Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/1042/14-ц
№
провадження 2/453/421/14
09.10.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді
з участю секретаря Корнута
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю
третьої особи - Сколівського районного
сектору державної міграційної служби
України у Львівській області про
усунення перешкоду у користуванні
будинком шляхом виселення та заняття з
Позивач ОСОБА_1 22.07.2014 року звернулася в
суд з позовною заявою, яку 27.08.2014 року
уточнила та просить зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод
у користуванні будинком АДРЕСА_1,
шляхом зняття останнього з реєстрації
у вищевказаному будинку. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідач
фактично не проживає у вказаному
будинку з 2006 року, тобто з моменту
розірвання шлюбу з її дочкою ОСОБА_3.
Вона є одноосібним власником будинку
АДРЕСА_1. Таким чином зазначає, що
відповідач чинить їй перешкоди,
зокрема порушує її право власності
щодо вказаного будинку, тобто право
вільно ним володіти, користуватись і
розпоряджатись, так як добровільно не
може звільнити житлове приміщення,
знятися з реєстрації. Оскільки
відповідач добровільно не може
виселитись та знятися з реєстрації із
належного їй на праві власності
будинку і тим самим усунути їй
перешкоди щодо вільного володіння,
користування та розпорядження таким
майном, вона була змушена звертатись до
суду із даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, однак до початку розгляду
справи судом по суті належним чином
уповноважений представник позивача
ОСОБА_3 подала заяву вх. № 4365 від 09.10.2014
року (а. с. 26), в якій позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, просила
позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві (а. с. 3) та
заяві про уточнення позовних вимог (а.
с. 15-16), а справу розглянути у її
відсутності та відсутності позивача за
наявними у ній доказами. Не
заперечувала щодо проведення заочного
розгляду справи та ухвалення заочного
рішення за результатами розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином
повідомлявся про знаходження на
розгляді у суді даної цивільної справи,
а також про дату, час та місце судового
засідання у такій справі, про що
свідчить оголошення у пресі - газеті
«Високий замок» (а. с. 24). Він у судове
засідання не з'явився, про причини
своєї неявки не повідомив, заяви про
розгляд справи у його відсутності не
подав.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору Сколівський районний
сектор ДМС України у Львівській
області явку компетентного
представника у судове засідання не
забезпечила, хоча була належним чином
повідомленою про дату, час та місце
судового засідання у справі. Заяви про
розгляд справи за відсутності належним
чином уповноваженого представника до
суду не подала.

З огляду на вказане, у відповідності до
ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України, з
урахуванням позиції належним чином
уповноваженого представника позивача
ОСОБА_3, викладеної у згаданій вище
заяві, ухвалив проводити заочний
розгляд справи на підставі наявних у
ній доказів.

Таким чином, у судове засідання не
з'явилися всі особи, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи у
разі, якщо відповідно до положень
вказаного Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутністю осіб, які
беруть участь у справі, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу
даної цивільної справи за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи та давши
належну оцінку доказам по справі, суд
вважає, що позовні вимоги є підставними
та підлягають до задоволення, виходячи
з наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 є власником будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданого виконавчим
комітетом Сколівської районної Ради
народних депутатів Львівської області
від 25.10.1989 року (а. с. 5).

У вказаному будинку по даний час
зареєстрований, однак не проживає
фактично відповідач ОСОБА_2. Так, згідно
довідки вих. № 1131, виданої виконавчим
комітетом Нижньорожанківської
сільської ради Сколівського району
Львівської області від 18.07.2014 року (а. с.
6) останній зареєстрований у АДРЕСА_1. Як
вбачається з рекомендованих
повідомлень, що повернулися на адресу
суду із довідками відділення поштамту
про причини невручення поштового
відправлення (а. с. 11, 19), відповідач
ОСОБА_2 за зазначеною вище адресою не
проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК Української РСР із змінами та
доповненнями власник має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї та інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону №
475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року» та
Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316,
317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належить
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391
вказаного Кодексу власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української
РСР із змінами та доповненнями, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. З огляду на вказане,
право члена сім'ї власника будинку
(квартири) користуватися цим житлом
існує лише за наявності у власника
права приватної власності на це майно,
а тому виникнення права членів сім'ї
власника житла на користування ним та
обсяг цього права залежить від
виникнення у власника житла права
власності на нього. Таким чином, права
членів сім'ї власника будинку
(квартири) на об'єкт власності є
похідним від права самого власника.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 не є членами сім'ї позивача
ОСОБА_1, оскільки її дочка ОСОБА_3 19.10.2006
року розірвала шлюб із своїм чоловіком
ОСОБА_2, що підтверджується копією
свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1, виданого відділом РАЦС
Сколівського РУЮ Львівської області
від 19.10.2006 року (а. с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1, як власник будинку
АДРЕСА_1, позбавлена можливості вільно
володіти, користуватися та
розпоряджатися ним.

Виходячи із заявлених позовних вимог,
аналізу матеріалів справи та
враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вимоги позивача ОСОБА_1 є
підставними та обґрунтованими,
доведені матеріалами справи і
підлягають до задоволення у повному
обсязі. Зокрема, відповідача ОСОБА_2
слід зобов'язати усунути перешкоди у
користуванні позивачем ОСОБА_1
належним їй на праві власності
будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення
відповідача та зняття його з
реєстрації за вказаною адресою.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 88, 197, 209, 212-215,
218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_1 належним їй на
праві власності будинком АДРЕСА_1
шляхом виселення з вказаного будинку
із зняттям з реєстрації ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте Сколівським районним
судом Львівської області за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем у загальному
порядку шляхом подання до апеляційного
суду Львівської області через
Сколівський районний суд Львівської
області апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин