відсутні якісь виняткові обставини, що
утруднюють чи роблять неможливим
виконання судового рішення про
стягнення аліментів.

Таким чином ухвала суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
розстрочку виконання судового рішення
є законною та правомірною, підстав для
зміни чи скасування ухвали в цій
частині немає. У зв'язку з наведеним
апеляційна скарга підлягає лише
частковому задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що ухвала
суду першої інстанції, відповідно до п.2
ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає
скасуванню в частині визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню.

Керуючись 307, 312, 314, 315, 373 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду від 04 вересня 2014
року в частині визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню.

В решті ухвалу суду першої інстанції
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді