Номер провадження: 22-ц/785/5635/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 квітня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення
із квартири АДРЕСА_1. Позивач та її
представник посилались на те, що
відповідач, яка є матір'ю позивача, не
надає останній можливості
користуватися своєю квартирою, не
виконує рішення суду щодо вселення, не
надає можливості показувати квартиру
ріелтерам для здійснення продажу
квартири, змінила замки, перешкоджає
заселенню в квартиру старшій доньці,
при навідуванні ображає, кидається в
бійку, впускає в квартиру осіб, яких
позивач не бажає бачити тощо; зазначене
унеможливлює спільне проживання в
даній квартирі.

Відповідач та її представник позов не
визнали, посилались на неправдивість
доводів позивача, на відсутність
будь-яких перешкод для проживання
позивача з донькою, на належну і
своєчасну оплату позивачем усіх
житлово-комунальних послуг.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виселення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду від 17 квітня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позову у повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач, як член сім'ї власника
житлової квартири, має право
користування спірною квартирою, що
вона може бути виселена з неї тільки у
випадках, передбачених ч.1ст.116 ЖК
України, тобто у разі систематичного
порушення правил співжиття за умови, що
заходи запобігання та громадського
впливу виявились безрезультатними, і з
того, що таких доказів не надано..

З такими висновками суду в межах
оскарження погоджується і колегія
суддів.

Статтею 9 ч. 4 ЖК України
встановлено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше,
як з підстав і порядку передбачених
законом.

За змістом ст.ст.156,64 ч.2,157 ЖК
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку ( квартирі), що
йому належить користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. До членів сім'ї
власника належать: дружина, діти,
батьки та інші особи, які з ним постійно
проживають і ведуть спільне
господарство. Членів сім'ї власника
жилого будинку (квартири) може бути
виселено у випадках, передбачених ч.1
ст.116 цього кодексу, зокрема, якщо він
систематично руйнує, псує жиле
приміщення, використовує не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття робить неможливим
проживання з ним в одній квартирі, а
заходи запобігання та громадського
впливу виявились безрезультатними….

Із матеріалів справи вбачається,
що відповідач ОСОБА_3 19.08.2002 року за
договором дарування подарувала
належну їй квартиру АДРЕСА_1 своїй
доньці ОСОБА_2, позивачу по справі. (а.
с.13) З 23.09.2002р. відповідач, як мати
позивача, зареєстрована в спірній
квартирі в якості члена сім'ї власника,
що сторонами не оспорюється. (а. с. 51зв.)
На підставі рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 05 листопада
2012 року, яке набрало чинності 19 лютого
2013 року, та відповідно до виданих
виконавчих листів про вселення та
зобов'язання усунути перешкоди, ОСОБА_2
у липні 2013 року була вселена в спірну
квартиру. (а.с.8-9, 29,30) 05 березня 2014 року
позивач подала заяву на ім'я начальника
Суворовського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області з посиланням на те, що
відповідач змінила замки, і не надає
можливість проживати в спірній
квартирі доньці позивача. (а.с.14) 09.03.2014р.
позивач звернулась до державного
виконавця з заявою про відновлення
виконавчого провадження з посиланням
на те, що відповідач змінила замки,
впускає в квартиру невідомих їй людей,
не надає їй можливість проживати в
спірній квартирі та користуватися
нею.(а.с.10-11) Відповідач факт зміни
замків та факт створення перешкод
позивачу і її доньці заперечує. Інші
докази, окрім фактів звернення до
державного виконавця та до органу
внутрішніх справ позивачем не надані.
Докази вжиття до відповідача заходів
запобігання та громадського впливу,
які б виявились безрезультатними,
відсутні.

За ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на встановлене, слід визнати,
що позивачем вимоги не доведені, що
висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи, а протилежні доводи
позивача та її представника з цього
приводу є неспроможними.

Посилання позивача та її представника
на те, що право власності є непорушним,
що суд неправомірно позбавив власника
права власності на житло, яке вона має
право використовувати для власного
проживання і членів її родини, не
можуть братися до уваги, оскільки у
відповідача є сервітутне право
користування власністю позивача
нарівні з нею, та за ст. 405ч.1 ЦК України
житлове приміщення, яке має право
займати відповідач, як член сім'ї
власника, може бути визначено
позивачем.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального права і
без таких порушень норм процесуального
права, які б призвели до неправильного
вирішення справи, а тому законні
підстави для задоволення апеляційної
скарги і скасування, з формальних
міркувань, правильного і справедливого
рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 303,307ч.1п.1,308,313-314,315-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 17 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

Л.А. Гірняк