Провадження № 2/755/5363/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Шилохвості А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2,
мотивуючи свої вимоги тим, що 17 жовтня
2009 року Відділом реєстрації актів
цивільного стану Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
сторони зареєстрували шлюб, від якого
неповнолітніх дітей не мають, спільне
життя з відповідачкою у подальшому не
склалось, через відсутність
порозуміння, різні погляди на
вирішення сімейних проблем,
психологічну несумісність, сторони
протягом тривалого часу не підтримують
шлюбно-сімейних відносин, спільного
господарства не ведуть. Позивач вважає
подальше спільне сімейне життя з
відповідачкою неможливим, що є
підставою його звернення до суду з
позовом про розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, однак надав до суду
заяву, відповідно до якої позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить провести розгляд справи за
його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, про день, час та місце
судового розгляду справи
повідомлялась належним чином, про
поважні причини неявки суд не
повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного
кодексу України, суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 жовтня 2009 року
зареєстрували шлюб у Відділі
реєстрації актів цивільного стану
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві, про що у книзі
реєстрації зроблено відповідний
актовий запис за № 671. (а.с. 3)

Згідно положення частини 2 статті 36 та
статті 51 Сімейного кодексу України,
шлюб не може бути підставою для надання
особі пільг чи переваг, а також для
обмеження її прав та свобод, які
встановлені Конституцією України.
Дружина та чоловік мають рівне право на
повагу до своєї індивідуальності,
своїх звичок та уподобань.

Судом достовірно встановлено, що
сторони від шлюбу спільних
неповнолітніх дітей не мають, сімейне
життя позивача та відповідачки не
склалось через відсутність
порозуміння, різні погляди на
вирішення сімейних проблем,
психологічну несумісність, проживають
окремо протягом тривалого часу, з цього
ж часу не підтримують шлюбних
стосунків та не ведуть спільного
господарства, шлюб між позивачем та
відповідачкою носить лише формальний
характер, за даних обставин
поновлювати сімейно-шлюбні відносини
сторони бажання не мають.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім'я
розпалась остаточно і поновити шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачкою неможливо. Подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них.

Позивач займає категоричну позицію
щодо розірвання шлюбу, заперечує
будь-яку можливість для примирення з
відповідачкою.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України,
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Сторони проживають окремо за
обопільною згодою, що не пов'язана з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми чи інших поважних причин. При
таких обставинах сім'я фактично
розпалась і поновити сімейні відносини
неможливо.

Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу
України, шлюб є сімейним союзом
чоловіка та жінки.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що причини, з яких позивач
наполягає на розірванні шлюбу є
обґрунтованими, подальше спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стали
неможливими, оскільки тривалий час
сторони не підтримують сімейно-шлюбних
стосунків, спільного господарства не
ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні
відносини наміру не мають, фактично
живуть окремим один від одного життям,
тому суд вважає, що формальне існування
даного шлюбу суперечить моральним
засадам суспільства, тому позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 111, 112 Сімейного
кодексу України, Постановою Пленуму
Верховного суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. ст.ст.
10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві від 17 жовтня 2009 року
(актовий запис № 671) - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я: