Справа № 265/2476/14-ц
Провадження № 2/265/1455/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарях Хайтуловій Я.В.,
Федоровій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № MR26RХ10070186 від 19
грудня 2006 року у розмірі 30710,61 гривень. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що відповідно до
укладеного кредитного договору
відповідачка отримала у ПриватБанку
кредит у розмірі 1475,25 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Погашення заборгованості за кредитом
здійснюється шляхом внесення
позичальником грошових коштів
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.
Відповідачка зобов'язання за договором
належним чином не виконує, внаслідок
чого, станом на 07 квітня 2014 року має
заборгованість в сумі 35322,82 гривень, яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 66,68 гривень,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 10911,73 гривень,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 239,04
гривень, пені за несвоєчасність
виконання заборгованості за договором
в сумі 24105,37 гривень, також штрафи
відповідно до пункту 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг в сумі 500,00
гривень (фіксована частина) та в сумі
1438,60 гривень (процентна складова).
Оскільки судовим наказом
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя від 13 січня 2009 року з
відповідачки стягнуто 6550,81 гривень,
просила стягнути з ОСОБА_1 30710,61 гривень.

Представник позивача - Пархоменко М.О.,
яка діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та
додатково повідомила наступне. Грошові
кошти, відповідно до укладеного
договору, Банк відповідачці надав на
умовах, встановлених у договорі. Однак,
відповідачка належним чином взяті на
себе зобов'язання по договору не
виконувала, щомісячні платежі не
вносила. У зв'язку з чим, ПриватБанк 13
січня 2009 року звернувся до
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя з заявою про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПриватБанку заборгованість,
яка станом на 17.11.2008 року складала 6550,81
гривень. Заява судом задоволена,
судовий наказ винесено 13 січня 2009 року.
Поступово з пенсії відповідачки
проводилися утримання. Просила
стягнути з відповідачки
заборгованість з урахуванням
стягнутих судовим наказом сум у
розмірі 30710,61, а саме: заборгованість по
процентам у розмірі 8017,69 гривень, пеню
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором у розмірі 20754,32 гривень, та
штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг в
сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та
в сумі 1438,60 гривень (процентна
складова). Просила позовні вимоги
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не
визнала та пояснила, що заборгованості
за кредитним договором, укладеним у 2006
році з ПриватБанком вона не має, усі
платежі оплачувала своєчасно, однак
квитанції не зберегла, тому як вважала,
що вони вже не потрібні у зв'язку з тим,
що пройшло багато часу. Крім того
зазначила, що про судовий наказ,
виданий Іллічівським районним судом у
2009 році, їй відомо не було, тому як вона
змінила місце проживання. Дійсно, вона
помітила, що з пенсії проводяться
відрахування, однак вважала, що ці
утримання проводяться на користь КП
«Маріупольтепломережа». Просила в
задоволені позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_4, діюча
на підставі договору про надання
правової допомоги, позовні вимоги не
визнала та пояснила, що оскільки
договір про збільшення строку позовної
давності не був укладений між
сторонами в письмовій формі, то
необхідно застосувати загальний строк
позовної давності, тобто три роки, який
сплинув 12 січня 2012 року. У разі
незастосування судом строку позовної
давності просила врахувати, що розмір
пені є явно завищеним, не відповідає
принципам справедливості, сумлінності
та розумності. Вважає, що відсутні
правові підстави для задоволення вимог
в частині стягнення фіксованої частини
штрафу у розмірі 500 гривень, оскільки
він не відповідає поняттю неустойки,
яка не може бути фіксованою. Просила
врахувати матеріальній стан
відповідачки, яка є пенсіонеркою, та
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Закрите акціонерне товариство
комерційний Банк «ПриватБанк» було
перейменоване у Публічне акціонерне
товариство комерційний Банк
«ПриватБанк» (а.с.26).

19 грудня 2006 року між ПриватБанком та
ОСОБА_1 укладений кредитний договір №
MR26RХ10070186, за умовами якого Банк
зобов'язується надати Позичальникові
споживчий кредит у розмірі 1475,25 гривень
з умовами сплати за користування
кредитом відсотків у розмірі 24,00 % на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту, з кінцевим строком
повернення 19 грудня 2007 року.

Погашення заборгованості здійснюється
в порядку та строки відповідно до
Заяви та Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт). Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку - щомісяця в
період сплати, за який приймається
період з « 11» по « 15» число кожного
місяця відповідачка повинна надавати
Банку грошові кошти (щомісячний платіж)
в сумі 159,66 гривень для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов. З
вказаною заявою та Умовами
відповідачка була ознайомлена 19 грудня
2006 року під підпис (а.с.а.с. 46, 10-17).

Позивач виконав свої зобов'язання,
надавши кредитні кошти, обумовлені
Договором, що не оспорюється сторонами.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що
відсутність у боржника необхідних
коштів не є підставою для звільнення
від відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Факт укладення договору та отримання
споживчого кредиту відповідачкою не
заперечується.

На підтвердження доводів ОСОБА_1 про
своєчасне погашення щомісячних
платежів згідно умовам договору та
відсутність заборгованості за
кредитом, останньою не надано жодного
доказу. Як пояснила відповідачка у
судовому засіданні, усі квитанції, що
підтверджують оплату кредиту, нею
знищені.

Проте, за даними ПАТ БК «ПриватБанк» за
період з 19 грудня 2006 року по 19 грудня 2007
року погашення заборгованості за
кредитними договором № MR26RХ10070186
ОСОБА_1 не відбувалося.

Відповідно до судового наказу
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя 2н-4/2009 від 13 січня 2009 року з
ОСОБА_1 на користь ПриватБанку стягнуто
заборгованість за користування
кредитом в сумі 6550,81 гривень та судові
витрати.

Ухвалою Іллічівського районного суду
міста Маріуполя від 14 липня 2014 року за
заявою ОСОБА_1 вищевказаний судовий
наказ було скасовано.

Як пояснила відповідачка, грошова сума
у розмірі 6550,81 гривень майже у повному
обсязі з неї утримана з пенсії. При
цьому, їй не було відомо цільове
призначення списання зазначених
грошів, вона гадала, що утримання
проводяться на користь КП
«Маріупольтепломережа». Проте доказів
на підтвердження того, що відповідачка
не знала про щомісячні утримання з її
пенсії грошових коштів на погашення
заборгованості за кредитним договором,
отримуючи при цьому пенсію в меншому
розмірі, останньою суду не надано.

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що у
раз відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Звернення до суду з вимогами про
повернення усіх сум за кредитним
договором, не є односторонньою
відмовою від договору, а є наслідком
невиконання або неналежного виконання
боржником своїх договірних
зобов'язань. Зобов'язання припиняються
виконанням проведеним належним чином
(а не в силу винесеного судом рішення).

Згідно до ст. 534 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором:

1) у першу чергу відшкодовуються
витрати кредитора, пов'язані з
одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачується
проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Згідно до пункту 4.3. кредитного
договору, кошти для погашення
заборгованості направляються для
сплати, перш за всього, для
відшкодування витрат/ збитків Банку
згідно п.3.2.11,3.3.8 цих Умов, надалі пені
згідно розділу 5 цих Умов, надалі -
простроченої комісії по Кредиту,
надалі - простроченої винагороди,
надалі - прострочених відсотків по
Кредиту, надалі простроченої
заборгованості за Кредитом, частина
суми, що залишилася ( у т.ч. сума, надана
Позичальником понад суми щомісячного
платежу), направляється на погашення
заборгованості за Кредитом.

Як вбачається із наданого позивачем
розрахунку заборгованості відповідно
до умов кредитного договору, та з
урахуванням сплаченої частково суми за
судовим наказом, розмір
заборгованості ОСОБА_1 станом на 07
квітня 2014 року складає 35322,82 гривень, а
саме 66,68 гривень заборгованість за
кредитом, 10911,73 гривень заборгованість
по процентам за користування кредитом,
239,04 гривень заборгованість по комісії
за користування кредитом, 24105,37 гривень
пеня за несвоєчасність виконання
заборгованості за договором, також
штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг в
сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та
в сумі 1438,60 гривень (процентна
складова), а з урахуванням стягнутої
грошової суми за судовим наказом у
розмірі 6550,81 гривень, розмір
заборгованості складає 30710,61 гривень.

Цей розрахунок відповідачем не
спростований.

Разом з тим, як вбачається з додаткових
пояснень представника позивача від 30
вересня 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк»
просить стягнути з відповідачки
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 8017,69
гривень, пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором у розмірі 20754,32
гривень та штрафи у розмірі 500,00 гривень
(фіксована частина) та 1438,60 гривень
(процентна складова). Тому суд,
виходячи з наданих пояснень, розглядає
справу в межах заявлених позовних
вимог.

При цьому, суд не може погодитися з
розміром пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, нарахованим
Банком, за наступних підстав.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

З урахуванням того, що пеня стягується
за один рік і що позивачем, як
вбачається з наданого розрахунку
заборгованості з квітня 2013 року пеня за
несвоєчасне виконання відповідачкою
зобов'язань за договором
нараховувалася у розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, суд вважає, що
розмір пені, який має бути стягнутий з
відповідачки становить 4329,5 гривень
(8017,69 гривень х 0,15 : 100% х 360 днів).

Крім того, згідно з п. 5.3 Умов розмір
штрафу становить 500 гривень + 5% від суми
заборгованості. Оскільки загальний
розмір заборгованості відповідачки
становить 12347,19 гривень, з неї підлягає
стягненню штраф (процентна складова) у
розмірі 500 гривень + 617,35 гривень,
виходячи з того, що (8017,69 гривень + 4329,5
гривень) х 5 : 100 = 617,35 гривень.

Таким чином, в межах заявлених позовних
вимог з відповідачки на користь
позивача підлягає стягненню
заборгованість за кредитним договором
в загальній сумі 13464 (тринадцять тисяч
чотириста шістдесят чотири) гривни 54
копійки, що складається із
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 8017,69
гривень, пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором у
розмірі 4329,5 гривень та штрафів у
розмірі 500 гривень та 617,35 гривень.

Стосовно заявленого представником
відповідачки клопотання щодо
застосування строку позовної давності,
слід зазначити наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 першою ст. 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Згідно ст.. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

За змістом вказаних норм перебіг
позовної давності переривається
поданням заяви про видачу судового
наказу та починається заново з
поданням відповідного позову після
скасування судового наказу.

У заяві ОСОБА_1 на отримання кредиту
вказано, що вона ознайомлена та згодна
з Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
(Стандарт), які були надані їй в
письмовій формі і згодна з тим, що її
заява про надання кредиту разом із
запропонованими Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка» (Стандарт), Тарифами
складає між нею та Банком
кредитно-заставний договір (а.с. 216).

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років, що відповідає ч.
1 ст. 259 ЦК України.

Судом встановлено, що 13 січня 2009 року
Іллічівським районним судом міста
Маріуполя Донецької області був
виданий судовий наказ про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості за кредитним договором
у сумі 6550,81 гривень (а.с. 5), виконавче
провадження досі триває, а 14 липня 2014
року за заявою відповідачки
вищевказаний судовий наказ було
скасовано, у зв'язку з чим з цього часу
перебіг строку позовної давності
почався заново.

За таких обставин позивачем не
пропущений строк позовної давності за
спірними вимогами.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову підлягають перерозподілу в
порядку ст..88 ЦПК України судові
витрати та з відповідачки підлягають
стягненню на користь банку витрати,
пов'язані із сплатою судового збору у
розмірі 243 гривни 60 копійок.

Керуючись ст.ст.88, 213-215 ЦПК
України , суд -

В И
Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІН НОМЕР_1, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ MR26RX10070186 від 19 грудня 2006 року у
розмірі 13464 (тринадцять тисяч чотириста
шістдесят чотири) гривни 54 копійки, що
складається із заборгованості по
процентам за користування кредитом у
розмірі 8017,69 гривень, пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 4329,5 гривень та
штрафів у розмірі 500 гривень та 617,35
гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
витрати, пов'язані із сплатою судового
збору у розмірі 243 гривни 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
оголошення або у разі неприсутності
сторін під час проголошення судового
рішення протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова