У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько
А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
підприємства «Олекса» до Головного
управління Держземагенства у
Київській області про визнання
недійсним правового акта за касаційною
скаргою приватного підприємства
«Олекса» на ухвалу Святошинського
районного суду м. Києва від 3 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 2 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року приватне
підприємство «Олекса» (далі - ПП
«Олекса») звернулося до суду з позовом
до Головного управління
Держземагенства у Київській області
про визнання недійсним правового акта.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 3 квітня 2014 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 2 червня 2014 року, позовну
заяву ПП «Олекса» повернуто позивачу з
підстав, передбачених п.
4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПП «Олекса»
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права, та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Повертаючи позовну заяву ПП «Олекса»,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що спір з приводу висновку
Головного управління Держземагенства
у Київській області щодо оцінки
вартості земельної ділянки, який
впливає на розмір орендної плати, виник
між юридичними особами, тому підлягає
розгляду в порядку господарського
судочинства.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна, оскільки суди дійшли їх
із порушенням норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 1 ГПК України право на
звернення до господарського суду для
вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням, мають підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

Перелік справ, підвідомчих
господарському суду, наведений у ст. 12
ГПК України.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
12 червня 2009 року № 2 «Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», вирішуючи
питання про відкриття провадження у
справі, суд повинен виходити з того, що
згідно зі статтею 124 Конституції
України юрисдикція загальних судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, а за частинами
першою і другою статті 15 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17) або Господарським
процесуальним кодексом України (статті
1, 12) віднесено до компетенції
адміністративних чи господарських
судів. Законом може бути передбачено
розгляд інших справ за правилами
цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою господарського суду м. Києва
від 4 жовтня 2013 року, залишеною без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17 грудня 2013
року, відмовлено у прийнятті позовної
заяви ПП «Олекса» до Головного
управління Держземагенства у
Київській області про визнання
недійсним правового акта, оскільки
позов не підлягає розгляду в
господарських судах України (а.с. 122-126).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України
суд своєю ухвалою відмовляє у
відкритті провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Таким чином, якщо суд вважав, що спір не
підлягає розгляду за правилами
цивільного судочинства, то повинен був
відмовляти у відкритті провадження у
справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, а не повертати позовну заяву
відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України,
що можливо лише між судами однієї
юрисдикції.

Отже, суд не врахував, що юрисдикція
визначається не лише суб'єктним
складом, а й характером спірних
правовідносин, не з'ясував усіх
обставин, що мають процесуальне
значення та дійшов помилкового
висновку про повернення позовної заяви
позивачу.

За таких обставин постановлені у
справі ухвали не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 342 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції для визначення юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Олекса» задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 3 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 2 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко