Справа № 645/5531/14-ц
Провадження № 2-к/645/1/14
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання - Анацька
К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові клопотання
ОСОБА_1 про надання дозволу на
примусове виконання рішення Мирового
судді судової дільниці № 2
Прохорівського району Белгородської
області Російської Федерації від 14
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, -

в с т а н о в и в:

14 липня 2014 року до Фрунзенського
районного суду м. Харкова надійшло
клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу
на примусове виконання рішення
Мирового судді судової дільниці № 2
Прохорівського району Белгородської
області Російської Федерації від 14
березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку
та іншого доходу щомісячно, починаючи з
01 серпня 2013 року до повноліття дитини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 395 ЦПК
України про надходження клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду суд у
п'ятиденний строк письмово повідомляє
боржника і пропонує йому у місячний
строк подати можливі заперечення проти
цього клопотання.

17 липня 2014 року на адресу ОСОБА_2 судом
було направлено повідомлення про
надходження клопотання і
запропоновано подати можливі
заперечення.

Станом на 18 серпня 2014 року письмові
заперечення боржника на клопотання до
суду не надійшли.

Згідно ч. 2 ст. 395 ЦПК України після
подання боржником заперечень у
письмовій формі або у разі його відмови
від подання заперечень, а так само коли
у місячний строк з часу повідомлення
боржника про одержане судом клопотання
заперечення не подано, суддя
постановляє ухвалу, в якій визначає час
і місце судового розгляду клопотання,
про що сторони повідомляються письмово
не пізніше ніж за десять днів до його
розгляду.

18 серпня 2014 року клопотання ОСОБА_1 було
призначено до розгляду на 22 вересня 2014
року на 10.00 год. В цей день розгляд
справи було відкладено у зв'язку із
неявкою сторін.

У судове засідання 14 жовтня 2014 року
боржник ОСОБА_2 не з'явився,
повідомлявся про час та місце розгляду
справи рекомендованою
кореспонденцією, причини неявки суду
не повідомлено.

Суд, вивчивши матеріали
справи, приходить до висновку, що
клопотання про дозвіл на виконання
рішення іноземного суду не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 391 ЦПК
України, рішення іноземного суду може
бути пред'явлено до примусового
виконання в Україні протягом трьох
років з дня набрання ним законної сили,
за винятком рішення про стягнення
періодичних платежів, яке може бути
пред'явлено до примусового виконання
протягом усього строку проведення
стягнення з погашенням заборгованості
за останні три роки.

З матеріалів клопотання вбачається, що
рішення Мирового судді судової
дільниці № 2 Прохорівського району
Белгородської області Російської
Федерації про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліментів на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини усіх видів заробітку та іншого
доходу щомісячно, починаючи з 01 серпня
2013 року до повноліття дитини, - набрало
законної сили 15 квітня 2014 року, про що
зазначено в довідці Мирового судді
судової дільниці № 2 Прохорівського
району Белгородської області
Російської Федерації.

Відповідно до ст. 52 Конвенції про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22 січня 1993 року (далі -
Конвенції) кожна з договірних сторін на
умовах, передбачених цією Конвенцією,
визнає і виконує наступні рішенні,
винесенні на території інших
договірних сторін: а) рішення установ
юстиції у цивільних і сімейних справах,
включаючи затверджені судом мирові
угоди по таких справах і нотаріальні
акти у відношенні грошових зобов'язань;
б) рішення суддів по кримінальних
справах про відшкодування збитку.

Згідно ч. 2 ст. 54 Конвенції суд, що
розглядає клопотання про визнання і
дозвіл примусового виконання рішення,
обмежується встановленням того, що
умови, передбачені цією Конвенцією,
дотримані. У випадку, якщо умови
дотримані, суд виносить рішення про
примусове виконання.

Разом з тим п. б) ст. 55 цієї Конвенції,
визначено, що у визнанні передбачених
ст. 52 рішень і у видачі дозволу на
примусове виконання може бути
відмовлено, зокрема, у випадку, якщо
відповідач не приймав участі в процесі
внаслідок того, що йому або його
уповноваженому не був вчасно і належно
вручений виклик до суду.

Із доданої до клопотання та
довідки іноземного суду вбачається, що
ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду та йому вручена копія
позовної заяви, а підтвердження про
його повідомлення міститься у
матеріалах справи.

До вказаної вище довідки Мирового
судді судової дільниці № 2
Прохорівського району Белгородської
області Російської Федерації додано
копію повідомлення про вручення
поштового відправлення від 02 серпня 2013
року, в якому відсутні відомості
(зокрема підпис особи) про отримання
даного відправлення, та копія
поштового конверту з позначкою про
повернення 18 вересня 2013 року поштового
повідомлення через не запит, що вказує
про неналежне повідомлення
відповідача у справі про час і місце
проведення судового засідання, в
зв'язку із чим останній був позбавлений
можливості брати безпосередньо (або
через свого представника) участь у
судовому засіданні іноземного суду та
реалізувати свої процесуальні права
щодо надання доводів та заперечень
проти позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.396
ЦПК України, у задоволенні клопотання
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду може
бути відмовлено, якщо сторона,
стосовно якої постановлено рішення
іноземного суду, була позбавлена
можливості взяти участь у судовому
процесі через те, що їй не було належним
чином повідомлено про розгляд справи.

Таким чином, враховуючи те, що
ОСОБА_2 не був присутній при ухваленні
рішення Мирового судді судової
дільниці № 2 Прохорівського району
Белгородської області Російської
Федерації від 14 березня 2014 року,
оскільки не був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, копію рішення суду не отримав
та не мав змоги його оскаржити, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні клопотання ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 209, 210, 395, 396 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
надання дозволу на примусове виконання
рішення від 14 березня 2014 року Мирового
судді судової дільниці № 2
Прохорівського району Белгородської
області Російської Федерації про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліментів на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх
видів заробітку та іншого доходу
щомісячно, починаючи з 01 серпня 2013 року
до повноліття дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції, шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
п'яти діб з дня її проголошення, а
особами, які були відсутні при
проголошенні ухвали може бути подана
апеляція протягом п'яти днів з дня
отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо вона не
скасована, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:
О.Ю.Алтухова