Справа № 2033/9218/12
Провадження №
Фрунзенський районний суд м. Харкова у
головуючого судді Федорової О.В.,
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом:
до першого відповідача - ОСОБА_2,
другого відповідача - ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Служба у справах дітей
Фрунзенського району Управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, м. Харків
про зобов'язання чинити певні дії та
відшкодування моральної шкоди,-
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить зобов'язати
відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
чинити йому перешкод у здійсненні
права на участь у вихованні доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з порядком,
встановленим рішенням Виконавчого
комітету Харківської міської ради
Харківської області № 445 від 01.08.2012
року. Крім того, позивач просить суд
стягнути солідарно з відповідачів
покласти на відповідачів судові
витрати. Позовні вимоги мотивовані тим,
що всупереч прийнятого Виконавчим
комітетом Харківської міської ради
рішення № 445 від 01.08.2012 року, яким
встановлено порядок участі позивача у
вихованні дитини ОСОБА_4, перший та
другий відповідачі постійно
перешкоджають йому у реалізації права
на спілкування і участь у вихованні
малолітньої доньки, що підтверджується
наданими позивачем копіями постанов
про відмову в порушенні кримінальних
справ, згідно з якими встановлено факт
перешкоджання позивачеві у здійсненні
його права на участь у вихованні дитини
і спілкування з нею, а також заподіяння
останньому легких тілесних ушкоджень.
Такі обставини на думку позивача
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у вказаний у
позові спосіб.

Позивач та його представник ОСОБА_5 в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги в повному обсязі, просили суд
задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6 у судовому засіданні
заперечували проти позову, посилаючись
на те, що рішення Виконавчого комітету
Харківської міської ради № 445 від 01.08.2012
року є таким, що порушує права дитини,
оскільки воно було прийнято без
врахування інтересів дитини, без
спілкування із дитиною та її матір'ю,
без залучення висновку психолога. Крім
того, відповідачка вважає, що
Виконавчий комітет Харківської
міської ради приймаючи вказане
рішення, порушив принцип
територіальності, оскільки службі у
справах дітей Фрунзенського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради було
достовірно відомо про те, що дитини
проживає разом із відповідачкою в м.
Чугуїв Харківської області. Також,
відповідачка наголосила, що вказане
рішення було прийнято без фактичного
з'ясування обставин як розірвання
шлюбу, так і відносин у родині і
відповідно ставлення ОСОБА_1 до дитини
та прихильності дитини до батька.
ОСОБА_2 категорично заперечувала проти
спілкування дитини з батьком,
посилаючись на те, що ОСОБА_1
неодноразово бив її або її родичів на
очах у доньки, що підтверджується
численними постановами про відмову в
порушенні кримінальної справи за ст. 125
КК України так і рішенням суду від
21.03.2012 року про розлучення ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,
визначення місця проживання дитини,
яке набрало законної сили, яким зокрема
встановлено, що ОСОБА_1 нехтує
виконанням своїх батьківських
обов'язків, дитина знаходиться у
стресовому стані через його ставлення
(психологічне знущання, сварки, образи
застосувати фізичного насилля) до
матері дитини, не має самостійного
доходу, не має особистого житла,
проживає у своєї матері, тому не може
створити належних умов для виховання
та розвитку. Відповідачка стверджує, що
після зустрічей із батьком дитина
перебуває у стресовому стані і майже
завжди плаче. Таким чином, ОСОБА_2
вважає, що вищевказане рішення
Виконавчого комітету Харківської
міської ради № 445 від 01.08.2012 року є
таким, що порушує права дитини на
нормальний розвиток і напевно
прийнятим під тиском ОСОБА_1. Таким
чином, відповідачка просила суд
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся
своєчасно та належним чином. Заяв про
причини неявки в судові засідання чи
клопотань про розгляд справи у його
відсутність до суду не надходило.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Фрунзенського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради в
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином. 16.09.2014
року представник третьої особи Майба
Д.Л. надала до суду заяву (вх. № 26321), в
якій просила розглянути справу без її
участі, та просила прийняти рішення з
урахуванням прав дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача, першого
відповідача та їх представників,
вважає необхідним зазначити наступне.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 21 березня
2012 по цивільній справі № 2029/2-2750/11,
розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8,
та визначено місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання
матері, за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Харківської міської ради Харківської
області № 445 від 01 серпня 2012 року
встановлено порядок участі ОСОБА_1 у
вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначено час для
зустрічей з дитиною: щотижня у
вівторок, четвер та суботу з 09 год. 00 хв.
до 20 год. 00 хв., а також першої і третьої
неділі кожного місяця з 09 год. 00 хв. до 20
год. 00 хв..

ОСОБА_2, не погодившись із вищевказаним
рішенням Виконавчого комітету
Харківської міської ради Харківської
області № 445 від 01.08.2012 року, звернулася
до Фрунзенського районного суду м.
Харкова з адміністративним позовом про
його скасування.

Колегією суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 липня 2014 року у справі № 645/2403/13-а
за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого
комітету Харківської міської ради,
треті особи: Служба у справах дітей
Фрунзенського району Управління у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики, Служба у справах
дітей Чугуївської міської ради
Харківської області, ОСОБА_1 про
скасування рішення, - скасовано
постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 11.06.2014 року по справі
№ 645/2403/13-а, та прийнято нову постанову,
якою в задоволені позову ОСОБА_2
відмолено.

Крім того, вищевказаною постановою
апеляційної інстанції, зокрема
встановлено, що рішення Виконавчого
комітету Харківської міської ради № 445
від 01.08.2012 року про встановлення
порядку участі ОСОБА_1 у вихованні
малолітньої дочки ОСОБА_4 прийнято
повноваженим органом, в межах
повноважень та у спосіб встановлений
законом, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації, а тому
підстави для його скасування відсутні.
Постанова суду від 15.07.2014 року набрала
законної сили 21.07.2014 року.

Крім того, слід зазначити, що в ході
розгляду Харківським апеляційним
адміністративним судом справи №
645/2403/13-а про скасування рішення
Виконавчого комітету Харківської
міської ради Харківської області № 445
від 01.08.2012 року, були досліджені й
обставини, встановлені у рішенні
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 21.03.2012 року у справі №
2029/2-2750/11 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини,
визначення місця проживання дитини, на
яке відповідачка ОСОБА_2 посилається як
на підставу своїх заперечень у даній
цивільній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає неспроможними
заперечення відповідачки ОСОБА_2 щодо
неправомірності рішення Виконавчого
комітету Харківської міської ради
Харківської області № 445 від 01.08.2012
року, яким встановлено порядок участі
ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається, що не
заперечується відповідачкою у справі,
що ОСОБА_2 систематично перешкоджає
позивачеві у спілкуванні із дитиною.
Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач ОСОБА_3
(колишній тесть позивача) також чинить
перешкоду позивачеві у реалізації
права на спілкування з дитиною.
Будь-які спроби позивача побачитися з
донькою закінчуються конфліктами. На
підтвердження того, що відповідачі
перешкоджають позивачеві у здійсненні
його прав на участь у вихованні дитини
і спілкування з нею, позивачем надано
низку постанов про відмову в порушенні
кримінальних справ Чугуївського РВ
ГУМВС України в Харківській області за
його заявами, копії яких долучені до
матеріалів справи.

Разом з тим, надані до суду постанови
слідчих органів про відмову в
порушенні кримінальної справи як за
заявами ОСОБА_1, так і за заявами ОСОБА_2
свідчать про наявність неприязних
стосунків між колишнім подружжям, та не
свідчать про негативне ставлення
батька ОСОБА_1 до своєї дитини ОСОБА_4.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу
України, рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання,
якщо протягом десяти днів від часу його
винесення заінтересована особа не
звернулася за захистом своїх прав або
інтересів до суду, крім випадку,
передбаченого частиною другою статті
170 цього Кодексу.

В силу ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу
України, при розгляді судом спорів щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини, місця проживання дитини,
позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду,
управління батьками майном дитини,
скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов'язковою є участь
органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу
України, за заявою матері, батька
дитини орган опіки та піклування
визначає способи участі у вихованні
дитини та спілкуванні з нею того з
батьків, хто проживає окремо від неї.
Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення. Рішення органу
опіки та піклування є обов'язковим до
виконання. Особа, яка ухиляється від
виконання рішення органу опіки та
піклування, зобов'язана відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
тому з батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

З огляду на викладене, в ході судового
розгляду цієї справи знайшли своє
підтвердження належними, допустимими
та достатніми доказами обставини, на
які позивач посилається в
обґрунтування своєї позовної вимоги
про зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
чинити йому перешкод у здійсненні
права на участь у вихованні доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з порядком,
встановленим рішенням Виконавчого
комітету Харківської міської ради
Харківської області № 445 від 01.08.2012
року, у зв'язку з чим позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди у розмірі 25000 грн. суд
вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України, одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Позивач, в обґрунтування вимоги про
стягнення з відповідачів 25000 грн.
моральної шкоди, посилається на
систематичне перешкоджання з боку
відповідачів у здійсненні його прав
щодо малолітньої доньки, що призводить
до глибоких моральних страждань. Крім
того, позивач наголошує, що заподіяні
йому тілесні ушкодження, відчутий ним
фізичний біль, призвели до страждань і
принизили його гідність.

Поняття моральної шкоди визначено ч. 2
ст. 23 ЦК України, відповідно до якої
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

У п. 3 Постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» з відповідними змінами та
доповненнями, Пленум Верховного Суду
України також роз'яснив, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вона є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Отже, суд вважає, що позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами вини відповідачів у
погіршенні здібностей позивача,
глибини фізичних та душевних
страждань, які б могли бути оцінені
судом в 25000 грн..

Також, суд приймає до уваги, що позивач
просить суд стягнути вищевказану суму
солідарно з першого відповідача -
матері дитини, на утриманні якої
знаходиться дитина, та другого
відповідачів - дідуся дитини, з якими на
даний час проживає малолітня ОСОБА_4, та
які доглядають її та займаються її
вихованням.

Разом з тим, за твердженням відповідача
ОСОБА_2, що не заперечувалося у судовому
засіданні позивачем ОСОБА_1, останній
сплачує аліменти на утримання дитини
щомісячно від 100 до 300 гривень. При цьому
позивач наголосив, що він має намір
витратити моральну шкоду у сумі 25000 грн.
на дитину ОСОБА_4.

Таким чином, суд вважає недоцільним та
безпідставним стягнення з
відповідачів суми у розмірі 25000 грн., у
яку позивачем оцінені його фізичні та
душевні страждання, на користь
позивача з метою витрачання в
подальшому цих коштів на дитину.

Таким чином, суд вважає необхідним
відмовити у задоволенні вказаної
позовної вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачів судовий збір в
сумі 53,65 грн. з кожного пропорційно
розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Резолютивну частину рішення оголосити
в такій редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Служба у справах
дітей Фрунзенського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, про
відшкодування моральної шкоди та
зобов'язання чинити певні дії -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстровану за адресою: 61099, АДРЕСА_1
ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за
адресою: 63503, АДРЕСА_2) не чинити ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за
адресою: 61115, АДРЕСА_3, ідентифікаційний
код НОМЕР_2) перешкод у здійсненні права
на участь у вихованні доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з рішенням
Виконавчого комітету Харківської
міської ради Харківської області № 445
від 01.08.2012 року.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованої за адресою: 61099, АДРЕСА_1
ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за
адресою: 63503, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за
адресою: 61115, АДРЕСА_3, ідентифікаційний
код НОМЕР_2) витрати по сплаті судового
збору по 53,65 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, через Фрунзенський
районний суд м. Харкова. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Федорова О.В.