Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/955/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Старунській Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 10 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, в якому зазначив, що,
маючи намір укласти договір
банківського вкладу терміном на шість
місяців, він звернувся до працівників
філії «Житомирське регіональне
управління» Бердичівського відділення
ПАТ КБ «ПриватБанк». Після передачі
коштів в сумі 2100 доларів США, йому стало
відомо, що термін дії депозиту
становить 366 днів, що не узгоджувалось
з досягнутою домовленістю щодо
істотних умов договору.

Зазначене свідчить про те, що
працівники банку умисно, з метою
незаконного заволодіння вказаними
грошовими коштами, намагалися
примусити позивача підписати договір
на умовах, які не були погоджені з ним.
Неодноразові звернення до банку з
вимогою змінити умови договору та
повернути кошти залишені без
відповідного реагування.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1
просив визнати необгрунтованою
відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» визнавати
його законне право як споживача на
отримання належної якості послуг за
депозитним договором, а також на
безпечне користування зазначеними
послугами відповідно до вимог
законодавства України, та визнати
протиправними дії відповідача щодо
умисного заволодіння його грошовими
коштами з метою уникнення від
виконання умов договору, зобов'язавши
працівників банку повернути йому
кошти, внесені на депозитний рахунок.

Окрім того, ОСОБА_1 просив
стягнути з відповідача кошти в сумі
2100,72 доларів США, які незаконно
зберігаються на депозитному рахунку, з
урахуванням встановленого індексу
інфляції а також відсотки за
користування належними йому грошовими
коштами в розмірі 189,06 доларів США, 3 %
річних в сумі 63,02 доларів США, та 451,65
доларів США упущеної вигоди.

Також позивач просив
відшкодувати спричинену відповідачем
моральну шкоду в розмірі 3000 доларів
США.

У вересні 2014 року позивачем було
подано заяву про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на наявне у
ПАТ КБ «ПриватБанк» рухоме та нерухоме
майно та грошові кошти, що знаходяться
на рахунках у банку та автотранспортні
засоби, які є власністю та перебувають
на балансі у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Свої вимоги заявник обґрунтовує
тим, що відповідач на даний час вживає
заходи, які можуть утруднити та зробити
неможливим виконання рішення суду, а
саме протягом двох років ПАТ КБ
«ПриватБанк» умисно ухиляється від
сплати коштів. Також звертає увагу
суду на ту обставину, що матеріали
справи містять докази, які вказують на
вчинення злочину посадовими особами
ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 вересня 2014 року
відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1
про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалу та
постановити нову, якою задовольнити
його заяву про забезпечення позову.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.152 ЦПК
України види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Матеріали справи свідчать, що
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Між тим, як вбачається із заяви про
забезпечення позову, заявник просив
накласти арешт на наявне у ПАТ КБ
«ПриватБанк» рухоме та нерухоме майно
та грошові кошти, що знаходяться на
рахунках у банку та автотранспортні
засоби, які є власністю та перебувають
на балансі у ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до роз'яснень, які
місяться у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Виходячи із обставин заявленого
позову, колегія суддів вважає, що
підстави для вжиття заходів по його
забезпеченню відсутні, оскільки
обраний позивачем вид забезпечення
позову не є співмірним із позовними
вимогами.

Окрім того, накладення арешту на
майно та грошові кошти відповідача
призведе до порушень прав інших
фізичних та юридичних осіб, які є
споживачами банківських послуг.

Матеріали справи також не містять
доказів того, що невжиття обраного
позивачем заходу забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

За таких обставин, ухвала суду
першої інстанції є законною та
обґрунтованою, постановлена з
дотриманням норм процесуального
права, а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,312,313,314,315,319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
Судді