Справа №488/3582/13-ц 09.10.2014 09.10.2014 09.10.2014
Провадження №22-ц/784/2583/14 Суддя по 1
інстанції - Безпрозванний В.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

9 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Данилова О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Кудрі В.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

- представника третьої особи - ПАТ
«Державний Ощадний банк України» -
Алешкевич Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України»

на заочне рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 1 липня
2014 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», Корабельний
відділ державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції та публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний Банк
України», про переведення прав
заставодержателя, стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_5 про визнання права
власності на автомобіль та зняття з
нього арешту.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 змінив
предмет та підстави позову й просив
про переведення на нього прав
заставодержателя, стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави -
автомобіль належний ОСОБА_5

В обгрунтування позову вказував, що він
виступив поручителем
ОСОБА_5 за його кредитним зобов'язанням
від 6 грудня 2007 року з товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк», по
якому право вимоги 1 липня 2010 року було
відступлено ПАТ «Дельта Банк».

З 11 січня 2010 року ОСОБА_5 перестав
виплачувати кредит, а він за його
згодою як поручитель повністю та
достроково виконав за нього його
кредитне зобов'язання, тому відповідно
до вимог ст. 556 ЦК України до нього
перейшли усі права кредитора, у тому
числі і заставодержателя за договором
застави придбаного ним транспортного
засобу.

11 січня 2010 року відповідач видав йому
довіреність на управління та
експлуатацію свого транспортного
засобу, а також письмове зобов'язання
переоформити право власності на
автомобіль у разі виконання ним
кредитного зобов'язання, проте
ухиляється від цих домовленостей.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з ОСОБА_5 118 523
грн. сплаченої ним заборгованості за
кредитним договором, звернувши
стягнення на предмет застави -
автомобіль марки СНЕVRОLЕТ моделі
LАСНЕТТІ, 2007 року випуску, який
належить ОСОБА_5, шляхом надання йому
права продажу вказаного транспортного
засобу будь-якій особі покупцю від
імені ОСОБА_5 за найвищою
запропонованою ціною.

Заочним рішенням Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 1 липня
2014 року позов задоволено. В
рахунок задоволення вимог позивача до
відповідача про стягнення боргу у
розмірі 118 523 грн. за кредитним
договором звернуто стягнення на
предмет застави - автомобіль марки
СНЕVRОLЕТ моделі LАСНЕТТІ, 2007 року
випуску, номер шасі НОМЕР_2 НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1, легковий
седан.-В, об'єм двигуна -1598, який
належить ОСОБА_5, шляхом надання йому
права продажу вказаного транспортного
засобу будь-якій особі покупцю від
імені ОСОБА_5 за найвищою
запропонованою ціною.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний Банк України», посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення та порушення його прав, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що на
підставі ч. 2 ст. 556 ЦК
України до позивача як поручителя у
зв'язку з виконанням ним зобов'язань за
кредитним договором переходять усі
права кредитора в цьому зобов'язанні, у
тому числі і ті, що забезпечували
його виконання.

Між тим, такі висновки суду не
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 556 ЦК
України після виконання поручителем
зобов'язання, забезпеченого порукою,
кредитор повинен вручити йому
документи, які підтверджують цей
обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечують його виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, 6
грудня 2007 року між ОСОБА_5 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» укладено кредитний
договір № N 187/ФКВ-07 (з додатком № 1) за
програмою кредитування «Авто в
кредит».

За умовами кредитного договору ОСОБА_5
отримав 16 120 дол. США строком до 5 грудня
2014 року під 11% річних та зобов'язався
вносити платежі на погашення
заборгованості не менше ніж по 191,90
дол. США щомісячно до 20 числа кожного
місяця.

Пунктами 3.1-3.2 умов кредитного договору
передбачено забезпечення кредитного
зобов'язання укладенням окремого
договору застави придбаного ОСОБА_5
автомобіля марки СНЕVRОLЕТ моделі
LАСНЕТТІ, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, а також
здійснення всіх необхідних
реєстраційних процедур для
встановлення пріоритету Банку на
предмет застави (а.с. 14-20).

В матеріалах справи договір застави
вказаного автомобіля відсутній, як і
відсутній запис в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна про таке
обтяження та наявність пріоритету
застави у ТОВ «Український
промисловий банк» або ПАТ «Дельта
банк» (а.с. 151-152). Тому висновок суду
першої інстанції про те, що вказаний
автомобіль ОСОБА_5 перебував у заставі,
яка зареєстрована, є припущенням.

На забезпечення вказаного кредитного
зобов'язання 15 квітня 2009 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2
зобов'язався нести солідарну
відповідальність разом із
позичальником за вказаним кредитним
договором (а.с. 21).

11 січня 2010 року ОСОБА_5 видав
нотаріально посвідчену довіреність,
якою уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_7
(кожен із яких мав право діяти
самостійно) здійснювати управління
та експлуатацію належного йому
транспортного засобу. Довіреність
видана строком на три роки та дійсна
до 11 січня 2013 року (а.с. 23).

Із матеріалів справи також вбачається,
що 1 липня 2010 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»
відступило право вимоги за цим
кредитним зобов'язанням публічному
акціонерному товариству «Дельта Банк».

Зі змісту довідки (без печатки),
виданої 18 січня 2013 року ОСОБА_2 від
імені ПАТ «Дельта Банк» начальником
департаменту клієнтської підтримки,
вбачається, що кредитний договір
припинив свою дію з 16 січня 2013 року в
зв'язку з повним виконанням
позичальником зобов'язань за
кредитним договором, тому кредитор не
має фінансових та майнових претензій
до позичальника та поручителя (а.с. 59).

Проте, належних та допустимих доказів
про повне та дострокове виконання
поручителем обов'язків позичальника
ПАТ «Дельта Банк» не надав.

На підтвердження своїх доводів
позивач також надав копії платіжних
квитанції про внесення коштів на
виконання кредитного зобов'язання
ОСОБА_5 (а.с. 26-58).

Аналіз їх змісту свідчить про те, що
ОСОБА_2, як платник, здійснив виплати
по кредитному договору лише по
чотирьох квитанціях за 2 червня 2010
року на загальну суму 2 505, 31 грн. (а.с. 38-
41).

Вісім копій квитанцій за 10 лютого 2010
року на загальну суму 7 594,41 грн.
свідчать про внесення в цей день
платежів платником ОСОБА_5 з відміткою
на них «через ОСОБА_2.» (а.с.26-33). За
такого, позивачем підтверджена
сплачена ним сума 10 099,72 грн. (2505,31 грн.
+ 7 594,41 грн.).

Інші надані позивачем копії квитанцій
підтверджують здійснення платежів
позичальником ОСОБА_5 ( за квітень,
вересень 2010 року, березень 2011 року, з
травня по грудень 2012 року включно) (а.с.
34-37; 42-58).

Разом з тим, матеріалами справи
підтверджується, що на все рухоме майно
ОСОБА_5 постановою державного
виконавця Корабельного відділу ДВС
від 22 травня 2013 року
накладено арешт та оголошено заборону
на його відчуження в порядку
примусового виконання рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 14 червня 2012 року про
стягнення на користь ПАТ «Державний
ощадний Банк України» з ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 солідарно 39 397,96 грн.
заборгованості за кредитним договором,
а також 131,33 грн. судових витрат у ВП №
33930649 (а.с.60-63, 130-131).

В порядку примусового виконання
рішення суду на користь ПАТ «Державний
ощадний Банк України» 27 червня 2013 року
зазначений автомобіль на підставі
постанови державного виконавця
Корабельного відділу ДВС від 22 травня
2013 року вилучений у ОСОБА_7 та поміщений
на спеціальний майданчик для
тимчасового зберігання органами
Державтоінспекції у м. Києві (а.с 64).

Із витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна станом на 10
вересня 2014 року вбачається, що на все
рухоме майно, належне ОСОБА_5 з 4 червня
2010 року накладено арешт на підставі
постанови державного виконавця
Корабельного відділу ДВС від 1 червня
2010 року. При цьому реєстрація
договору застави транспортного засобу
у Державному реєстрі відсутня (а.с. 151-
152).

За такого, висновок суду першої
інстанції про те, що до позивача
перейшли права заставодержателя є
безпідставним, а заявлені позовні
вимоги ОСОБА_2 недоведеними.

Доводи апеляційної скарги про те, що
зазначене рішення порушує права ПАТ
«Державний ощадний Банк України» є
обґрунтованими.

Враховуючи викладене, оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» задовольнити.

Заочне рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 1 липня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
переведення прав заставодержателя,
стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет
застави.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: