Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2533/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

14.10.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.

суддів - Потапенка
В.І.

Гайсюка О.В.

при секретарі - Дімановій
Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
в інтересах якої діють ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи орган опіки та
піклування Кіровоградської міської
ради, Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області про виселення та зняття, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 18
червня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство КБ
«Приватбанк» звернулось в суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в
інтересах якої діють ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
треті особи орган опіки та піклування
Кіровоградської міської ради,
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області про виселення та зняття.

В обґрунтування своїх вимог зазначало,
що 29 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір
№KGMDGA, за умовами якого Банк
зобов'язувався надати ОСОБА_3 кредит у
вигляді кредитної лінії у розмірі 22 080,00
доларів США, строком до 28 серпня 2017
року, в обмін на зобов'язання останньої
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлених
кредитним договором. В забезпечення
виконання зобов'язань за зазначеним
кредитним договором 29 серпня 2007 року
між Банком та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки №KGMDGA, відповідно
до умов якого ОСОБА_3 надала в іпотеку
майно, а саме: квартиру, загальною
площею 48,10 кв.м, житловою площею 29,40
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та належить їй на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності.

Позивач також зазначав, що свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредит в розмірі,
передбаченому умовами кредитного
договору, в той час як відповідач не
належним чином виконувала умови
кредитного договору в частині надання
Банку коштів для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами, що стало підставою для
звернення Банку до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, та судовим рішенням від 14
липня 2010 року позовні вимоги було
задоволено, звернуто стягнення на
предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», що, в свою
чергу, та відповідно до ст.40 Закону
України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України,
- є підставою для виселення всіх
мешканців, які зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Вище вказані обставини
підтверджуються письмовим
повідомленням. У разі, якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Позивач вказував, що договором іпотеки,
укладеним між відповідачем ОСОБА_3 та
Банком, передбачено право іпотекодавця
на реєстрацію у предметі іпотеки інших
осіб лише при умові отримання від
іпотекодержателя письмової згоди на
такі дії, а оскільки, іпотекодержатель
не надавав своєї згоди на відповідну
реєстрацію осіб за адресою предмета
іпотеки, позивач вважає, що реєстрація
осіб у предметі іпотеки є порушенням
умов цивільно-правового договору та
ст.629 ЦК України, та відповідно до ч.1 ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», всі осіб, які
зареєстровані відповідачем без згоди
на те Банку мають бути зняті з
реєстраційного обліку за вказаною вище
адресою.

На підставі вищевикладеного, та
з посиланням на ст.40 Закону України
«Про іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК України, ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», позивач просив
виселити ОСОБА_3 та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
Державної міграційної служби України,
до повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2013 року
в порядку ст.35 ЦПК України залучено до
участі в справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради та
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 05 березня 2014 року в
порядку ст.33 ЦПК України за клопотанням
представника позивача залучено до
участі в справі в якості
співвідповідачів ОСОБА_4 та законних
представників малолітньої ОСОБА_5 -
ОСОБА_3, ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 18 червня 2014 року
в задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої
діють ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи
орган опіки та піклування
Кіровоградської міської ради,
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області про виселення з квартири
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного
обліку управлінням Державної
міграційної служби України в
Кіровоградській області відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство КБ «Приватбанк»
ставить питання про скасування рішення
суду, з підстав порушення, на його
думку, норм матеріального і
процесуального права та недоведеності
обставин, які суд вважав встановленими.
Просило суд апеляційної інстанції
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника банку Бистрова С.А., який
підтримав доводи апеляційної скарги,
заперечення проти доводів апеляційної
скарги ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_7, ОСОБА_4, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні
вказаного рішення відповідно до вимог
ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував
всі обставини справи та дав їм належну
оцінку.

Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
KGMDGA, за умовами якого Банк надав
позичальнику кредитні кошти в розмірі
20 000 доларів США шляхом видачі готівки
через касу на строк до 28 серпня 2017 року
включно у вигляді непоновлювальної
лінії на споживчі цілі, а також у
розмірі 2 080 доларів США 00 центів на
сплату страхових платежів у випадках
та в порядку, передбачених п.п.2.1.3 23.2.7
Договору, зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 0,92%
відсотків в місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту в
розмірі 1,50% відсотків від суми виданого
кредиту у момент надання кредиту,
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,20% відсотків від
суми виданого кредиту щомісяця в
період сплати, відсотки за дострокове
погашення кредиту згідно з п.3.11 даного
Договору та винагороди за проведення
додаткового моніторингу, згідно з п.6.2
Договору, в той час як Позичальник
зобов'язався використати кредит на
цілі, зазначені в Договорі, щомісячно
вносити платіж за користування
кредитними коштами в розмірі 317 доларів
США 69 центів, що складається із
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороди, комісії.

З огляду на зазначене між сторонами
існували договірні відносини, які
регулюються положеннями ст.ст.1048, 1054 ЦК
України.

Судом також встановлено, що в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором №KGMDGA від 29
серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 29
серпня 2007 року було укладено іпотечний
договір, посвідчений 29 серпня 2007 року
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за № 2677, за
умовами якого у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
Іпотекодавець надає Іпотекодержателю
в іпотеку майно: трикімнатну квартиру
під АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю
на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності № 45045 від
30 липня 2007 року, видане Кіровоградською
міською радою.

Зазначені обставини визнані сторонами,
та в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України є
такими, що не підлягають доказуванню.

Судом першої інстанції також
встановлено, що рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 14
липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за зазначеним вище
кредитним договором № KGMDGA від 29
серпня 2007 року в розмірі 20 125 доларів
США 54 центи. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ KGMDGA від 29 серпня 2007 року
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,1
кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка
належить на праві власності ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
№ 45045 від 30 липня 2007 року, виданого
Кіровоградською міською радою.

Рішенням колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 вересня
2010 року рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 14 липня 2010 року
в частині стягнення заборгованості
змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № KGMDGA від 29
серпня 2007 року в розмірі 18 484 доларів
США - боргу по кредиту, 615,78 доларів США -
боргу по процентах за користування
кредитом та 8 101,60 гривень - пені та
штрафу. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

Зазначені судові рішення набрали
законної сили, та відповідно до ст.124
Конституції України та ст.14 ЦПК України
є обов'язковими для виконання для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Як на підстави позовних вимог позивач
посилався на судове рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 14 липня 2010 року про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що є підставою для виселення
всіх мешканців, яким в порядку ст.40
Закону України «Про іпотеку» було
направлено письмову вимогу про
добровільне звільнення житлового
приміщення, яка (вимога) залишилася без
задоволення.

Судом також встановлено, що в порядку
примусового виконання судового
рішення постановою ст. державного
виконавця Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ Нетребою С.М. від
01 листопада 2013 року, закінчено
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-330/10,
виданого 05 листопада 2010 року
Ленінським районним судом м.
Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ KGMDGA від 29 серпня 2007 року в
розмірі 20 125 доларів США 54 центи. В
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № KGMDGA від 29
серпня 2007 року звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 48,1 кв.м., житловою
площею 29,4 кв.м., яка належить на праві
власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності № 45045 від 30 липня 2007
року, виданого Кіровоградською міською
радою, з тих підстав, що боржник працює
в ТОВ «Скайбокс» м. Кіровоград, просп.
Перемоги, 14.

В свою чергу, постановою державного
виконавця Кіровського ВДВС
Кіровоградського МУЮ від 24 січня 2014
року Пагутяк М.В. було відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-330,
виданого 05 листопада 2010 року
Ленінським районним судом м.
Кіровограда про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості в розмірі 19 100,42 доларів
США та 8 101,60 грн., судового збору в
розмірі 1 479,61 грн. та витрати на ІТЗ в
розмірі 30 грн., а всього 19 100,42 доларів
США та 9 611,21 грн.

В подальшому державним виконавцем
направлено розпорядження (ВП №41600000) з
виконавчим листом №2-330 за місцем
роботи боржника за виконавчим
провадженням ОСОБА_3, ТОВ «Скайбокс» за
адресою м. Кіровоград, пр. Перемоги,14, в
якому пропонувалося проводити
утримання з усіх видів заробітку
(доходу), що належить до виплати
боржнику, після відрахування податків,
в розмірі 20% відсотків боргу 19 100,42
доларів США та 9 611, 12 грн., з яких 10%
відсотків виконавчого збору в розмірі
961,12 та 1 910,04 долари США, та 50,21 грн. на
проведення виконавчих дій.

На підставі зазначеного виконавчого
розпорядження по підприємству, за
місцем роботи ОСОБА_3 було видано наказ
№7 від 10 квітня 2014 року, за яким
вирішено стягувати щомісячно з неї
утримання в розмірі 20% відсотків від
доходу, отриманого на ТОВ «Юей
Софтвер», яке є правонаступником ТОВ
«Скайбокс» після вирахування всі
податків, в рахунок погашення
заборгованості перед ПАТ КБ
«ПриватБанк».

З зазначеним порядком стягнення
заборгованості у зв'язку з примусовим
виконанням рішення суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
забезпеченим іпотекою, шляхом
звернення стягнення на заробітну плату
боржника за виконавчим провадженням,
погодився стягувач за виконавчим
провадженням ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до пункту 42 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року №5 суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України, ч. 3 ст. 33
Закону України «Про іпотеку» звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.109 ЖК України
виселення із займаного житлового
приміщення допускається з підстав,
встановлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

В пункті 43 постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року,
судам рекомендовано врахувати при
розгляді справ зазначеної категорії
те, що частиною четвертою статті 9,
статтею 109 Житлового кодексу України,
статей 39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк».

Судом першої інстанції правильно було
встановлено, що банком не було
дотримано вимог закону щодо
попередження відповідача ОСОБА_3 про
необхідність погашення заборгованості
за кредитним договором та виселення у
зв'язку із зверненням стягнення на
предмет іпотеки, а наявне у справі
попередження № 30.1.0.0/2-039 від 22 квітня 2013
року, яке, за твердженням представника
позивача, було надіслано банком 26
квітня 2013 року адресату згідно з
реєстром № 4115 згрупованих поштових
відправлень-рекомендованих листів із
повідомленням, та за відсутності
об'єктивних та достовірних даних,
якими, на переконання суду мають бути
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення, або ж
особистий підпис у даному
повідомленні, не містить відомостей
щодо належного повідомлення
відповідача та отримання нею
зазначеного повідомлення, при цьому
судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України
попереджено представника позивача про
наслідки невчинення процесуальних дій
в частині подання суду належних
доказів на обґрунтування позовних
вимог, то законних підстав для
виселення відповідача з обтяженої
іпотекою квартири не має.

Відповідно до довідки КРЕПу № 9 в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, крім
ОСОБА_3, 1981 року народження, також
чоловік ОСОБА_4, 1984 року народження., та
донька ОСОБА_5, 2007 року народження.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
виселення вказаних осіб, які
зареєстровані або проживають у спірній
квартирі, яка є предметом іпотеки, та на
яку звернуто стягнення за рішенням
суду, може відбутися тільки за умови
додержання встановленого законом
порядку, на підставі чого в цій частині
вимоги позовної заяви задоволенню не
підлягають.

Не ґрунтуються на вимогах закону, а
відтак є такими, що не підлягають
задоволенню, і вимоги позивача про
зняття з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України
відповідачів, оскільки, відповідно до
п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою тобто, виходячи
зі змісту зазначених норм закону,
прийняте рішення суду про виселення
відповідно є підставою дня зняття цієї
особи з реєстрації, і тільки після
цього можуть бути порушені інші
процедурні питання, зокрема, щодо
зняття з реєстраційного обліку,
зокрема, до суду відповідно до чинного
законодавства, може бути оскаржена
відмова реєстраційних органів в знятті
з реєстраційного обліку осіб відносно
яких є рішення суду про виселення.

Враховуючи вище викладене колегія
суддів апеляційного суду дійшла до
висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для його
скасування не має. Апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 18
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: