АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5416/14
Головуючий 1 інстанції -
Категорія - право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 07 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 в особі його матері
ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах
дітей Дзержинського району,
Дзержинський районний відділ у місті
Харкові Головного управління
Державної міграційної служби в
Харківській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зняття з
реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, у якому просить визнати
ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_3
такими, що втратила право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Також просить зобов'язати відсутню за
спірною адресою відповідачку, ОСОБА_1,
усунути перешкоди в користуванні
вказаною квартирою, зобов'язавши
Дзержинський районний відділ у місті
Харкові Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області зняти ОСОБА_1 та
малолітнього ОСОБА_3 з реєстраційного
обліку за спірною адресою.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що їй належить на праві
власності квартира за адресою АДРЕСА_1.
У 2008 році в данну квартиру вона
прописала шляхом реєстрації свою
невістку ОСОБА_1 та її малолітнього
сина ОСОБА_3.

Як свідчить акт депутата Харківської
міської ради ОСОБА_4 від 02.07.2013 № 19-20/62
ОСОБА_1 разом із своїм сином з дня
реєстрації в 2008 році не мешкали та не
мешкають у спірній квартирі. Позивач
вказала, що 02 серпня 2013 року ухвалою
Жовтневого районного суду м. Харкова
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який є сином
позивача, розірвано і відповідачка
змінила місце свого проживання, її
особистих речей в квартирі немає. Крім
того, при розлучені вона отримала у
власність великий приватний будинок за
адресою: в АДРЕСА_2 з надвірними
будівлями, житлвою площею 106,6 кв. м.,
загальною площею 556,6 кв. м. Але не
зважаючи на те, що ОСОБА_1, не проживала
та не проживає в квартирі за вказаною
адресою, вона не бажає знятися з
реєстрації.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
суду першої інстанції двічі не
з'явилася, про день та час слухання
справи була повідомлена своєчасно та
належним чином про що свідчать
матеріали справи. Надала до суду
письмові заперечення, в яких позовні
вимоги не визнала просила відмовити у
їх задоволенні.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Дзержинського району у
судове засідання не з'явився, надав до
суду заяву в якій просить слухати
справу без участіпредставника та при
винесенні рішення просить врахувати
інтереси дитини.

Представник третьої особи
Дзержинського районного відділу у
місті Харкові Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області у судове засідання
не з'явився, про час дату та місце
розгляду справи повідомлений
своєчасно та належним чином.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м.Харкова від 07 квітня
2014 року частково задоволено позов
ОСОБА_2. Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_3
такими що втратили право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов»язано Дзержинський районний
відділ у місті Харкові Головного
управління Державної міграційної
служби в Харківській області зняти
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернулася з апеляційною
скаргою, просить скасувати заочне
рішення районного суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказує на те, що
постійно проживає з малолітньою
дитиною ОСОБА_3 у спірній квартирі за
адресою АДРЕСА_1. Зазначає, що протягом
всього часу, коли вона зареєстрована за
вищевказаною адресою підтримувала
грошовою допомогою ОСОБА_2, сплачувала
комунальні послуги та інші видатки,
пов'язані з утриманням квартири, що
підтверджується відповідними
квитанціями. Посилається на те, що
будинок АДРЕСА_2, який зареєстрований
за нею на праві власності був куплений
в кредит, який на даний час є не
погашеним і у неї немає коштів для
регулярних платежів по кредиту, тому
його можуть відібрати в погашення
кредиту.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення,
в якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Судова колегія вважає , що заочне
рішення районного суду винесено при
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи; не доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими;
висновки суду не відповідають
обставинам справи; судом порушено
норми процесуального права та
неправильно застосовано норми
матеріального права, що відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України є підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання останньої такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка та її малолітній син
більш ніж один рік, а саме з 2008 року не
мешкають у спірній квартирі АДРЕСА_1
без поважних причин, не здійснює сплату
витрат за комунальні послуги, не
приймає участі у поточних ремонтах
вказаної квартири, у зв'язку з чим
втратила право користування
вищевказаною житловою площею.

Судова колегія такі висновки вважає не
правильними та зробленими не у
відповідності із зібраними доказами.

Матеріали справи свідчать, що
позивач ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1( а. с.6,7) .

Відповідно довідки КП «Жилкомсервіс»
за вищезазначеною адресою
зареєстровані позивач ОСОБА_7,
відповідачка ОСОБА_1, та її
неповнолітній син ОСОБА_3 2003 року
народження.

Звертаючись до суду з позовом
позивачка вказала, що згідно акту
обстеження матеріально - житлових умов
№19-20/62 від 02.07.2013 складеного депутатом
Харківської міської ради ОСОБА_4,
вбачається, що ОСОБА_1 та її дитина
ОСОБА_3 не проживають за адресою
АДРЕСА_1 з моменту реєстрації (2008 року).
В акті не зазначено чи маються в
квартирі речі ОСОБА_1 та її дитини
ОСОБА_3. Не зазначено чим саме
підтверджується їх відсутність в
спірній квартирі.

Між тим, в судовому засіданні
апеляційного суду позивач вказала, що
відповідачка користувалася квартирою,
з її дозволу у вказаній квартирі
влаштувала власний дитячий садок
«Антошка» , який працював до 01 вересня
2014 року. Вона, позивачка, також
працювала в цьому дитячому садку та
проживала в іншому місці. Відповідач
сплачувала комунальні послуги та
орендну плату за спірну квартиру.

Відповідач також в поясненнях на
позовну заяву та в апеляційній скарзі
вказує, що користується спірною
квартирою, проживає в ній. .Зазначене
свідчить, що відповідачка
користувалася спірною квартирою до 01
вересня 2014 року. Оплата комунальних
послуг по вказаній квартирі
відповідачкою ОСОБА_1 підтверджується
квитанціями ( а. с. 31-36, 39-43). Отримання
позивачем орендної плати від
відповідача ОСОБА_1 підтверджується
розписками ( а. с.37, 38). Також відповідач
вказала, що на момент складення акту
вона знаходилася у родичів, але суд не
перевірив це та не допитав свідків щодо
цього факту.

Посилання позивачки, що відповідач
ОСОБА_1 при розлученні з її сином ОСОБА_5
отримала у власність будинок за
адресою АДРЕСА_2, в якому проживає
разом з дитиною спростовується
письмовими поясненнями відповідача. З
вказаних пояснень вбачається, що
відповідачка разом з дитиною проживає
у спірній квартирі постійно, вказана
квартира є її єдиним місцем проживання.
Зазначене позивачем не спростовано та
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 71 Житлового
Кодексу України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Згідно статті 72 Житлового Кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року із змінами, внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного суду
України №2 від 10.3.1989 №13 від 25.12.92 №15 від
265.05.98 про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України - у справах
про визнання наймача або членів його
сім'ї таким, що втратили право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. Коли відсутній
повернувся на жилу площу за згодою
членів сім'ї, його не можна вважати
таким що втратив право на жилу площу.
Якщо ж він вселився в жиле приміщення
всупереч волі членів сім'ї і був
відсутнім понад встановлені строки без
поважних причин, то суд вправі визнати
його таким, що втратив право на жилу
площу.

За таких обставин суд першої інстанції
безпідставно дійшов висновку, що
відповідачка та її малолітній син без
поважної причини тривалий час , більше
одного року,не проживають в спірній
квартирі та тому втратили право
користування спірною квартирою.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала доказів, що
відповідачка ОСОБА_1 та її малолітній
син ОСОБА_3 більш ніж один рік, не
мешкають у спірній квартирі без
поважних причин, відповідачка не
здійснює оплату витрат за комунальні
послуги, не приймає участі у поточних
ремонтах вказаної квартири.

Виходячи з наведеного колегія
суддів, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 309,
313, 314,316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити .

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 07 квітня
2014 року скасувати, постановити нове
рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_3 в особі його матері
ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах
дітей Дзержинського району,
Дзержинський районний відділ у місті
Харкові Головного управління
Державної міграційної служби в
Харківській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зняття з
реєстрації у повному обсязі.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: