22-ц/772/2680/2014Головуючий в суді першої
інстанції Сичук М. М.Категорія
46Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду
Вінницької області

від 06 жовтня
2014 року

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Шемети Т.М., Матківської М.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.А.,

за участю сторін у справі: позивача
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 серпня 2014
року, -

в с т а н о в
и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням.

Посилається на те, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
вона являється власником квартири
АДРЕСА_1. В даній квартирі також
проживала та зареєстрована її донька
ОСОБА_4, яка уже на протязі 10 років
проживає в с. Вінницькі Хутори,
Вінницького району, Вінницької
області. Однак, з місця реєстрації
ОСОБА_4 так і не знялась, і на
неодноразові її звернення жодним чином
не реагує, у зв'язку з чим, вона несе
надлишкові витрати по сплаті за
комунальні послуги. Додаткових доходів
крім отриманої пенсії у неї не має.
Також субсидії по оплаті за комунальні
послуги вона отримати не може, так як їй
відмовляють в її нарахуванні з тих
підстав, що в квартирі зареєстрована
відповідач у справі. Тому вважає, що
ОСОБА_4 втратила право на користування
житлом, оскільки у спірній квартирі не
проживає понад один рік та має інше
постійне місце проживання.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 серпня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с.53).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції від 06
серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Зазначає, що рішення суду є незаконним
і необґрунтованим через порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції скаржник
позивач у справі ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу
повністю підтримали та просили її
задовольнити, посилаючись на викладені
в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали та
заперечили проти її задоволення,
посилаючись на її безпідставність та
необґрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін у
справі, що з'явилися до суду, дослідивши
матеріали справи вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить
кооперативна квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва
про право власності на житло від 10.12.2004
року, виданого згідно рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради № 2348 від 26.11.2004 року та
зареєстрованого КП «ВООБТІ» 31.12.2004 року
у реєстровій книзі № 634 за реєстровим №
104.

На даний час у спірній квартирі
зареєстровані позивач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (власник) та відповідач
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька власника),
що підтверджується довідкою МКП «ЖЕК №
8» № 488, Актом жителів будинку від 14.01.2006
року, Актом МКП «ЖЕК № 15» від 10.01.2014 року
№ 130114/007, Актом МКП «ЖЕК № 15» від 03.02.2014
року № 130114/007.

Згідно довідки виконкому
Вінницько-Хутірської сільської ради
від 06.03.2014 року ОСОБА_4 проживає в
АДРЕСА_2, без реєстрації (а.с. 12).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
ОСОБА_2 стверджує, що її донька ОСОБА_4
більше 10 років не проживає у спірній
квартирі, оскільки після одруження
разом із чоловіком та дітьми проживає у
с. Вінницькі Хутори Вінницького району
Вінницької області.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем ОСОБА_2 чиняться перешкоди
відповідачу ОСОБА_4 у проживанні у
спірній квартирі, створюються
несприятливі умови для цього, у зв'язку
з чим остання не проживає у ній з
поважних причин.

Також судом звернуто увагу на те, що
позивач ОСОБА_2 в січні 2014 року вже
зверталась в суд з позовом до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням. Рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від
27.02.2014 року у справі № 127/834/14-ц у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування житлом відмовлено.
При цьому судом було встановлено, що
відповідач не проживає у вказаній
квартирі з поважних причин.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 31.03.2014 року апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 27.02.2014 року
закрито.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом враховано те, що
встановленню підлягають обставини, які
виникли і продовжили існувати після 27
лютого 2014 року, тобто дати ухвалення
рішення суду в іншій справі, однак з
того часу не пройшов строк один рік.

Таким чином, місцевий суд оцінивши
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок в їх сукупності за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженню наявних у справі доказів
прийшов до обґрунтованого висновку, що
позовна вимога позивача про визнання
відповідачки такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням не
знайшла свого підтвердження в судовому
засіданні, а тому задоволенню не
підлягає.

Колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки судом першої
інстанції повно з'ясовані фактичні
обставини справи, які мають істотне
значення для справи в межах наданих
сторонами доказів, правильно визначені
правовідносини, що склалися між
сторонами, їх об'єктивний склад, права
та обов'язки сторін, вірно застосовані
норми матеріального права та не
порушені норми процесуального права, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
достатніх підстав для скасування
рішення суду.

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів міститься в статті 16
ЦК України. Цей перелік не є вичерпним,
і суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений законом або договором.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Право на житло є одним з найважливіших
соціально-економічних прав громадян.
Конституція України у ст. 47 проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 не проживає у вищевказаній
спірній квартирі з поважних причин,
оскільки встановлено що її матір,
позивач в справі ОСОБА_2 створює
скандали та несприятливі умови для її
проживання, поміняла замки на вхідних
дверях до квартири, не допускає її до
квартири, чим чинить їй суттєві
перешкоди у користуванні даною
квартирою.

Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів відсутності ОСОБА_4
без поважних причин у спірній квартирі
понад встановлені строки. Подані до
суду копії довідок та акта датовані 2006
роком (а.с.7-9). Також подані копії актів
від 16.01.2014 р. і 03.02.20014 р. (а.с.10-11) були
предметом дослідження судом при
розгляді попередньої справи.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що посилання скаржника на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
застосування норм матеріального та
процесуального права є безпідставним,
не обґрунтованим та таким, що
суперечить вимогам Закону та
матеріалам справи. Доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують та не є обґрунтованими
підставами для скасування ухваленого
судом рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 серпня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
Т.М. Шемета М.В. Матківська

Згідно з оригіналом.

Суддя:
В.М. Медяний