Справа № 2/326/275/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.
м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької
області в складі:

головуючого судді - Каряки Д.О.,

при секретарі - Сичовій Г.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання непрацездатних
батьків, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, який в попередньому судовому
засіданні уточнив, в якому просить
стягнути аліменти на його користь з
ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від
заробітку (доходу) щомісячно з дати
подання позову і довічно; стягнути з
відповідача на його користь витрати на
правову допомогу в розмірі 350 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник просили суд задовольнити
позовну заяву в повному обсязі та
стягнути аліменти з відповідача,
оскільки позивач є хворою людиною та не
може вільно пересуватися без сторонніх
засобів та вимушений приймати
лікарські засоби після проведеної
операції.

Відповідач та її представник проти
позову заперечують повністю, просять
суд відмовити у позові, посилаючись на
відсутність коштів для сплати
аліментів на непрацездатного батька та
невиконанням батьком своїх обов'язків
по вихованню дитини у відношення до
відповідача, ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно з'ясувавши обставини справи,
розглянувши надані докази, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у сукупності,
заслухавши сторони, свідків, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
суд розглядає справи не інше як в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін.

Згідно положень ч. 1 ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
рідним батьком відповідача по справі -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с.4). Батьківських прав у
відношенні до дочки позбавлений не був.

З 12 червня 2013 року позивач є
пенсіонером за віком, що
підтверджується посвідченням, виданим
Пенсійним фондом України, Серія НОМЕР_1
(а.с.9). Єдиним доходом позивача є пенсія
за віком, яка станом на 01 травня 2014 року
складає 1531 грн. 43 коп., що
підтверджується довідкою, яка видана
Управлінням пенсійного фонду України в
Приморському районі (а.с.10). Інших
джерел доходу в позивача немає.

Позивач проживає зі своєю
неповнолітньою дочкою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою
про склад родини (а.с.13). Власником
даного будинку є ОСОБА_7, однак всі
витрати за користуванням будинку несе
позивач, що підтверджується показами
свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні.

Позивач зазначає, що сума, яка
залишається після сплати за комунальні
послуги, є меншою ніж мінімальний
прожитковий мінімум і якої не вистачає
на харчування позивача. У зв'язку з цим
він вимушений позичати гроші, просити
допомогу у наданні необхідних речей
своїх знайомих.

Окрім того, позивачу ОСОБА_1 була
проведена операція, яка пов'язана з
лікуванням артротомії, в результаті
чого він не може вільно пересуватися
без сторонніх засобів та вимушений
приймати лікарські засоби.

Статтею 51 Конституції України
передбачено, що повнолітні діти
зобов'язані піклуватись про своїх
непрацездатних батьків.

Згідно положення ст. 202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги. Якщо мати,
батько були позбавлені батьківських
прав і ці права не були поновлені,
обов'язок утримувати матір, батька у
дочки, сина, щодо яких вони були
позбавлені батьківських прав, не
виникає.

При цьому, статтею 204 СК України
встановлено, що дочка, син можуть бути
звільнені судом від обов'язку
утримувати матір, батька та обов'язку
брати участь у додаткових витратах,
якщо буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків. У виняткових
випадках суд може присудити з дочки,
сина аліменти на строк не більш як три
роки.

Таким чином, можна визначити наступні
підстави покладення на дітей обов'язку
утримувати своїх батьків: діти досягли
вісімнадцяти років; батьки є
непрацездатними за віком або за станом
здоров'я; батьки потребують
матеріальної допомоги; відсутні
обставини для звільнення дітей від
обов'язку утримувати своїх батьків.

Слід зазначити, що моментом виникнення
обов'язку утримувати своїх батьків є
наявність усіх перерахованих умов.

Відповідно до роз'яснень п. 21.
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» обов'язок
повнолітніх дочки, сина утримувати
своїх непрацездатних батьків, які
потребують матеріальної допомоги (ст.
202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим
суд на вимогу дочки, сина, до яких
пред'явлено позов про стягнення
аліментів, зобов'язаний перевірити
їхні доводи про ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків щодо них (ст.
204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при
визначенні розміру аліментів на
непрацездатних батьків необхідно
враховувати можливість отримання ними
матеріальної допомоги від інших дітей,
до яких не пред'явлено позову про
стягнення аліментів, а також від
дружини, чоловіка та своїх батьків.

В ході судового розгляду справи судом
встановлено, що позивач ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо відповідачки ОСОБА_3

03 липня 2006 року рішенням Приморського
районного суду Запорізької області
було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 (а.с.35). Після розірвання шлюбу
ОСОБА_1 не виконував своїх обов'язків
щодо утримання своєї дитини - ОСОБА_3

Так, рішенням Приморського районного
суду Запорізької області від 26 грудня
2006 року було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти
у розмірі 250 грн. щомісяця на користь
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до закінчення її
навчання або досягнення нею 23 років
(а.с.36-37).

Вироком Приморського районного суду
Запорізької області від 12.09.2007 року
ОСОБА_1 було визнано винним за ч. 1 ст. 164
Кримінального кодексу України у
злісному ухиленні від сплати аліментів
в період з 12.06.2006 року по 01.03.2007 року на
утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3
(а.с.38-41).

Рішенням Приморського районного суду
від 26.03.2009 року було стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення
у сплаті аліментів у розмірі 6000 грн.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 29 травня 2009 року апеляційна
скарга на рішення Приморського
районного суду Запорізької області від
26 березня 2009 року визнана неподаною
(а.с.47-48).

27 жовтня 2010 року вироком Приморського
районного суду Запорізької області
ОСОБА_1 було визнано винним за ч. 1 ст. 164
Кримінального кодексу України у
злісному ухиленні від сплати
аліментів, що станом на 01.07.2009 р.
становило 7000,00 грн., на утримання
повнолітньої доньки ОСОБА_3 Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
від 24.01.2011 року вирок Приморського
районного суду Запорізької області від
27 жовтня 2010 року залишено без змін
(а.с.44-46, 77-80).

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8 пояснили, що
позивач ухилявся від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо
відповідачки ОСОБА_3, за що був
неодноразово притягнутий до
кримінальної відповідальності.

Отже, проаналізувавши всі докази, суд
дійшов висновку, що в даному випадку
відсутні підстави для стягнення з
відповідачки аліментів на утримання її
батька, оскільки згідно норм діючого
законодавства ОСОБА_3 належить
звільнити від обов'язку утримувати
позивача.

Таким чином, позивачем не надано
доказів для обґрунтування своїх вимог,
а за ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищезазначених
матеріальних норм права і враховуючи
встановлені у судовому засіданні
обставини, суд дійшов висновку, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 57, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 202, 204-205 СК України, ст. 51
Конституції України, п. 21. Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання непрацездатних
батьків - повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Повний текст рішення складено 13.10.2014
року.

Суддя
підпис Д.О.
Каряка

З оригіналом згідно: суддя
Д.О.
Каряка

13.10.2014