печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Шалапуді В.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2,

представників відповідача Старцевої
К.І., Духовної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтердін
Інтернешинал Рілокейшн Україна» про
стягнення збитків

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Печерського районного суду м. Києва із
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна», в
якому, з врахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог від
17.12.2013, просив стягнути з останнього 124
180 доларів США 00 центів (992 570,74 грн.)
збитків, завданих втратою та
пошкодженням речей, 6 642,97 Євро (73 136,10
грн.) на відшкодування понесених витрат
на правову допомогу, 1 982,26 Євро (21 826,98
грн.) витрат, пов'язаних з переїздами,
проживанням у м. Києві, а також 3 441 грн. 00
коп. витрат з оплати судового збору (т.
І, а.с. 2-7, 163-167).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що 21 березня 2002 року
між ним та дочірнім підприємством
«Інтердін Інтернейшенел Муверс
Україна» було укладено договір
зберігання особистих речей ID № 00898. На
виконання умов вказаного договору
дочірнє підприємство «Інтердін
Інтернейшенел Муверс Україна»
прийняло від ОСОБА_1 на зберігання
особисті цінні речі останнього (ікони,
антикваріат). У 2008 році дочірнє
підприємство «Інтердін Інтернейшенел
Муверс Україна» було визнано
банкрутом, про що ОСОБА_1 стало відомо
лише нещодавно. В подальшому, на
зберігання цінні речі ОСОБА_1 були
прийняті товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна», яке
не повідомляло позивача про
банкрутство дочірнього підприємства
«Інтердін Інтернейшенел Муверс
Україна», не змінювало логотипу
останнього, а лише продовжувало
направляти на адресу позивача рахунки
про сплату послуг зберігання, а
останній вчасно та в повному обсязі
здійснював їх оплату. Після відвідання
складу, на якому зберігалися цінні речі
ОСОБА_1, останнім було виявлено
недостачу одинадцяти ящиків, з його,
переданими на зберігання цінними
речами. Крім того, з інших ящиків за
незрозумілих для позивача обставин
зникли або були пошкодженні інші цінні
речі передані ним на зберігання.
Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1
направив на адресу товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна»
претензію з вимогою відшкодувати
заподіяні йому збитки. Вказану
претензію товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна»
залишено без реагування. За наведених
обставин ОСОБА_1 просить задовольнити
позов у заявлений ним спосіб.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник позов з викладених у ньому
підстав підтримали, просили
задовольнити.

Представники товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна»
проти позову заперечили, просили
відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши письмові докази
по справі у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити, виходячи з
наступного.

У судовому засіданні, встановлено, що 21
березня 2002 року між ОСОБА_1
(громадянином ФРН) та дочірнім
підприємством «Інтердін Інтернейшенел
Муверс Україна» було укладено договір
зберігання особистих речей ID № 00898 (т. І,
а.с. 15-18). За умовами вказаного договору
ОСОБА_1 передав дочірньому
підприємству «Інтердін Інтернейшенел
Муверс Україна» на зберігання особисті
речі (ікони, антикваріат).

У 2008 році після визнання дочірнього
підприємства «Інтердін Інтернейшенел
Муверс Україна» банкрутом, не змінюючи
логотипу вказаного підприємства та не
повідомивши про це ОСОБА_1, товариство з
обмеженою відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна»
продовжило надсилати позивачу рахунки
на сплату послуг за вищевказаним
договором зберігання особистих речей,
а останній сплачував ці рахунки, що
також встановлено в судовому
засіданні, підтверджується
матеріалами справи (т. І, а.с. 115-132) та не
заперечувалося сторонами.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

З урахуванням викладених обставин та
положень ст. 11 ЦК України, суд приходить
до висновку про наявність між ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна»
цивільних правовідносин пов'язаних із
виконанням договору зберігання
особистих речей від 21 березня 2002 року ID
№ 00898.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Разом з тим, під час відвідання ОСОБА_1
складського приміщення, в якому
зберігалися його особисті речі було
встановлено відсутність одинадцяти
ящиків, з його, переданими на
зберігання цінними речами, з інших
ящиків за незрозумілих для позивача
обставин зникли або були пошкодженні
інші цінні речі передані ним на
зберігання.

Про факт відсутності переданих ОСОБА_1
на зберігання цінних речей 25 липня 2013
складено акт (т. І, а.с. 135). Під час
судового розгляду справи представник
позивач надав уточнений переклад
даного акту (т. ІІІ, а.с. 124).

Вищенаведені обставини також не
заперечувалися представниками
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна» у
судовому засіданні, а тому в силу
положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 942 ЦК України зберігач
зобов'язаний вживати усіх заходів,
встановлених договором, законом,
іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Зі змісту ч.1 ст. 950 ЦК України
вбачається, що за втрату (нестачу) або
пошкодження речі, прийнятої на
зберігання, зберігач відповідає на
загальних підставах.

Статтею 951 ЦК України передбачено, що
збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості у разі пошкодження речі - у
розмірі суми, на яку знизилася її
вартість. Якщо внаслідок пошкодження
речі її якість змінилася настільки, що
вона не може бути використана за
первісним призначенням, поклажодавець
має право відмовитися від цієї речі і
вимагати від зберігача відшкодування
її вартості.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Враховуючи викладені обставини суд
приходить до висновку про наявність
факту порушення з боку товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна» умов
зберігання цінних речей ОСОБА_1 згідно
договору зберігання особистих речей
від 21 березня 2002 року ID № 00898.

Разом з цим, частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК
України передбачено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1
не ідентифікував кількості зниклих та
пошкоджених речей, їх вартості, а надав
лише приблизну оцінку зниклих та
пошкоджених речей, яку він визначив у
сумі 124 180 доларів США 00 центів.

У поясненнях на заперечення
відповідача проти позову, позивач
зазначає: «У зв'язку з тим, що всі речі
позивача, що зникли зі складу
відповідача, придбавалися позивачем ще
до 2002 р., та в зв'язку з тим, що минув
тривалий проміжок часу, будь-які
документи, щоб підтверджували вартість
придбаних та переданих на зберігання
позивачем речей не збереглися.
Позивачем надана приблизна
(орієнтовна) вартість кожної одиниці
зниклих речей з врахуванням його
особистих записів, досвіду і знань щодо
вартості та з врахуванням вартості
подібних антикварних речей (ікон,
килимів, книг, предметів вжитку тощо) на
ринку» (т. ІІ, а.с. 57).

Надані суду докази, а саме: пакувальний
лист від 27.03.2002 (т. ІІ, а.с. 80-85), перелік
майна і його фотографії, що знаходилось
на зберіганні, складений в
односторонньому порядку позивачем (т.
І, а.с. 145-147), свідоцтво про страхування
вантажу від 25.03.2002 на суму 120 000 дол. США
(т. І, а.с. 128), не підтверджують передачу
позивачем на зберігання дочірньому
підприємству «Інтердін Інтернейшенел
Муверс Україна», які в подальшому
перейшли на зберігання відповідача,
конкретного індивідуально-визначеного
майна та його вартість, частина якого у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх договірних
зобов'язань зникла та була пошкоджена.

Таким чином, належних та допустимих
доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК
України на підтвердження суми завданих
збитків, кількості та ідентифікації
пошкоджених та зіпсованих речей ані
ОСОБА_1, ані його представником суду
надано не було.

Посилання ОСОБА_1 та його представника
в судовому засіданні на порушене
кримінальне провадження є
безпідставним, оскільки цим
кримінальним провадженням не
встановлено та не ідентифіковано
кількості та вартості зниклих та
пошкоджених речей, переданих позивачем
на зберігання.

Так, як вбачається з довідки № 48/312 від
14.03.2014 у кримінальному провадженні №
0017625, наданої старшим слідчим СВ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві Луценком Я.Б., з метою перевірки
факту наявності у потерпілого
заявленого ним об'єму майна,
встановлення можливого місця
знаходження такого майна, часу його
можливого викрадення, встановлення
причетних до цього осіб та з'ясування
всіх інших обставин щодо такого майна,
матеріали кримінального
правопорушення щодо факту можливого
вчинення крадіжки цього майна виділено
в окреме провадження 23.10.2013, відомості
про що внесено до ЄРДР по ст. 185 ч. 1 КК
України за № 0017625. На даний час в
кримінальному провадженні проводиться
досудове розслідування (т. ІІ, а.с. 95).

За таких обставин слід звернути увагу
ОСОБА_1 на те, що він не позбавлений
права та можливості звернутися з
цивільним позовом в рамках порушеного
кримінального провадження.

Аналізуючи наведені обставини, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтердін
Інтернейшинал Рілокейшн Україна» про
стягнення збитків слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
22, 23, 512-514, 936-951, 1166 ЦК України, ст. ст. 3, 10,
11, 60, 74, 169, 212-215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтердін
Інтернешинал Рілокейшн Україна» про
стягнення збитків, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Печерський
районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги,
рішення набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
К.О. Середа