Справа № № апеляційного
першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.

за участю прокурора - Горіної Р.М.

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою Прокуратури Святошинського
району м. Києва в інтересах Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення
сплачених грошових коштів, стягнення
штрафу за договором підряду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000
грн. сплачених грошових коштів по
договору підряду

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитлову будівлю (літ. К), загальною
площею 45,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитлову будівлю (літ. Л), загальною
площею 10,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитлову будівлю (літ. М), загальною
площею 96 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитлову будівлю (літ. Н), загальною
площею 128 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитлову будівлю (літ. А), загальною
площею 120 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 900,00 грн.

В задоволенні іншої частини заявлених
позовних вимог відмовлено.

Прокурор Святошинського району м.
Києва в інтересах Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Сторони в судове засідання не
з'явивилися, хоча були повідомлені про
час та місце розгляду справи належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе слухати справу у відсутність
не з'явившихся осіб. Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги,
заперечення, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду та
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про повернення сплачених
коштів та стягнення штрафу за
договором підряду. В подальшому
представник позивача уточнив позовні
вимоги, в яких просив стягнути з
відповідача на користь позивача кошти
за договором підряду та визнати право
власності на майно, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що
15.11.2013 р. між ним та ОСОБА_4 було укладено
договір підряду, відповідно до якого
ОСОБА_4 зобов'язувався своїми або
залученими силами і засобами виконати
комплекс робіт з реконструкції
нежитлових будівель відповідно до
вимог проектної документації та
проекту виконання робіт, у визначені
договором строки, та передати виконані
роботи замовнику, а замовник
зобов'язується надати підряднику фронт
робіт, проектну документацію,
забезпечити приймання виконаних
підрядником робіт та повністю оплатити
роботи підрядника. Зазначив, що
підрядником договір було виконано
частково, а саме зобов'язання щодо
отримання документів на підтвердження
права власності не було виконане.

15.11.2013 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір підряду.

З п. 1.1 договору підряду від 15 листопада
2013 року вбачається, що підрядник
зобов'язався своїми або залученими
силами і засобами виконати комплекс
робіт з реконструкції нежитлових
будівель (літера К), загальною площею 45,2
кв. м., (літера Л), загальною площею 10,8 кв.
м., (літера М), загальною площею 96 кв. м.,
(літера Н), загальною площею 128 кв. м., що
знаходиться за адресою
АДРЕСА_1;реконструкція нежитлової
будівлі, загальною площею 120 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
реконструкція нежитлової будівлі,
загальною площею 329 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3
відповідно до вимог проектної
документації та проекту виконання
робіт, у визначені цим договором
строки, та передати виконані роботи
замовнику, а замовник зобов'язується
надати підряднику фронт робіт,
проектну документацію, забезпечити
приймання виконаних підрядником робіт
та повністю оплатити роботи підрядника
та вартість матеріалів.

Судом встановлено, що згідно акту
виконаних робіт від 15 березня 2014 року,
складеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
сторони дійшли згоди, що Підрядник
належним чином виконав роботи з
реконструкції нежитлових будівель
(літера К), загальною площею 45,2 кв. м.,
(літера Л), загальною площею 10,8 кв. м.,
(літера М), загальною площе. 96 кв. м.,
(літера Н), загальною площею 128 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;
реконструкція нежитлової будівлі,
загальною площею 120 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Замовник прийняв виконані роботи і
претензій щодо кількості та якості
робіт не має.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
у ОСОБА_3 на підставі договору підряду
від 15 листопада 2013 року виникло право
власності на нежитлові будівлі (літера
К), загальною площею 45,2 кв. м., (літера Л),
загальною площею 10,8 кв. м., (літера М),
загальною площе. 96 кв. м., (літера Н),
загальною площею 128 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;
реконструкція нежитлової будівлі,
загальною площею 120 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.,
позивач не може як власник
користуватися належним йому майном,
його право може не визнаватися іншими
будь-якими третіми особами, які можуть
чинити перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні
зазначеним вище нерухомим майном,
тобто ОСОБА_3 не зможе повною мірою
реалізовувати свої права, як власника,
передбачені ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 320
ЦК України щодо цього майна.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Згідно з пп. 2, 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

В матеріалах справи відсутні відомості
щодо надання позивачеві земельної
ділянки під забудову.

Статтею 24 Закону України "Про
планування і забудову територій"
передбачено, що фізичні чи юридичні
особи, які мають намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування
зобов'язані отримати дозвіл від
виконавчого комітету ради.

Як вбачається з матеріалів справи,
зведені об'єкти являються капітальними
спорудами.

Будівництво даних об'єктів було
розпочато сторонами без отримання
дозволу Київської міської ради та при
відсутності відповідних документів на
право власності чи оренду земельної
ділянки.

Проте, і наявність такого дозволу на
будівництво об'єкта містобудування не
дає права на початок виконання
будівельних робіт без одержання
відповідного дозволу місцевої
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
без розробленої та затвердженої
належним чином проектно-кошторисної
документації.

Належних та допустимих доказів про
затвердження проекту, отримання
дозволу на проведення будівництва,
дозволу на виконання будівельних
робіт, введення в експлуатацію
новозбудованих будівель сторонами
суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що будівництво спірних
приміщень мають ознаки самочинного,
оскільки вони збудовані на земельній
ділянці, що була відведена не для цієї
мети, без відповідного документа, який
дає право виконувати будівельні
роботи, належно затвердженого проекту.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України,
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Доказів про надання позивачу
земельної ділянки під уже збудоване
нерухоме майно суду також не надано.

Київська міська рада, як власник земель
територіальної громади міста, не була
залучена до участі в справі, хоча
зазначеним рішенням зачіпляються
інтереси Київської міської ради.

Крім того, відповідно до п. 1, 4 положення
про Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента від 08.04.2011 року №
439/2011 Державна архітектурно-будівельна
інспекція України
(Держархбудінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.
Держархбудінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань, зокрема, приймає в
експлуатацію закінчені будівництвом
об'єкти, видає відповідні сертифікати.

Відповідно до ст. 39 Закону України від
17.02.2011 року № 3038-VI "Про регулювання
містобудівної діяльності" , прийняття в
експлуатацію об'єктів здійснюється
безоплатно територіальними органами
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України за результатами
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж та за
наявності документа, що посвідчує
право власності або користування
земельною ділянкою, на якій розміщений
об'єкт, шляхом реєстрації поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

У зв'язку із цим, звернення позивача до
суду з позовом про визнання права
власності на новозбудоване майно має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, тобто територіального органу
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України, рішення якого чи
його відсутність дають підстави
вважати про наявність спору про право.

Крім того, суд першої інстанції, не
залучив до участі у розгляді справи
відповідний територіальний орган
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України, якщо
суд при прийнятті позовної заяви,
здійсненні провадження у справі до
судового розгляду або під час судового
розгляду справи встановить, що судове
рішення може вплинути на права і
обов'язки осіб, які не є стороною у
справі, суд залучає таких осіб до
участі у справі як третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору.

Оскільки ані Київська міська рада, ані
територіальний орган Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України до участі у справі не залучені,
а суд апеляційної інстанції
позбавлений можливості залучати до
участі у справі належних відповідачів,
тому рішення суду щодо задоволення
позову про визнання права власності
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову в частині визнання
права власності на нежитлові будівлі.

Рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_4 10 000 грн.
сплачених грошових коштів та 1000 грн.
штрафу в апеляційному порядку не
оскаржувалось і колегією суддів не
переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури
Святошинського району м. Києва в
інтересах Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року в частині
визнання права власності за ОСОБА_3 на
нежитлову будівлю (літ. К), загальною
площею 45,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1,
нежитлову будівлю (літ. Л), загальною
площею 10,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1,
нежитлову будівлю (літ. М), загальною
площею 96 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1,
нежитлову будівлю (літ. Н), загальною
площею 128 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1,
нежитлову будівлю (літ. А), загальною
площею 120 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2,
скасувати, ухваливши в цій частині нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді