Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4328/14
Головуючий у 1-й інстанції Шевченко Л.В.
Суддя-доповідач Панкєева О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 13 серпня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа: служба у справах дітей
Управління молодіжної політики
Артемівської міської ради, про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів на дитину. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона з відповідачем
перебувала у шлюбі. Від шлюбу у них
народився син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.
09.08.2010 року шлюб між ними було
розірвано. Батько дитини ОСОБА_4
ухиляється від участі у вихованні
дитини. Позивач зазначала, що лише один
раз звернулася до відповідача з
приводу того, щоб він був присутнім при
проходженні курсу дельфінотерапії в
Криму в грудні 2013 року, оскільки однією
з умов такого лікування було наявність
та спільне перебування при лікуванні
дитини як матері, так і батька. Однак, це
лікування дитини перетворилося на
сварку з відповідачем, після чого він
не добувши до кінця лікування, кинув
все та поїхав.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просила суд позбавити відповідача
батьківських прав та стягнути аліменти
на утримання дитини у розмірі ? частини
усіх доходів, але не менше
встановленого законом мінімуму
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 13 серпня 2014
року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2
стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/4
частини всіх видів доходів, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
29.04.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 сплачений нею
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права просить рішення
суду скасувати в частині позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову в частині
позбавлення його батьківських прав.

В частині стягнення аліментів рішення
суду першої інстанції відповідачем не
оскаржене, а тому, відповідно до ч. 1 ст.
303 ЦПК України та роз'яснень п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку"
апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення в частині
позбавлення батьківських прав таким
вимогам не відповідає.

Відповідно до роз'яснень,
наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав",
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують та ін.),
що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема, ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських лише щодо дитини, яка не
досягла вісімнадцяти років, і тільки з
підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання
своїх обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Таким чином, при розгляді справ
за позовами про позбавлення
батьківських прав з підстав,
передбачених ст. 164 СК України, особа,
яка подала такий позов, повинна
довести, що батько ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини. В свою чергу батько
повинен довести, що він належним чином
виконує свої батьківські обов'язки.

Вирішуючи спір по суті та
ухвалюючи заочне рішення по справі,
зазначені роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України суд не
врахував, в порушення ст.ст. 212-214 ЦПК
України не з"ясував належним чином, які
безспірні докази свідчать про ухилення
відповідача від виконання своїх
обов'язків щодо виховання дитини, в
чому полягає винна поведінка
відповідача, свідоме нехтування нею
своїми обов'язками, чи вживалися до неї
заходи реагування, а також не з"ясував
та не дослідив соціально-побутові
умови життя та матеріальне становище
відповідача, хоча з'ясування вказаних
обставин має істотне значення для
правильного вирішення справи.

В обґрунтування позову про
позбавлення батьківських прав,
позивачка посилалася на те, що після
припинення батьками шлюбних відносин у
2010 році батько став проживати окремо,
ніякої участі у виховані дитини не бере
, матеріально не допомагає, більш того
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків. Лише один раз звернулася до
відповідача з приводу того, щоб він був
присутнім при проходженні курсу
дельфінотерапії в Криму в грудні 2013
року, оскільки однією з умов такого
лікування було наявність та спільне
перебування при лікуванні дитини як
матері, так і батька. Однак, це
лікування дитини перетворилося на
сварку з відповідачем, після чого він
не добувши до кінця лікування, кинув
все та поїхав.

Відповідно до ч.2 ст. 57 ЦПК України
фактичні дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема звуко
- і відеозаписів, висновків експертів.

Задовольняючи рішенням позов
ОСОБА_5 щодо позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав, суд виходив з його
доведеності, пославшись на пояснення
бабусі ОСОБА_6, матері позивача , яка
пояснювала у суді, що колишній зять не
допомагає дочці матеріально та у
виховані сина. У липні забрав дитину
без відома матері; Свідка ОСОБА_7,
сусідки позивача, яка зі слів позивача
знає, що колишній чоловік не допомагає
у виховані та утриманні дитини.

Між тим свідок ОСОБА_7 дає
пояснення зі слів позивачка, а сама
ОСОБА_5, як джерело інформації в якості
свідка не допитувалася. Свідок ОСОБА_6 є
матір'ю позивача вказує загальні фрази
проте, що колишній зять не допомагає
дочці матеріально та у виховані сина,
та обставин, які б були підставою для
застосування крайнього заходу у
вигляді позбавлення батьківських прав
не зазначає. Між тим підтверджує, що
батько в липні 2014 року приїжджав до
дитини.

Притягнення до кримінальної
відповідальності органами слідства
відповідача за ч.1 ст. 233 КК України не є
підставою для позбавлення його
батьківських прав.

При вирішенні питання про
позбавлення батьківських права, суд
зазначив, що зі слів позивача вона
оплатила проходження курсу дитиною
дельфінотерапії в Криму у період з
05.12.2013 року по 14.12.2013 року, у порушення
вимог ст. 60 ЦПК України без
підтвердження фінансовими
документами. Між тим навіть якщо вона і
оплатила б проходження курсу
дельфінотерапії , то це само по собі не
є підставою для позбавлення батька
батьківських прав, а є підставою, при
наявності належного підтвердження
фінансовими документам, для стягнення
у порядку ст. 185 СК України з
відповідача витрат на лікування
дитини.

З урахуванням місця проживання
дитини разом з позивачем, а також того,
що батько проживає у інший місцевості
м. Горлівка, де ведуться бойові дії АТО,
що ускладнює його пересування, суд не
може констатувати, що невиконання
батьківських обов'язків про які
йдеться в позові, було свідомим та
умисним (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Окрім того, СК України визначає,
що дитина має право на належне
виховання, якому кореспондує
передбачений ст.150 СК України обов'язок
батьків на виховання дитини та її
розвиток. Виховання - це діяльність,
спрямована на розвиток особистості
дитини, підготовку його до життя,
прищеплення їй певних навичок
поведінки, особистісних якостей.
Водночас, в процесі виховання
враховуються особливості духовного і
морального світу дитини. Її вік,
індивідуальний фізичний та розумовий
розвиток.

У цій справі, на час звернення до
суду, дитині було 4 роки 4 місяця .

Законодавчо встановлений
принцип повної рівності обох батьків у
сфері виховання дітей, і жоден із них не
має будь-яких переваг. Форми та методи
виховання дітей узгоджуються батьками
(ст.151 СК). Як видно, питання щодо
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Цей обов'язок кореспондує
батькам разом вирішувати й
узгоджувати, як слідує виконувати
батьківські обов'язки, які форми і
методи виховання застосовувати для
розвитку дитини (як-то: скільки часу, в
якому місці і в які дні тижня дитина має
проводити з батьком, який проживає
окремо, у які вихідні (святкові) дні
вона буде залишатися з ним, хто
забиратиме її з дитсадочку та інше).

Цілеспрямованість названих дій
має бути направлена перш за все на
забезпечення фізичного, духовного, і
морального і розумового розвитку
дитини.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач та відповідач
проживають окремо, в різних населених
пунктах, на значній відстані. Водночас,
вони дійшли певного порозуміння, що
хлопчик буде проживати разом з матір'ю.
Отже, на цьому відрізку часу, батько
надав й довірив саме матері більшу
можливість здійснювати процес
виховання їх малолітньої дитини, що
свідчить про його прагнення досягти
згоду з питань процесу виховання та
форм його застосування у дусі вікового
розвитку дитини на цій стадії.

Водночас, до органів опіки і
піклування з приводу відхилення від
виконання батьківських обов'язків
стосовно порядку участі у вихованні
дитини не зверталися.

З огляду на викладене, позивач не
переконав суд в тому, що відповідач
самоусунувся від виховання дитини.

Поза увагою суду залишилася й
прецедентна практика Європейського
суду з прав людини, відповідно до якої
питання позбавлення батьківських прав
мають ґрунтуватись на оцінці
особистості заявника та його
поведінці. Факт оскарження заявником
заяви про позбавлення батьківських
прав також міг свідчити про його
інтерес до сина (справа "Хант проти
України" від 7 грудня 2006 року).

Позбавляючи ОСОБА_2 батьківських
прав, суд першої інстанції у порушення
ст.213,214 ЦПК України на зазначене уваги
не звернув.

Окрім того, судом не мотивовано
висновку про обрання крайнього заходу
щодо відповідача, не надано належної
оцінки висновку органу опіки та
піклування по суті, з урахуванням того,
що цей висновок зроблений лише на
підставі поданих документів з боку
позивача.

Відповідно до вимог ч.ч.4-6 ст. 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
позбавлення чи поновлення
батьківських прав обов'язковою є
участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає
суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаний в результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення, суд послався
на підписаний заступником голови
Артемівської міської ради висновок від
06.05.2014 року про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 відносно
неповнолітньої сина ОСОБА_4, який,
виходячи з матеріалів справи, був
складений на підставі лише пояснень
самої ОСОБА_3 та складеного на підставі
акта про обстеження житлово-побутових
умов її проживання (а.с.39), тобто без
врахування інших об'єктивних даних,
проживання батька у інший місцевості м.
Горлівка, що ускладнює його
пересування, конфліктної ситуації між
батьками, а тому не може вважатися
об'єктивним та достатньо
обґрунтованим.

Таким чином, до висновку про те,
що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню та утриманню свого сина, суд
дійшов при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення по справі, а
тому ухвалене по справі рішення на
підставі ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові, враховуючи, що
сукупна оцінка наданих сторонами
доказів не доводить факту винної
поведінки та свідомого ухилення
відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо свого
сина, і, як наслідок, застосування до
неї на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України
крайнього заходу у вигляді
позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.309,313,314,315,317 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 13 серпня 2014
року у цій справі в частині позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його
малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
та стягнення з нього 243 гривні 60 копійок
судового збору на користь ОСОБА_3
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді