Справа № 357/5511/14-ц Головуючий у І
інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/5920/14 Доповідач у 2
інстанції Данілов О.М.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В.,
Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
отриманих без належних правових
підстав, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області із позовом до ОСОБА_2
про стягнення коштів, отриманих без
належних правових підстав, мотивуючи
свої вимоги тим, що 14 січня 2012 року на
авто базарі в м. Біла Церква відповідач
запропонував позивачу придбати
автомобіль «Dacia Solenza», 2004 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1. Відповідач повідомив, що
зазначений автомобіль не перебуває в
розшуку чи під арештом, і зможе
перереєструвати його після оформлення
довідки-рахунку. Позивач погодився
придбати автомобіль за 3650 доларів США.
Після передачі грошових коштів ОСОБА_2
власноруч написав розписку про
отримання грошових коштів за
автомобіль.

В подальшому відповідач почав
ухилятися від оформлення факту
купівлі-продажу автомобіля,
посилаючись на різні обставини.

11 листопада 2012 року працівниками ДАІ на
підставі постанови про розшук майна
боржника, автомобіль був вилучений у
батька позивача відповідно до акту
огляду та тимчасового затримання
транспортного засобу.

ОСОБА_2 на неодноразові звернення
позивача стосовно повернення коштів за
неправомірно проданий автомобіль,
коштів не повернув, а згодом відмовився
від зустрічей та не відповідав на
телефонні дзвінки.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на його
користь грошові кошти у розмірі 42021,90
грн.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 липня 2014 року позов ОСОБА_3 було
задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 28 липня 2014 року
та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3
у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, посилається на те, що у січні 2012
року до нього звернулися його знайомі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають у м.
Біла Церква, з проханням допомогти
їхньому родичу з Вінниці ОСОБА_6
продати автомобіль «Dacia Solenza», 2004 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_2. Останні
повідомили його, що власницею
вказаного автомобіля є ОСОБА_7 згідно
із свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу. При цьому йому
показали витяг з державного реєстру
заборон та обтяжень, з якого убачалося,
що вказаний автомобіль не перебуває
під арештом та заставою. 14 січня 2012 року
на авто ринку в м. Біла Церква він
домовився про купівлю-продаж вказаного
автомобіля з позивачем. Відповідач
передав позивачу автомобіль, ключі від
нього та оригінал свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу,
прийняв від позивача гроші в сумі 3650
доларів США, про що надав йому
власноручно написану розписку. Грошові
кошти він віддав ОСОБА_4 для передачі їх
ОСОБА_6

Вважає, що він не є особою, яка
безпідставно набула майно та зберігала
його у себе.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами була досягнута усна
домовленість про продаж у власність
позивача ОСОБА_3 автомобіля марки «Dacia
Solenza», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2,
який є власністю ОСОБА_7

ОСОБА_2 повідомив, що вказаний
автомобіль не перебуває у розшуку чи
під арештом, і зможе перереєструвати
його на своє ім'я після оформлення
довідки-рахунку. Після того, як було
оглянуто автомобіль ОСОБА_3, він
погодився придбати вказаний
автомобіль за 3650 доларів США. Передавши
кошти за автомобіль позивач отримав
ключі та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу. ОСОБА_2 пообіцяв
оформити довідку-рахунок через
тиждень, оскільки власник проживає не в
м. Біла Церква.

11 листопада 2012 року працівниками ДАІ на
підставі постанови про розшук майна
боржника, автомобіль був вилучений
відповідно до акту огляду та
тимчасового затримання транспортного
засобу. Відповідач відмовився
повертати грошові кошти (а.с. 4).

Під зобов'язання передачі автомобіля у
власність позивача ОСОБА_3 відповідач
ОСОБА_2 без наявних на те повноважень
наданих власником у встановленому
порядку, одержав від ОСОБА_3 гроші в
сумі 3650 доларів США, що посвідчив
особистою розпискою про отримання ним
розрахунку за автомобіль марки «Dacia
Solenza», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.
3, 61).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами фактично не
могло бути укладено договір на продаж
автомобіля за відсутності автомобіля у
власності відповідача та повноважень
на продаж від власника автомобіля на
час одержання коштів і написання
розписки, чого відповідач не
приховував, надавши всі наявні у нього
документи на автомобіль.

Сторони лише усно домовились на
укладення договору, який міг бути
укладений тільки за участю власника
автомобіля, а передбачених законом
підстав давати кошти відповідачу в
рахунок забезпечення домовленості не
встановлено.

З такими висновками колегія суддів
погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
узгоджуються з вимогами чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Тому, суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку про стягнення
грошових коштів в сумі 42021,90 грн.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, які судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд зробив
правильний висновок про задоволення
позову.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає обставинам справи,
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: