Справа № 450/3343/13
Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/5163/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 17 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу. З посиланням на ст.ст. 1049, 1050 ЦК
України просив стягнути з відповідача
24 600 грн. боргу та сплачені судові
витрати.

Заочним рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
17 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_4 23 975грн. 50 коп. заборгованості та
239 грн. 75 коп. понесених позивачем
судових втрат. В решті в позові
відмовлено.

Рішення суду, після залишення ухвалою
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 26 червня 2014 року
без задоволення заяви ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення, в
загальному порядку оскаржив
представник відповідача. Вважає його
незаконним та необґрунтованим з
підстав неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, а також з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.
Мотивує тим, що відповідач жодних
коштів у позику ОСОБА_4 не брав та
розписок відносно останнього позивачу
не давав. Відтак судом першої інстанції
прийнято незаконне рішення в даній
справі без належного та повного
дослідження всіх обставин справи з
участю її сторін.

Учасники процесу в судове
засідання не з"явились. Належно
повідомлені про розгляд справи за
апеляційною скаргою. Судові повістки
отримали 23.07.2014 року позивач,
відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3, про що до справи долученот
розписки. Заяв про причини неявки не
надіслали. За таких обставин колегія
суддів вважає можливим продовжувати
розгляд справи у відсутності осіб, що
не з"явились, що відповідає вимогам
ст.305 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України - фіксування судового
засідання технічними засобами не
здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказми, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
28 травня 2012 року ОСОБА_2 позичив в
ОСОБА_4 1 000 дол. США та зобов'язувався ці
кошти повернути в строк до 29.05.2012 року. 7
грудня 2012 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 2
000 дол. США та зобов'язувався такі
повернути до 01.01.2013 року.

Зазначене підтверджується
власноручно написаними ОСОБА_2
розписками, із зазначенням дати та
підпису /а.с.2/.

По спливу терміну виконання
боргового зобов»язання позивач
звернувся до суду про стягнення суми
боргу.

Постановляючи рішення, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що між сторонами склалися
договірні відносини, що випливають з
договору позики в розумінні ст. 1046 ЦК
України, яка регламентує, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України,
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією,
викладеною Судовою палатою у цивільних
справах Верховного Суду України у
постанові від 18.09.2013 року по справі №
6-63цс13, застосування якої в силу ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковим, письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої
ст. 207 ЦК України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, до
позовної заяви позивачем додано
копії розписок, оригінал якої був
представлений позивачем суду першої
інстанції.

Оскільки в силу положень ст. 1046 ЦК
України розписка є саме підтвердженням
укладання договору, а договір є
укладеним з моменту передання грошей,
суд дійшов вірного висновку щодо
наявності правових підстав для
стягнення суми боргу по невиконаних
зобов'язаннях - боргових документів.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК
України позичальник зобов»язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та порядку визначеними договором і
одностороння відмова від виконання
зобов»язання не допускається.

Суд першої інстанції правильно
встановивши обставини справи про те, що
відповідач взяв у позивача у борг
грошові кошти, які зобов»язався
повернути, але у визначені договорами
(розписками) строки взяті на себе
зобов»язання не виконав, що є підставою
для стягнення з нього суми боргу.

Мотиви апеляційної скарги про те, що
відповідач жодних коштів у позику від
ОСОБА_4 не брав та розписок відносно
останнього позивачу не давав, колегія
суддів вважає необґрунтованими та
такими, що не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки протягом розгляду справи у
суді відповідач не порушував питання
про визнання цієї угоди недійсною.

За таких обставин, судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1
ч.1 ст. 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий

Судді