Справа №589/2068/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Стародубцева Л. О.Номер
провадження 22-ц/788/1730/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Бойка В. Б. , Шевченка В.
А.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 07 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа - орган опіки та піклування
Шосткинської міської ради Сумської
області,

про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним в частині
визначення розміру часток покупців та
визначення розміру часток покупців з
урахуванням вкладу кожного з них,

в с т а
н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в
інтересах свого малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вказаним
позовом, обґрунтовуючи його тим, що
16.06.2011 року вона, діючи в інтересах сина
як законний представник, продала
належну йому на праві власності
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 56701
грн. й одночасно у цей же день, діючи в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього сина як законний
представник, разом з співмешканцем
ОСОБА_3 придбали за 77625 грн. у спільну
часткову власність трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2 , в якій її та ОСОБА_3
частки становлять по 1/4, а сина ОСОБА_5 -
1/2. У вказаній квартирі стали мешкати
всі співвласники та спільна дочка
сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, але після
погіршення в 2013 році відносин з
відповідачем, ОСОБА_4 разом з дітьми
переїхала до житла її рідної сестри.

Посилаючись на те, що для купівлі цієї
квартири були витрачені кошти
малолітнього сина ОСОБА_7 у сумі 56701
грн., які були отримані від продажу
належної йому на праві власності
однокімнатної квартири, а також її та
ОСОБА_3 спільні сумісні кошти у сумі 20924
грн., позивачка вважає, що частки у
договорі не відповідають понесеним
ними витратам на її придбання.

Через не відповідність часток сина, так
як в проданій квартирі його частка була
як одна ціла, а у придбаній - стала
складати 1/2, вважає, що відбулось
порушення прав дитини та втрачено
співвідношення часток.

Просила суд визнати договір
купівлі-продажу від 16.06.2011 року, в
частині розміру часток покупців,
недійсним на підставі ч.6 ст.203 ЦК
України та визначити розмір їх часток
відповідно до вкладу кожного з них: їй
та ОСОБА_3 - по 1/7, а її сину - 5/7.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 07.08.2014 року
позов ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, що
був посвідчений 16.06.2011 року приватним
нотаріусом Шосткинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі за № 1017 - в
частині визначення часток покупців в
спірній квартирі як 1/2 за ОСОБА_5, а інша
1/2 в рівних долях між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визначено частку малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві власності на
квартиру АДРЕСА_3, на підставі договору
купівлі-продажу квартири, що був
посвідчений 16.06.2011 року приватним
нотаріусом Шосткинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі за № 1017, як 5/7
частини квартири, а решту 2/7 частки
квартири в рівних долях між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, тобто по 1/7 частині кожному.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що на придбання трикімнатної
квартири він витратив 20000 особистих
коштів, що відповідає його частці.
Вважає, що позивачка витратила на
придбання квартири лише частину коштів
сина, а саме 38812,50 грн., тобто половину
від вартості проданої квартири (56701
грн.), а відтак свою 1/4 частину квартири
вона придбала за кошти сина, а не за
спільні з ним кошти.

Заслухавши пояснення представника
відповідача ОСОБА_9, яка підтримала
скаргу з мотивів в ній наведених,
представника позивачки ОСОБА_10, який
заперечив проти її задоволення,
дослідивши матеріали справи й
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що малолітньому сину
позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з червня
2006 року належала на праві власності
однокімнатна квартира АДРЕСА_4,
загальною площею 34,6 кв.м, житловою - 17,6
кв.м (а.с.66-70).

З 2008 року до середини 2011 року у цій
квартирі проживали однією сім'єю
позивачка, її син, співмешканець ОСОБА_3
- відповідач у справі та їх спільна
дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

16.06.2011 року ОСОБА_4, діючи від імені
свого сина ОСОБА_5 як законний
представник, продала вказану квартиру
за 56701 грн. (а.с.57).

Згода на продаж квартири, що належала
малолітньому ОСОБА_5, надана його
батьком ОСОБА_11 та органом опіки та
піклування Шосткинської міської ради
(а.с. 62, 65).

Одночасно в цей же день, тобто 16.06.2011
року, ОСОБА_4, діючи від свого імені та в
інтересах сина ОСОБА_5 як законний
представник, а також ОСОБА_3, придбали
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 57,8 кв.м, житловою - 43,9
кв.м за 77625 грн. У власність покупців
передані й відповідно зареєстровані
частки нерухомості: 1/2 за ОСОБА_5 та 1/2 у
рівних долях за ОСОБА_4 та ОСОБА_3, тобто
по 1/4 частині (а.с. 71-77).

Для придбання своїх частин у квартирі
за цим договором ОСОБА_4 та ОСОБА_3
витратили грошові кошти, які є їх
особистою приватною власністю, що
підтверджується їх письмовою заявою
від 16.06.2011 року (а.с.86).

У придбаній сторонами квартирі
зареєструвалися ОСОБА_4, її син ОСОБА_5
та дочка ОСОБА_6 (а.с.31).

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу трикімнатної квартири
в частині визначення розміру часток
покупців, суд першої інстанції виходив
з того, що права малолітнього сина
позивачки порушені, так як визначений в
спірному договорі купівлі-продажу
квартири розмір його частки, є меншим
від понесених витрат на її придбання за
рахунок належних дитині коштів.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 6 ст.203 ЦК України передбачено,
що правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей" від 02.06.2005
року N 2623-IV держава охороняє і захищає
права та інтереси дітей під час
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна. Неприпустиме зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Відповідний дозвіл батька дитини та
органу опіки та піклування був
отриманий.

З матеріалів справи вбачається, що у
власності сина позивачки перебувала
однокімнатна квартира житловою площею
17,6 кв.м, а після придбання нової
квартири у його власність перейшла 1/2
частина квартири, де на його частку
припадає 21,95 кв.м житлової площі.
Сторони у справі володіють цією
квартирою спільно, у фактичному
користуванні малолітнього ОСОБА_5
знаходиться вся квартира, яка
складається з трьох житлових кімнат
площами 19,2 кв.м, 10,5 кв.м та 14,2 кв.м, що
виключає будь-яке зменшення чи
обмеження житлових прав та інтересів
малолітнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
порушення житлових прав дитини при
визначенні часток під час придбання
трикімнатної квартири не було, а
навпаки, житлові умови малолітнього
ОСОБА_5 внаслідок укладеного правочину
поліпшилися.

Не вбачається порушення інтересів
дитини і у розумінні статті 3 Конвенції
"Про права дитини", схваленої
резолюцією 44 сесії Генеральної
Асамблей ООН від 20.11.1989 року №44/25 щодо
самого дозволу органу опіки та
піклування на вчинення спірного
правочину, так і дій нотаріуса при його
посвідченні.

Доказів, які б підтверджували
порушення як суб'єктивного права
малолітнього, тобто самого права на
житло, так і тих інтересів, що
обумовлені особливим правовим
статусом прав і інтересів дитини,
позивачка суду не надала, чим не довела
викладені в позові вимоги.

За таких обставин та враховуючи, що
житлові права та інтереси дитини у
розумінні вимог ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 12 Закону
України "Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей" не порушені, підстави для
визнання правочину недійсним
відповідно до ч. 6 ст.203 ЦК України
відсутні.

Не ґрунтуються на нормах права вимоги
ОСОБА_4 в частині визначення розміру
часток покупців з урахуванням вкладу
кожного з них.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 357 ЦК
України частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом. Якщо розмір часток у праві
спільної часткової власності не
встановлений за домовленістю
співвласників або законом, він
визначається з урахуванням вкладу
кожного з співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.

Враховуючи, що при укладенні договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за
домовленістю співвласників були
встановлені їх частки у праві спільної
часткової власності на квартиру
відповідно до витрачених ними
особистих коштів на її придбання,
питання про збільшення частки кожного
з них може бути вирішене з урахуванням
положень ч.3 ст. 357 ЦК України, а не у
спосіб, обраний ОСОБА_4

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції на підставі п. 4 ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України та
враховуючи, що позов задоволенню не
підлягає, а також те, що при зверненні з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 частково
сплатив судовий збір у сумі 121,80 грн., не
доплативши 60,90 грн. за розгляд
оскаржуваного рішення апеляційним
судом, з ОСОБА_4 в дохід держави слід
стягнути 60,90 грн. та 121,80 грн. на користь
апелянта в рахунок понесених ним
судових витрат.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст.
309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 07 серпня 2014
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 60 грн.
90 коп. судового збору та на користь
ОСОБА_3 - 121 грн. 80 коп. компенсації
понесених судових витрат за розгляд
справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -