Справа № 226/2235/14-ц
Справа № 2/226/902/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2014 року Димитровській
міській суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Рибкіна О.А.,

при секретарі Пікало К.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров Донецької області справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказав, що він є власником
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Вказану квартиру він придбав 22
лютого 2012 року за договором
купівлі-продажу. Після оформлення
договору купівлі-продажу у квартиру
була зареєстрована ОСОБА_2, яка
фактично з 3 серпня 2013 року по
теперішній час не проживає в цій
квартирі. До теперішнього часу він
вимушений сплачувати комунальні
платежі за сміття, воду, які
розраховуються з урахуванням
кількості осіб, зареєстрованих у
житловому приміщенні. Відповідач
мешкає за невідомою йому адресою,
зв'язку з відповідачем він не має.
Вважає, що відповідач, будучі
зареєстрованою в його квартирі,
фактично перешкоджає в реалізації його
права власності на дану квартиру.
Просить суд визнати відповідача такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 зняти
відповідача з реєстраційного обліку
Димитровського міського відділу ГУМВС
України в Донецькій області по
вказаній адресі.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги,
обґрунтовуючи їх викладеними в
позовній заяві обставинами. Також
пояснив, що відповідач ОСОБА_2 є його
дружиною. З відповідачкою він
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
07.10.2004 року по теперішній час. 22 лютого
2012 року вони купили квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Договір купівлі-продажу квартири був
оформлений на нього. В даній квартирі
зареєстрований він і його дружина
ОСОБА_2 З серпня 2013 року відповідачка в
квартирі не проживає, місце її
перебування йому не відоме. До
теперішнього часу шлюб між ними не
розірвано.

Відповідач до судового засідання не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлена у передбаченому
Цивільно-процесуальним кодексом
порядку.

Вислухавши пояснення позивача,
свідків, дослідивши докази у справі,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
07.10.2004 року по теперішній час, що
встановлено на підставі свідоцтва про
шлюб та пояснень позивача (а.с. 8).

Згідно договору купівлі-продажу від
22.02.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Димитровського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_3, ОСОБА_1 купив квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9,
10).

Згідно довідки та акту Приватного
підприємства «Домінант-Сервіс» від
03.09.2014 року, ОСОБА_2 зареєстрована в
АДРЕСА_1, але не проживає за цією
адресою з 03.08.2013 року по теперішній час
(а.с. 14, 16).

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він
мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Позивач є
його сусідом, мешкає в квартирі
АДРЕСА_1. Раніше позивач мешкав зі своєю
дружиною ОСОБА_2, однак з весни минулого
року він дружини позивача взагалі не
бачить, та у вказаній квартирі не
мешкає.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він
мешкає за адресою: АДРЕСА_2. В його
будинку в квартирі АДРЕСА_1 мешкає
позивач. Позивач раніше мешкав зі своєю
дружиною ОСОБА_2, але вже більше року
вона у вказаній квартирі не проживає і
не з'являється.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного
кодексу України, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу
України, жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Таким чином квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю позивача та відповідача,
оскільки квартира була придбана
сторонами у період шлюбу. Судом
встановлено, що відповідач не проживає
в зазначеній квартирі з серпня 2013 року
по теперішній час. Але вона є
співвласником вказаної квартири, тому
суд вважає, що підстав для визнання
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
згідно ст.405 ЦК немає. Також суд вважає,
що в даному випадку згідно ст.ст. 317, 321
ЦК України власника не можливо
позбавити однієї із складових права
власності - права користування. Тому в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

На підставі ст.60 СК України,
ст.ст.317, 321, 355, 368, 369, 405 ЦК України, ст.155
ЖК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88,
213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку. Апеляційна
скарга на рішення суду подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Димитровський міський суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя