№пр.2/521/399/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:
головуючого судді -
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одеси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління державної
міграційної служби України в Одеській
області в особі Малиновського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування, суд
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління державної
міграційної служби України в Одеській
області в особі Малиновського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області та
неодноразово уточнюючи позовні вимоги,
просить визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, квартирою АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує
тим, що їй на праві власності, на
підставі договору дарування,
реєстровий № 7158 від 01 листопада 2006 року
належить квартира АДРЕСА_1. Право
власності на квартиру зареєстровано 26
квітня 2007 року у КП «ОМБТІ та РОН» за
реєстровим № 15830665, номер запису 2589 в
книзі: 649пр-46. У цієї квартирі
зареєстрований відповідач по справі -
її брат, ОСОБА_2, який фактично проживає
в АДРЕСА_1. Позивач вказує, що особисто
сплачує всі комунальні послуги за
квартиру, а реєстрація відповідача за
спірною адресою, чинить їй перешкоди у
володінні, користуванні та обмежує її
права, як власника квартири.
В судовому засіданні позивач та її
представнк підтримали позовні вимоги у
повному обсязі, просили суд позов
Відповідач та його представник
позов не визнали, просили у його
задоволенні відмовити, мотивуючи сваї
вимоги тим, що на теперішній час
позивач вже не є власницею квартири
АДРЕСА_1, а тому вказані позовні вимоги
є цілком безпідставіними.
Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, оцінивши наявні докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
заявлені вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що
19 листопада 1964 року на ім'я ОСОБА_5 було
видано обмінний ордер на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, розміром 21,4 кв.м. на
склад сім'ї : ОСОБА_5 та його дружини
Згідно довідки про стан сім'ї та
прописку, у спірній квартирі були
зареєстровані - ОСОБА_5 з 1964 року, ОСОБА_2
з 1980 року, ОСОБА_1 з 1984 року, ОСОБА_3 з 2000
року, ОСОБА_3 з 2000 року. Через деякий час,
ОСОБА_3 та ОСОБА_3 знялися з реєстрації
за зазначеною адресою.
В подальшому ОСОБА_5 з метою
поліпшення житлових умов
реконструював вказану квартиру,
внаслідок чого її площа збільшилася до
Рішенням Малиновського районного
суду м.Одеси від 13 червня 2006 року за
ОСОБА_5 визнано право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 82.1 кв.м., що
складається із: 1-й поверх: жила кімната
площею 20.6 кв.м., кухні площею 10.-
кв.м.,коридор площею 6.5 кв.м., санвузол
площею 3.2 кв.м.; 2-й поверх: жила кімната
площею 19.4 кв.м., жила кімната площею 16.8
кв.м., коридор площею 3.6 кв.м., балкон
площею 2.0 кв.м. (справа № 2-28232006).

В технічному паспорті,
виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» від 14
вересня 2006 року помилково було вказано,
що вказана квартира належить ОСОБА_5 на
підставі рішення Малиновського
районного суду м.Одеси від 11 травня 2006
року (справа № 28232006).

Згідно Договору дарування від 01
листопада 2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу, ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за №7158,
ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 82.1 кв.м.
Вказаний договір зареєстровано в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно від 26.04.2007 року за
реєстр. №15830665.

Як вказує відповідач, про
зазначений договір дарування йому
стало відомо лише у 2012 році, при
ознайомленні з матеріалами цієї
цивільної справи.

Не погодившись з рішенням
Малиновського районного суду м.Одеси
від 13 червня 2006 року, відповідач подав
на нього апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що суд першої інстанції при
вирішення спору не залучив всіх
проживаючих у спірній квартирі, чим
було порушено їх права, у тому числі і
відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 21 лютого 2013 року рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 13 червня 2006 року залишено без зміню
На час розгляду справи апеляційною
інстанцією, батько сторін, ОСОБА_5,
помер.

В подальшому, відповідач, ОСОБА_2
оскаржив рішення суду першої та
апеляційної інстанції в касаційному
порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2013 року,
рішення Малиновського районного суду
від 13 червня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
21 лютого 2013 року було скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції. При розгляді
касаційної скарги, суд касаційної
інстанції вказав на те, що суди не
врахували правила статті 61 ЖК України,
не з'ясували обсяг прав наймача та
членів його сім'ї, відповідно до
укладеного ними договору найму, не
визначилися як з видом правовідносин,
які склалися між позивачем та органом
місцевого самоврядування у зв'язку з
наймом квартири у будинку комунальної
власності, так із предметом судового
спору та обставинами, які підлягають
доказуванню у справі.

При новому розгляді справи
Малиновський районний суд м.Одеси
залучив в якості правонаступника
померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_1. Ухвалою
Малиновського районного суду м.Одеси
від 23 жовтня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору - ОСОБА_2 про
визнання права власності, було
залишено без розгляду.

В подальшому, ОСОБА_2 звернувся до
Малиновського районного суду м.Одеси з
позовом до ОСОБА_1 про визнання
договору дарування квартири АДРЕСА_1
недійсним.

Рішенням від 28 березня 2014 року
Малиновський районний суд м.Одеси
визнав недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 01 листопада 2006
року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 (справа № -ц).
Рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд зазначає, що в результаті
скасування судового рішення про
визнання права власності за ОСОБА_5 на
реконструйовану квартиру та залишення
позовних вимог правонаступника ОСОБА_5
- ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору - ОСОБА_2 про
визнання права власності - без
розгляду, змінився правовий статус
спірної квартири, яка є предметом
договору дарування від 01 листопада 2006
року.

Таким чином, аналізуючи
вищевикладене, суд прийшов до висновку
про те, що оскільки право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 на
даний час у позивача ОСОБА_1 відсутнє,
вона не має жодних підстав вимагати, як
власник житла на підставі зазначених в
позові правових норм, визнавати ОСОБА_2
втратившим право користування
житловим приміщенням вищезазначеної
квартири.

Згідно до статті 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
право користування та розпорядження
своїм майном.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВССУ
від 01.03.2013 №3 "Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ" встановлено, що вирішуючи
питання про відкриття провадження у
справі, суди повинні виходити з того, що
відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17), Господарським процесуальним
кодексом України (статті 1, 12),
Кримінальним процесуальним кодексом
України або Кодексом України про
адміністративні правопорушення
віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Судом було допитано у якості свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, які у судовому
засіданні повідомили, що ОСОБА_2
тривалий час не проживає за спірною
адресою з причин наявності конфліктної
ситуаціїї з ОСОБА_1, а також з причин
сдачі нею спірної квартири у найм.

Суд критично ставиться до показів
свідків з боку позивача, а саме ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про те,
що ОСОБА_2 тривалий час не проживає в
спірній квартирі, тому як позивач,
ОСОБА_1 на теперішній час не є власником
спірної квартири, у зв'язку з чим не має
юридичних підстав для звернення з
вказаним позовом до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим, тобто ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.,ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.

На підставі вище викладеного,
враховуючи вказані обставини, суд
вважає, що у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 такою
особою, що втратила право користування
житловим приміщенням, квартирою
АДРЕСА_1 - слід відмовити у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 16, 60, 61, 208-209,
212-215, 218 ЦПК України, ст.391 ЦК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Малиновський РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області, про визнання особи
такою, що втратила право користування -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
Буран О.М.

07.10