Справа № 1320/552/12
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/5913/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Сколівського районного суду
Львівської області від 4 червня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору
дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що ОСОБА_4 набув
право власності на земельну ділянку
27.04.2012 року, незаконно, оскільки 6.03.2012
року на все майно відповідача був
накладення арешт постановою
Галицького ВДВС ЛМУЮ, а тому даний
правочин є незаконним та таким, що
спрямований на уникнення
відповідальності відповідача перед
позивачем за рішенням про стягнення
боргу. Наголошує на тому,що оспорюваний
договір дарування укладено з
порушенням ст.41 Конституції України,
ст.328 ЦК України, ст.57 ЗУ «Про виконавче
провадження». Просить рішення
скасувати

та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

16 грудня 2011 року Галицьким районним
судом м.Львова видано виконавчий лист
про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5
91233 грн. боргу, 932,32 грн. судового збору
та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.
(а.с.9)

7 лютого 2012 року державним
виконавцем ВДВС Сколівського РУЮ
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-2392 з
накладенням арешту на земельну ділянку
площею 0,0800 га для будівництва та
обслуговування житлового
будинку-державний акт ЯЄ № 564623 , що
належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.10)

17 лютого 2012 року начальником ВДВС
Сколівського РУЮ винесена постанова
про скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження з накладенням
арешту на майно боржника. (а..с12)

24 лютого 2012 року державним
виконавцем ВДВС Сколівського РУЮ
винесена постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа №2-2392.
(а.с.13-14)

6 березня 2012 року державним
виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа №2-2392. (а.с.16)

Крім того, цього ж дня винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, відповідно до якої
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми
звернення стягнення 92 285,32 грн. та
заборони здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
ОСОБА_2 лише в межах суми боргу. (а.с.17)

Постановою державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ доручено
начальнику Сколівського ВДВС РУЮ
забезпечити проведення опису майна
боржника, а саме земельної ділянки
загальною площею 0,08 га, яка знаходиться
за адресою: Львівська область,
Сколівський район, с.Тухля. (а.с.19)

25 червня 2012 року державним
виконавцем Сколівського ВДВС РУЮ
складено акт, яким встановлено, що
згідно договору дарування від 29 грудня
2011 року та витягу Державного реєстру
правочинів від 29 грудня 2011 року
земельна ділянка загальною площею 0,08
га, яка розташована на території
Тухлянської сільської ради, не
належить боржнику, про що зроблено
відмітку на державному акті. (а.с.21)

9 серпня 2012 року Галицьким
районним судом м.Львова скаргу ОСОБА_5
задоволено частково, визнано дії
державного виконавця ВДВС
Сколівського РУЮ по складанню акту від
25 червня 2012 року щодо виконання
виконавчого листа №2-2392/11, виданого
Галицьким районним судом м.Львова,
неправомірними, зобов»язано ВДВС
Сколівського РУЮ в межах наданих їм
повноважень та компетенції, з
дотриманням норм ст.20 ч.1 Закону України
«Про виконавче провадження», вжити
заходів щодо опису та арешту майна,
належного боржнику - ОСОБА_2, на
виконання виконавчого листа №2-2392/11,
виданого Галицьким районним судом
м.Львова. (а.с.22-23)

19 вересня 2012 року державним
виконавцем Сколівського РУЮ складено
акт, яким встановлено, що в результаті
вжитих заходів майно, яке б належало
ОСОБА_2, не виявлено. (а.с.25)

Також матеріалами справи
встановлено, що 29 грудня 2011 року ОСОБА_2
(дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарований)
уклали договір дарування земельної
ділянки, відповідно до якого
дарувальник передає у власність
(подарував), в обдарований приймає у
власність (прийняв у дар) земельну
ділянку площею 0,0800 га, надану для
будівництва та обслуговування
житлового будинку з кадастровим
номером :01:026:0258, що розташована за
адресою: с.Тухля, ур.За теплицею,
Сколівського району Львівської
області. (а.с.33)

Вказаний договір дарування
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №1150. (а.с.33-зворот)

Факт укладення договору дарування
підтверджується витягом з Державного
реєстру правочинів. (а.с.34)

Крім того, приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 на Державного акті на
право власності на земельну ділянку
зроблено напис про перехід такої у
власність ОСОБА_4 (а.с.35)

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент укладення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною 4 вказаної статті передбачено,
що правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочину
недійсним» передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог ст.203 ЦК
України, а саме на момент вчинення
правочину.

За змістом ст. 234 ЦК України фіктивний
правочин вчиняється його учасниками
без наміру виникнення, зміни або
припинення цивільних прав і
обов»язків, тобто «про людське око»,
знаючи заздалегідь, що він не буде
виконаний. При вчиненні фіктивного
правочину його учасники мають інші
цілі, ніж ті, що ним передбачені.
Причому справжні їх цілі можуть бути як
протизаконними (наприклад, укладання
громадянином договору дарування майна
зі своїм родичем з метою приховання
цього майна від конфіскації, або для
ухилення від виконання грошових
зобов»язань), так і цілком законними.
Водночас фіктивний правочин може
взагалі не мати правової мети.
Фіктивним може бути визнаний будь-який
правочин, якщо він не має на меті
встановлення правових наслідків,
незалежно від того, в якій формі він
вчинений (нотаріальне посвідчення,
державна реєстрація).

Сам по собі факт невиконання
учасниками правочину його умов не
робить його фіктивним. Позивач, який
звертається з вимогою про визнання
правочину фіктивним, має довести суду
відсутність в учасників правочину
наміру створити юридичні наслідки на
момент вчинення правочину.

Отже фіктивний правочин не відповідає
загальним підставам дійсності
правочинів, зазначеним у ч.5 ст. 203 ЦК,
оскільки не спрямований на реальне
настання правових наслідків,
зумовлених ним. У фіктивних правочинах
внутрішня воля сторін не відповідає
зовнішньому її прояву, тобто сторони,
укладаючи його, знають заздалегідь, що
він не буде виконаний. Такий правочин
завжди укладається умисно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
визнання правочину недійсним,
позивачка зазначала, що спірний
договір дарування суперечить вимогам
ЦК України та іншим актам
законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що оспорюваний договір
дарування відповідає вимогам ч.ч.1-3,5 ст.
203 ЦК України, а відтак відсутні
підстави для визнання вказаного
договору недійсним.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
доказам, що містяться в матеріалах
справи.

Так, матеріалами справи
стверджується, що постанова про арешт
майна боржника та заборону його
відчуження винесена державним
виконавцем 6 березня 2012 року, а всі дії,
пов»язані із відчуженням земельної
ділянки, що була предметом
оспорюваного договору дарування,
вчинені боржником ОСОБА_2 29 грудня 2011
року, тобто до часу накладення арешту
на його майно та заборони його
відчуження.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що договір
дарування вчинено з метою ухилення від
цивільно-правової відповідальності не
заслуговують на увагу, оскільки
позивачка вимог про визнання правочину
фіктивним не ставила.

Твердження апелянта про недійсність
оспорюваного договору дарування у
зв»язку з тим, що державна реєстрація
такого здійснена лише 27 квітня 2012 року,
колегією суддів не приймається до
уваги, оскільки проведення реєстрації
не стверджує невідповідность
правочину закону.

Крім того, факт відсутності арешту та
заборони відчуження земельної ділянки
станом на час укладення оспорюваного
договору дарування підтверджується
витягом з Єдиного реєстру заборон
відчуження об»єктів нерухомого майна
(а.с.66-69)

Таким чином, висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи і нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

В зв"язку з наведеним
колегія суддів вважає, що суд,
дослідивши докази та давши їм належну
оцінку, ухвалив рішення про відмову в
задоволенні позову, що відповідає
вимогам закону, а тому нема підстав для
його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Сколівського
районного суду Львівської області від
4 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.