Справа № 363/2408/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.,

при секретарі
Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ПАТ КБ «Приват Банк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи -
Вишгородський районний відділ ДМС
України в Київській області та Служба у
справах дітей Вишгородської районної
державної адміністрації в Київській
області про виселення зі зняттям з
реєстраційного обліку,

встановив:

представник позивача звернувся
до суду з даним позовом, посилаючись на
необхідність виселення відповідачів
та зняття їх з реєстрації місця
проживання в АДРЕСА_1, на який, як на
предмет іпотеки звернуто стягнення
рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 23 квітня 2013
року .

Представник позивача в судове зсідання
не прибув, надіслав до суду клопотання
про розгляд справи за його відсутності,
просив про задоволення позову з
викладених у ньому підстав.

Відповідачі, будучи повідомленими про
розгляд справи, в судове засідання не
з'явилися.

Оскільки суд позбавлений
можливості відкласти розгляд справи на
підставі ст. 169 ЦПК України, в межах
строку встановленого ст. 157 ЦПК України,
дану справу слід розглянути на
підставі наявних доказів у загальному
порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного

Так, 04 квітня 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанком» та відповідачем ОСОБА_1
укладено кредитний договір № KIY0GА00000028
(далі кредитний договір), за яким
остання зобов'язувалася повернути
отримані грошові кошти в сумі 22 300
доларів США у строк до 03 квітня 2014 року
разом зі сплатою процентів за
користування кредитними коштами.

04 квітня 2007 року на забезпечення
виконання вказаного між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_1 по справі
зобов'язання укладено договір іпотеки.

Згідно договору іпотеки предметом
іпотеки є будинок АДРЕСА_1

23 квітня 2013 року через невиконання
відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов'язань
за кредитним договором рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області на вказаний будинок
звернуто стягнення згідно вимог ст. ст.
33 і 39 Закону України «Про іпотеку».

18 листопада 2013 року на адресу
відповідачки ОСОБА_1 позивачем
направлено лист №30.1.0.0/2-907 з вимогою про
добровільне звільнення нерухомого
майна відповідно до

ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Згідно довідки форми №3 від 29 квітня 2014
року виданої Любимівською сільською
радою Вишгородського району Київської
області у спірному будинку
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Любимівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області № 02-10/67 від 27 травня 2014 року у
спірному будинку фактично ніхто не
проживав і не проживає.

Згідно акту депутата Любимівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 23 травня 2014 року
вказаний житловий будинок не має
дверей, вікна розбиті, піч та груба
розвалені, земельну ділянку ніхто не
обробляє, в будинку ніхто не проживав
та не проживає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення
про виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів
та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення

здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги, якщо
сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Як встановлено по справі, відповідачі у
спірному будинку не проживають, а тому
підстав для їх виселення в суді не
встановлено, що для захисту прав
позивача не потребується.

Разом з тим, зняття з реєстраційного
обліку може відбутися на підставі
рішення суду про втрату права
користування житловим приміщенням.

Встановлено, що відповідачі хоча і не
проживають у спірному будинку, з
реєстрації в ньому не знялися, і це
перешкоджає реалізації позивачем
своїх прав щодо вказаного будинку
відповідно до вимог Закону України
«Про іпотеку».

Таким чином визнання відповідачів
такими, що втратили паво користування
спірним будинком, буде підставою для
зняття їх з реєстрації у вказаному
будинку і в такий спосіб права позивача
будуть захищені.

У зв'язку з тим, що на спірний житловий
будинок звернуто стягнення, на
підставі ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 109 Житлового кодексу
України відповідачів слід визнати
такими, що втратили право на проживання
(користування) у вказаному будинку, що
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» є
підставою для зняття їх з
реєстраційного обліку.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7,
такими, що втратили право на проживання
(користування) в будинку АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя