Справа №490/4647/14-ц 29.09.2014 29.09.2014 29.09.2014
Провадження № 22ц- 784/2585/14
інстанції Гуденко О.А.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

29 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Серебрякової Т.В.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю:

- представника відповідача
Білецької О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 11 серпня 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 до Головного управління
Державної казначейської служби в
Миколаївській області, УМВС України в
Миколаївській області, третя особа -
слідчий Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області
Костенко Х.В.

про

відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Миколаївській області, УМВС
України в Миколаївській області,
зазначивши третю особу слідчого
Заводського РВ ММУ УМВС України у
Миколаївській області Костенко Х.В. про
відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що 07 лютого 2013
року вона звернулася до Заводського
РВ ММУ УМВС України в Миколаївській
області із заявою про вчинення
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

25 травня 2013 року постановою слідчого
Заводського РВ ММУ УМВС України у
Миколаївській області Костенко Х.В.
кримінальне провадження було закрито.

В подальшому прокурором постанову про
закриття кримінального провадження
було скасовано.

Посилаючись на те, що незаконною
постановою слідчого про закриття
кримінального провадження їй
завдано моральної шкоди, позивачка
просила стягнути з Головного
управління Державної казначейської
служби України у Миколаївській області
5 000 грн. моральної шкоди за рахунок
державного бюджету, а з УМВС України в
Миколаївській області стягнути судові
витрати, пов'язані із розглядом справи.

Рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 11
серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено і таке вбачається з
матеріалів справи, що 07 лютого 2013 року
ОСОБА_3 звернулася до Заводського РВ
ММУ УМВС України в Миколаївській
області із заявою про вчинення
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про
що слідчим Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області
Костенко Х.В. були внесені відомості до
ЄРДР за № 0001353.

25 травня 2013 р. кримінальне
провадження було закрито на підставі
ч.1 п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України, про що
слідчим Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області
Костенко Х.В. було винесено відповідну
постанову.

Не погодившись із рішенням органу
досудового розслідування, ОСОБА_3
оскаржила зазначену постанову до
прокуратури Заводського району.

Постановою прокурора
прокуратури Заводського району м.
Миколаєва від 04 липня 2013 року, вказану
вище постанову слідчого було скасовано
як таку, що не відповідає вимогам КПК
України.

Наполягаючи на задоволенні
позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що
незаконною постановою слідчого
Заводського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області про закриття
кримінального провадження їй завдано
моральну шкоду.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті.

Згідно до ст. 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної влади
або органу місцевого самоврядування
при здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою або органом
місцевого самоврядування незалежно
від вини цієї особи.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 5 передбачено, що відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди,
протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення
для вирішення спору.

При цьому в деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди та
її розмір.

Між тим, позивачкою не надано
переконливих доказів заподіяння їй
моральних чи фізичних страждань, та не
доведено втрат немайнового характеру,
яких вона зазнала внаслідок винесення
слідчим постанови про закриття
кримінального провадження, не
встановлено й причинного зв'язку між
шкодою та діями відповідачів у справі.

Сам факт скасування постанови про
закриття провадження у справі, не може
свідчити про завдання моральної шкоди
позивачці, оскільки оскаржуючи
постанову про закриття кримінального
провадження, ОСОБА_3 реалізувала надане
їй процесуальне право на її
оскарження.

За такого, висновок суду про
відсутність підстав для задоволення
позову є вірним.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на те, що ст.. 56 Конституції України, яка
є нормою прямої дії, передбачено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, є помилковими.

Відповідно до ст.. 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної чи моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Оскільки ОСОБА_3 не надано доказів того,
що незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю службових осіб їй
завдано моральної шкоди, тому вимоги
ст.. 56 Конституції України на неї не
розповсюджуються.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

З огляду на наведене, колегія не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 11
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді