РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Жовнір Г. Б.

з секретарем судових засідань
Мединською Л.С.

з участю:

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

у відкритому судовому засіданні,
розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа
Четверта Львівська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача про визнання недійсним
заповіту ОСОБА_5 від 24.05.2013 р.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з мотивів наведених в
позовній заяві. Пояснив, що він
являється двоюрідним братом померлого
ОСОБА_5 Вважає, що оскаржуваний заповіт
викликає великі сумніви, оскільки
складений на користь особи, яка не
перебуває у родинних стосунках з
померлим. Зазначив, що відповідача
вперше побачив за декілька днів до
смерті ОСОБА_5 Крім цього стверджує, що
ще в 2008 р. після смерті матері ОСОБА_5
його психологічний ста значно
погіршився, він боявся знаходитись
наодинці. При цьому зазначив, що про
будь-яке лікування останнього йому
нічого не відомо. Повідомив, що
останній раз померлого бачив за
тиждень до смерті в цей момент він вже
був без свідомості. Востаннє
спілкувався з ним 9 травня 2013 р.,
зауважив, що у нього були опухлі ноги та
йому було важко спілкуватись. У
померлого близької родини не було, з
приводу спадкового майна вони ніколи
не спілкувались. Позивач підтвердив, що
під час перебування ОСОБА_5, у лікарні
його доглядом займався саме
відповідач, який пропонував йому взяти
участь у витратах на лікування ОСОБА_5.
Враховуючи наведене просить позовні
вимоги задоволити.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримав з мотивів наведених у
позові, зазначив, що заповіт ОСОБА_5 від
24.05.2013 р. слід визнати недійсним у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК
України.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні заявлені вимоги підтримала,
пояснила, що на її погляд виглядає
дивним укладення заповіту без дозволу
лікарів та людиною, які було важко
спілкуватись. Просить позовні вимоги
задоволити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги заперечив, з мотивів
викладених в письмових поясненнях (а.с.
23-25). Повідомив, що з покійним ОСОБА_5 він
був знайомий з дитинства оскільки
проживали в одному будинку у м. Львові,
підтримували дружні відносини
протягом життя. Об'єднували їх також
спільні інтереси радіотехнікою. Ще
перед смертю матір ОСОБА_5 просила
відповідача подбати про сина.
Підтвердив, що дійсно після смерті
матері померлому було важко залишатись
самому в квартири і він декілька
місяців проживав у домі позивача,
спілкувався з його дітьми. Однак
заперечує, що у нього виникли проблеми
з психікою, він просто тужив після
смерті матері, оскільки це була єдина
рідна йому людина. Серйозно він ніколи
не хворів. 18 травня 2013 р. ОСОБА_5
повідомив, що у нього проблеми із
здоров'ям, а саме виникла опухлість ніг.
Порадившись з лікарями вирішили
викликати швидку. Перед від'їздом у
лікарню, ОСОБА_5 віддав йому ключі та
документи на квартири, пояснив, в його
відсутності треба подбати про
помешкання, однак документи на
квартиру та один комплект ключів
залишились в квартирі. Їздили по різних
лікарнях остаточно положили у ЛШМД на
вул. Топольній у м. Львові. Позивач
зазначив, що за власні кошти придбав,
необхідні медикаменти. Наступного дня
у ввечері ОСОБА_5 по телефону повідомив,
що у нього був племінник який
розпитував про квартиру, що обурило
померлого. 20 травня 2013 р. приїхавши в
лікарню ОСОБА_5 в палаті не знайшов, зі
слів сусіда по ліжку дізнався, що після
сварки з родичами ОСОБА_5 втратив
свідомість і його перевели у
неврологію. Знайшовши ОСОБА_5 побачив
його у тяжкому стані у нього вже були
деякі дефекти мови та не чіткі рухи,
лікар пояснила, що у нього відбувся
інсульт. Він знову купив необхідні ліки
і через день його стан покращився. 21,22, 23
травня ОСОБА_5 наполягав на виклику
нотаріуса при цьому не пояснюючи для
чого. Він подзвонив спільному
знайомому ОСОБА_8, який дав йому телефон
нотаріуса. Нотаріус по телефону
повідомила, що лише при нормальному
психологічному стані хворого вона
зможе вчинити нотаріальні дії. Після
приїзду нотаріус залишилась на одинці
із ОСОБА_5, про що спілкувались йому не
відомо. Нотаріус повідомила, що для
виконання волі ОСОБА_5 потрібно двоє
свідків та особу яка підпише заповіт.
ОСОБА_5 повідомив кого саме викликати. 24
травня 2013 р. всі зібрались в лікарні,
його в палату не впустили і він не знав
що саме відбулось, коли всі вийшли він
зайшов до ОСОБА_5 який був задоволений
але не сказав йому яку саме нотаріальну
дію вчинив. В ці дні ОСОБА_5 абсолютно
нормально усвідомлював свої дії і
зміст слів. 26 травня 2013 йому подзвонила
лікар та стурбовано повідомила, що йому
необхідно приїхати оскільки в лікарню
приїхали якісь люди які назвались
родичами ОСОБА_5 та влаштовують
скандал. Того ж дня йому подзвонив
ОСОБА_2 приставився братом ОСОБА_5,
вибачався за влаштований в лікарні
скандал. Наступного дня в палаті ОСОБА_5
він побачив позивача, який подякував за
догляд ОСОБА_5. В зв'язку з необхідністю
придбання ліків він запропонував
ОСОБА_2 взяти участі у фінансових
витратах, однак той відмовився
мотивуючи відсутністю коштів. Крім
цього вони домовились що будуть
почергово відвідувати хворого.
Наступного дня мав бути саме ОСОБА_9.
однак такий не прибув і він самостійно
продовжив догляд за хворим та
самостійно ніс витрати на його
лікування. 3 червня 2013 р., вранці, йому по
телефону повідомили про смерть ОСОБА_5.
Після цього він подзвонив позивачу та
запитав про порядок організації
похорон на що він повідомив, що йому
потрібно порядитись із сином. Не
дочекавшись допомоги позивача він
самостійно організував поховання
ОСОБА_5 Зразу після поховання, син
позивача почав вимагати ключі і
документи на квартиру померлого, та
погрожував зверненням в міліцію. І лише
на поминках ОСОБА_10 надав йому заповіт,
який було зроблено в лікарні, і лише
тоді він ознайомився із його змістом.
Враховуючи наведене просить відмовити
в задоволенні позову.

Представник третьої особи Четвертої
Львівська державної нотаріальної
контори в судове засідання не з'явився
на адресу суду поступило клопотання
завідуючої вказаної контори про
розгляд справи у відсутності їхнього
представника та винесення рішення на
розсуду суду (а.с. 17).

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, їх
представників та свідків, оцінивши в
сукупності зібрані по справі докази,
оглянувши спадкову справу, суд вважає,
що в задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_5 24.05.2013 р. зроблено заповіт за
умовами якого він заповів все належне
йому, на момент смерті, майно ОСОБА_4. У
зв'язку з неможливістю ОСОБА_5
самостійно підписати текст заповіту, у
відповідності до вимог ст. 1253 ЦК
України такий було посвідчено в
присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11
та підписано ОСОБА_10

Згідно копії свідоцтва про смерть від 3
червня 2013 р. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитані в судовому засіданні свідки
повідомили наступну інформацію.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що з 1973 р.
була знайома із ОСОБА_5 жили по
сусідству. Останній раз спілкувалась з
ОСОБА_5 в травні 2013 р. він був абсолютно
адекватним та нормально спілкувався,
неодноразово згадував про відповідача,
як хорошого товариша. Також бачила
відповідача поруч з померлим в момент
коли останнього забирала швидка.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що
познайомився з ОСОБА_13 в 2007 р. через
ОСОБА_4 з метою спільного зайняття
підприємницькою діяльністю. ОСОБА_5 мав
патенти на винаходи, які необхідно було
фінансувати. Зазначив, що він разом з
ОСОБА_14 та ОСОБА_10 були присутні в
лікарняній палаті ОСОБА_5 при проведені
нотаріальної дії. Перед посвідченням
заповіту, нотаріус з'ясовувала у
ОСОБА_5 чи він розуміє значення
нотаріальної дії та добровільно
складає заповіт, на що ОСОБА_5 повільно
але впевнено та чітко підтвердив своє
бажання скласти заповіт в користь
відповідача. Жодних сумнівів щодо
психічного стану та добровільності
рішення ОСОБА_5 не виникало, в зв'язку з
чим прочитавши заповіт, поставив свій
підпис. Зазначив, що ОСОБА_4 при
посвідченні заповіту в палаті не було.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що з померлим
підтримували дружні відносини, а також
займались спільною винахідницькою
діяльністю. В травні 2013 р. подзвонив
ОСОБА_4 і сказав, що ОСОБА_5 попросив
приїхати до нотаріуса. В нотаріуса був
ОСОБА_8 та ОСОБА_15, нотаріус пояснила, що
ОСОБА_5 хоче скласти заповіт, однак в
зв'язку із його фізичним станом
потрібні свідки особа яка підпише
заповіт. При посвідченні заповіту
24.05.2013 р. в лікарняній палаті, крім
нього, були присутні: ОСОБА_8, ОСОБА_15,
нотаріус та ОСОБА_5. Нотаріус зачитала
заповіт ОСОБА_5 погодився із змістом
прочитаного, говорив важко, але чітко,
також попросив його підписати заповіт.
Зазначив, що особисто двічі
перепитував ОСОБА_5 чи дійсно він бажає
залишити квартиру ОСОБА_4, що він чітко
підтвердив. Заповіт підписали всі
присутні. Нотаріус повідомила про
обов'язок збереження таємниці
нотаріальної дії до відкриття
спадщини. Також пояснив, що дійсно
ОСОБА_4 постійно дбав про ОСОБА_5,
останній тривалий час проживав у
відповідача, тому жодного подиву такий
заповіт не викликав.

Будучи допитана в якості свідка,
нотаріус ОСОБА_16 повідомила, що 24
травня 2013 р. до неї зателефонував
ОСОБА_4 за рекомендацією ОСОБА_8 з
приводу необхідності виклику
нотаріуса у лікарню. Прибувши у лікарню
вона на одинці поспілкувалась з ОСОБА_5,
він говорив важко але логічно і чітко
висловлювався та побажав скласти
заповіт в користь свого товариша
ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_5 не міг
самостійно підписатись вона
повідомила його, що для оформлення
заповіту потрібно двох свідків та
особу яка зможе підписати документ.
Через деякий час до неї приїхав ОСОБА_8
і ще дві особи які дали згоду на
посвідчення заповіту у їх присутності.
Цього ж дня вона в присутності свідків,
в приміщенні лікарняної палати,
оголосила зміст заповіту, та роз'яснила
його ОСОБА_5, який зі всім погодився,
він висловлювався важко, але цілком
зрозуміло, впевнено та абсолютно
логічно. Свідки неодноразово
перепитували ОСОБА_5 з приводу умов
заповіту. Зазначила, що потреби
спілкуватись з лікарями не було,
оскільки жодних сумнівів у здатності
померлого усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними не виникало.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що була
знайома із ОСОБА_5, як з товаришем
чоловіка, підтвердила його проживання
у них в квартирі, він часто доглядав її
дітей, разом святкували усі свята,
практично був членом родини. Також
підтвердила, що в період перебування
ОСОБА_5 у лікарні несли всі необхідні
витрати та доглядали за ним саме вона
та її чоловік.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що
являється сином позивача, особисто з
ОСОБА_5 зустрічався раз в декілька
місяців. Останній раз розмовляв з ним в
лікарні в травні 2013 р. ОСОБА_5 повідомив,
що з ним все нормально, йому
допомагають друзі. Зазначив, що його
дуже обурило коли лікар сказала, що про
померлого дбає невідомий бра. Також
підтвердив, що неодноразово вимагав
від відповідача ключі та документи від
квартири померлого. Вважає, що померлий
в лікарні вів себе дивно не міг чітко
висловлюватись, при цьому зазначив, що
він завжди був дивним.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що являться
дружиною позивача та підтвердила
покази чоловіка і сина. Останній раз
зустрічалась з ОСОБА_5 два місяці до
смерті, отже з приводу його стану в
період укладення заповіту нічого
повідомити не може. Вважає, що заповіт
є сумнівним оскільки він не збирався
вмирати, говорив дивні речі, про те що
скоро розбагатіє.

Свідок ОСОБА_20 повідомив, що він рідний
брат дружина ОСОБА_2, в останнє
зустрічався з ОСОБА_5 в лікарні він
ходив по палаті, нормально спілкувався
та був повністю адекватним.

Свідок ОСОБА_21 повідомила суду, що
працює лікарем невропатологом та
являлась лікуючим лікарем ОСОБА_5 з
20.05.2013 р. Станом на момент поступлення у
її відділення і фактично до 25 травня 2013
р. він був у свідомості та повністю
розумів звернення до нього. Жодних
препаратів в тому числі наркотичних,
які б впливали на його психічний стан
він не приймав. Згідно історії хвороби,
станом на 24 травня 2013 р. він ймовірно
все усвідомлював оскільки лише з 26
травня 2013 р. стан його значно
погіршився. Згідно запису від 24 травня
2013 р. був при повній свідомості, що
означає ,що він не лише був у фізичній
свідомості, але і повністю
усвідомлював оточуючу обстановку.

Мотивуючи підставність позовних вимог,
позивач посилається на ч.1 ст. 225 ЦК
України, якою передбачено, що правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

З наведених показів свідків
вбачається, що сумніви з приводу
можливості усвідомлення своїх дій
померлим, в період укладення
оспорюваного правочину, виникли лише в
сина позивача. При цьому свідки, які
підтримували дружні відносини з самим
померлим, а також його лікуючий лікар
та нотаріус, однозначно висловились
про повну адекватність ОСОБА_5 у період
складання заповіту.

У відповідності до роз'яснень
викладених в п.16 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Відповідно до акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 248
від 06.05.2014 р. ( а.с. 91-100) комісія прийшла
до висновку, що ОСОБА_5 на момент
складання заповіту 24.05.2013 р. хронічними
психічними захворюваннями чи
недоумством не страждав, наявні у нього
захворювання не позбавляли його
можливості усвідомлював значення
своїх дій та керувати ними. З
урахуванням розумового розвитку та
вікових особливостей міг правильно
сприймати обставини складання
заповіту.

Відповідно до правих висновків
Верховного Суду України викладених у
постанові Верховного Суду України від
29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок
про тимчасову недієздатність учасника
правочину слід робити, перш за все, на
основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів у справі та йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами, будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними. Підставою для визнання
правочину недійсним відповідно до ст.
225 ЦК може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 60 ЦПК України також передбачає,
що докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги покази свідків, які в
своїй переважній більшості наполягали
на повній адекватності та вільній волі
ОСОБА_5 в період складання заповіту, а
також враховуючи необхідність
наявності спеціальних знань для
належної оцінки психічного стану
померлого, та наведений вище висновок
судово-психіатричної експертизи, суд
оцінюючи в сукупності представлені по
справі докази, вважає, що в ході
судового розгляду не доведено
наявність передбачених ст. 225 ЦК
України підмтав, для визнання заповіту
від 24.05.2013 р. недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_5 в момент складання заповіту,
міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

В зв'язку з наведеним в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись, ст.ст.10, 14, 60, 214, 215 ЦПК
України, ст. 225 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4, третя особа Четверта
Львівська державна нотаріальна
контора про визнання недійсним
заповіту ОСОБА_5 від 24.05.2013 р.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в строки і порядок передбачені
ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду
Львівської області через місцевий суд.

Суддя:
Жовнір Г. Б.