Провадження №22-ц/784/2319/14
Головуючий у першій інстанції-Гуденко
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Горенко Ю.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача -
Ремешевського Є.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - КБ «ПриватБанк»)

про розірвання кредитного договору

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ПриватБанк про розірвання
кредитного договору.

Позивачка зазначала, що на підставі
кредитного договору від 10 березня 2010
року є споживачем банківських послуг
за платіжною картою «Кредитка
«Універсальна». 8 вересня 2013 року з її
помешкання були викрадені особисті
речі, в тому числі кредитна картка та
мобільний телефон. Того ж дня вона
звернулась до ПриватБанку з
повідомленням про крадіжку
ідентифікаційних засобів доступу до
рахунку, але дізналась, що з її рахунку
вже були зняті готівкові кошти, які
разом з комісією склали 8320 грн. Згодом
злочинця встановлено та засуджено.

Посилаючись на те, що ПриватБанк
істотно порушив умови договору,
вчинивши неправомірні дії щодо доступу
до її рахунку, що дало змогу злочинцю
незаконно заволодіти грошима, ОСОБА_1
просила розірвати кредитний договір
від 10 березня 2010 року з 8 вересня 2013 та
вважати її відповідальною лише за ті
зобов'язання, які виникли до 7 вересня
2013 року.

ПриватБанк позов не визнав,
посилаючись на відповідальність
позичальника за збереження
ідентифікаційних засобів доступу до
рахунку, якими є кредитна картка та
мобільний телефон з відповідною
sim-картою, та відсутність порушень
банком узгоджених сторонами умов
договору банківських послуг.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 червня 2014 року позов
задоволено частково. Кредитний договір
від 10 березня 2010 року розірвано з 8
вересня 2013 року. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ПриватБанк, не
погодившись з висновком суду про
наявність підстав для часткового
задоволення позову, просив рішення
скасувати та відмовити у його
задоволенні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає лише частковому задоволенню,
виходячи з настуапного.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
виконанням доручення сторонньої особи
по зняттю кредитних коштів без
дотримання встановлених Умовами та
Договором процедур ПриватБанк істотно
порушив договірні умови, що відповідно
до частини 2 статті 651 ЦК є підставою
його розірвання. Оскільки таке
порушення вчинене 8 вересня 2013 року, то
й днем розірвання є саме ця дата.

Проте не з усіма висновками суду можна
погодитись.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 10 березня 2010 року між
Вялих Є С. та ПриватБанком укладено
договір про надання банківських послуг
за платіжною картою «Кредитка
«Універсальна» (далі -Договір), умови
якого визначені Умовами та Правилами
надання банківських послуг (далі
-Умови), з якими клієнт мав можливість
ознайомитись на сайті Приватбанку
www.privatbank.ua. ( а.с.29-30).

Пунктом 2.8.3 Умов ( а.с.54), які діяли на час
укладення Договору, передбачена
послуга дистанційного обслуговування
клієнта з застосуванням системи
«телефонний банкінг» (MobilBanking) за
допомогою текстових повідомленЬ (SMS).

Пунктом 2.8.3.2 Умов передбачено, що ці
системи виконують функції надання
інформаційних послуг, які зазначені у
Договорі.

Зазначена послуга діяла на платній
основі за бажанням клієнта.

Будь-яких умов та порядку зміни Pin-коду,
який є необхідним для здійснення
банківських операцій, Умови не
передбачали.

Судом першої інстанції також
встановлено, що з серпня 2011 року всі
кредитні карти «Універсальні»
автоматично підключили до сервісу
«SMS-повідомлення» на безоплатній
основі (наказ №СП-2011-795 від 3.08.2011 року,
а.с.56), а з грудня 2012 року ПриватБанком в
односторонньому порядку в межах
системи MobilBanking змінено порядок заміни
особистого Ріn-коду клієнта за
SMS-повідомленням, що стало можливим при
наявності лише мобільного телефону та
номеру карти (а.с.84).

8 серпня 2013 року, внаслідок крадіжки
мобільного телефону та платіжної
карти, сторонньою неуповноваженою
особою (ОСОБА_3.) за системою послуги
MobilBanking шляхом відправлення
SMS-повідомлення було замінено
особистий Ріn-код ОСОБА_1 та з рахунку
знято 8000 грн. (а.с.7-10, 14), що заподіяло
останній збитків.

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
одностороння зміна Договору щодо
порядку отримання коштів, а саме шляхів
ідентифікації клієнта, способів
безпеки, порядку зміни Ріn-коду, є
істотним порушенням умов Договору,
коли внаслідок завданої шкоди сторона
позбавляється того, на що вона
розраховувала при його укладенні.

Висновки суду щодо всіх досліджених
обставин та заперечень відповідача
викладені в мотивувальній частині
судового рішення, відповідають
обставинам справи, вимогам статті 651 ЦК
та принципам, що зазначені в рішенні
Конституційного Суду України від 7
липня 2013 року щодо особи споживача, як
слабкої сторони у договорі, яка
підлягає особливому правовому захисту
з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Доводи апелянта щодо підстав
розірвання договору колегія суддів
вважає безпідставними.

Разом з тим, виходячи зі змісту такої
підстави припинення договору, як
розірвання угоди, та відповідно до
частини 3 статті 653 ЦК у разі розірвання
договору в судовому порядку,
зобов'язання припиняється з моменту
набрання рішенняМ суду законної сили.

Закон не передбачає можливості
розірвання угод з попереднього часу.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що договір, укладений
між ПриватБанком та ОСОБА_1 підлягає
розірванню з 8 вересня 2013 року ( включно)
не відповідає вимогам цивільного
законодавства.

Колегія суддів не може погодитись з
посиланням суду на те, що встановлення
цієї дати розірвання договору
позбавить ОСОБА_1 необхідності
виконувати кредитні зобов'язання, які
виникли внаслідок подій 8 вересня 2013
року, а тому є належним способом
захисту її порушеного права.

Способи захисту порушеного права
передбачені статтею 22 ЦК, серед яких є
можливість відшкодування збитків,
якими відповідно до підпункту 1
частини 2 статті 22 ЦК є і ті втрати, які
особа мусить зробити для відновлення
свого порушеного права.

Таких вимог ОСОБА_1 не заявляла.

Вимога про встановлення обсягу
зобов'язання в межах конкретного часу
(періоду), про що зазначено ОСОБА_1 в
позовній заяві (пункт 3), також не
відповідає визначеним способам
захисту порушеного права споживача
кредитних послуг, що є підставою
відмови у її задоволенні.

Таким чином, рішення суду в цій частині
підлягає зміні.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 червня 2014 року змінити.

Виключити з резолютивної частини
рішення вказівку про дату розірвання
кредитного договору на отримання та
користування спеціальним платіжним
засобом № 172721, а саме з 8 вересня
2013 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення суду в іншій частині залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді