У х в а л а

іменем україни

7 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Парінової І.К., Ступак О.В., розглянувши
в попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Рахівської районної державної
адміністрації, управління
Держземагентства у Рахівському районі
про визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю, та за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу Ѕ частини будинку
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 3 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови Рахівської
районної державної адміністрації від 13
липня 2007 року № 310 та про визнання
недійсним виданого ОСОБА_5 державного
акта на право власності на землю.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним
позовом про визнання договору
купівлі-продажу Ѕ частини житлового
будинку від 21 червня 2007 року недійсним.

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 3 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 11 березня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним і скасовано
розпорядження голови Рахівської
районної державної адміністрації від 13
липня 2007 року № 310, яким ОСОБА_5 було
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться
за межами населеного пункту полонина
«Драгобрат» Рахівського району
Закарпатської області, для
рекреаційного призначення (дачного
будівництва).

Визнано недійсним і скасовано виданий
ОСОБА_5 24 липня 2007 року державний акт
серії ЗК № 044783 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га, що
знаходиться за межами населеного
пункту полонина «Драгобрат»
Рахівського району Закарпатської
області, цільовим призначенням якої є
дачне будівництво.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_5 звернувся
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просив скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
первісного позову ОСОБА_4 і задоволення
зустрічного позову ОСОБА_5, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права (норма частини 2
статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови Рахівської
районної державної адміністрації, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що зазначене
розпорядження було видано з порушенням
вимог абзацу 1 пункту 12 розділу Х
«Перехідні положення» ЗК України.

Крім того суд першої інстанції з огляду
на положення статті 377 ЦК України та
норм статті 120 ЗК України правильно
виходив із відсутності підстав для
видачі ОСОБА_5 державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га, адже 21 червня 2007 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу Ѕ частки у праві
власності на житловий будинок, який
знаходиться на цій земельній ділянці.

Висновок суду про відмову в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
також є правильним.

Доводи ОСОБА_5 про несплату йому 180 тис.
грн. за договором купівлі-продажу Ѕ
частки будинку від 21 червня 2007 року
спростовується його змістом, так як
відповідно до пункту 5 цього договору
ОСОБА_4 сплатила ОСОБА_5 180 тис. грн до
оформлення цього договору (а.с. 8 т. 2).

Інші наведені в касаційній скарзі
доводи висновків судів не спростовують
та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від 3 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 11 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:І.К.
Парінова О.В. Ступак