АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/6283/14
Головуючий 1 інст. - Наумова С.М.
Справа №638/1237/14-ц
Доповідач - Шаповал
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Макарова Г.О.,

Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 22 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківський центр
правової допомоги» про стягнення
боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь основний борг за договором
позики в сумі, еквівалентній 113 445 (сто
тринадцять тисяч чотириста сорок
п»ять) доларам США за курсом НБУ на день
ухвалення рішення у справі, що
складається з неповернутої частини
позики в розмірі 84 800 доларів США,
збільшення на 3% згідно зі ст.. 625 ЦК
України в розмірі 7 497 доларів США та
процентів за користування позикою на
рівні облікової ставки НБУ в розмірі 21
148 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що 16 вересня 2010 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 позичили у ОСОБА_2 89 600
(вісімдесят дев»ять шістсот) доларів
США.

На підтвердження цього факту та на
виконання вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України,
того ж дня між ними був укладений
договір позики, посвідчений 16.09.2010 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрований в реєстрі за №2138.
Сторони в договорі дійшли згоди про
повернення відповідачами позичених у
позивача коштів частинами (з
ростроченням). Зважаючи на цю
домовленість, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зобов»ячалися повернути ОСОБА_2
(позикодавцеві) позичені кошти не
пізніше 16 січня 2011 року у певному
порядку та у визначені в п. 1 Договору
строки, а саме:

Не пізніше 16 жовтня 2010 року - 2 400 (дві
тисячі чотириста) доларів США;

Не пізніше 16 листопада 2010 року - 2 400 (дві
тисячі чотириста) доларів США;

Не пізніше 16 грудня 2010 року - 2 400 (дві
тисячі чотириста) доларів США;

Не пізніше 16 січня2011 року - 82 400
(вісімдесят дві тисячі чотириста)
доларів США.

В забезпечення виконання
відповідачами їхніх зобов»язань за
договором позики, між ОСОБА_2 та ТОВ
«Харківський центр правової допомоги»
того ж дня був укладений договір
поруки, відповідно до умов якого
останній поручився перед позивачем за
повернення відповідачами позичених
коштів і, в силу ст.. 554 ЦК України, став
солідарним із ними боржником за
зобов»язанням повернути позивачеві ці
кошти, а також сплатити проценти за
користування ними, інфляційне
збільшення і 3% річних від несвоєчасно
повернутих коштів, неустойку (штраф,
пеню), компенсацію збитків і
відшкодування моральної шкоди. Згідно
офіційного курсу гривні щодо іноземних
валют , а саме - доларів США, за
національним банком України станом на
22 липня 2014 року становить 11,655592 грн.

Позивачем до суду подано письмовий
розрахунок заборгованості
відповідачів станом на 22 липня 2014 року,
що складає результат від множення
кожної сум заборгованості в доларах
США на офіційний курс НБУ:

Розрахунок неповернутої частини
позики станом на 22 липня 2014 року - 84 800
доларів США х 11,655592 грн./1 долар США = 988
394 грн. 20 коп.

Розрахунок збільшення на 3% згідно зі
ст.. 625 ЦК України станом на 22 липня 2014
року - 7 497 доларів США х 11,655592 грн./1
долар США = 87 381 грн. 97 коп.

Вся сума, яку позивач просить стягнути
з відповідачів - 113 445 доларів США, що за
курсом НБУ становить 1 322 268 грн. 62 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 липня 2014 року лпозов
ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 борг за договором
позики в сумі. Еквівалентній основному
боргу 82 400 доларів США+3% річних 8 885,65
доларів США, а всього 91 285,65 доларів США
за курсом НБУ на день ухвалення рішення
по справі 1 063 985 грн. 55 коп. (один
мільйон шістдесят три тисячі дев»ятсот
вісімдесят п»ять грн.. 55 коп.), а також
судовий збір в сумі 3 654 грн. (три тисячі
шістсот п»ятдесят чотири грн..)

В іншій частині позову - відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
вказане рішення суду першої інстанції
змінити в частині стягнення
неповернутої частини позики та 3%
річних, стягнувши солідарно ці суми не
тільки з позичальників ОСОБА_5 і ОСОБА_4,
а й з поручителя - ТОВ «Харківський
центр правової допомоги». В частині
відмови у стягненні з відповідачів
процентів за користування коштами та
неустойки - рішення скасувати та
ухвалити нове, яким зазначені позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково і
стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ТОВ «Харківський центр правової
допомоги» на його користь проценти за
користування коштами в сумі,
еквівалентній 18 360 доларам США за
курсом НБУ станом на момент ухвалення
апеляційним судом рішення у справі, та
неустойку за період прострочення з 15
січня 2013 року по 15 січня 2014 року в сумі 5
475 000 грн. 00 коп., в іншій частині рішення
суду першої інстанції - залишити без
змін.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід змінити з підстав,
передбачених п. 4 ст. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову про стягнення
процентів за користування коштами за
правилами ст. 1048 ЦК України, районний
суд виходив із того, що умовами
договору позики не передбачено
обов'язок відповідача сплачувати
проценти за користування позиченими
коштами та посилався на норми Закону
України « Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг.»

Крім того, Національний банк України
визначає облікову ставку лише для
національної грошової одиниці гривні,
оскільки чинним законодавством
Національному банку нібито не надано
повноважень на встановлення облікової
ставки для іноземної валюти.

Проте, з такими висновками суду
погодитися не можна за таких підстав.

За змістом ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо: 1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п»ятдесятикратного розміру
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однієї із сторін.; 2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Згідно роз'яснень Верховного Суду
України щодо застосування ст.. 625 ЦК
України, слід мати до увазі, що
проценти, визначені ст.. 536, 1048, 1056 - 1, 1061
ЦК України, є платою за користування
чужими грошовими коштами, яка за
відсутності іншої домовленості сторін,
сплачується боржником за весь період
користування грошовими коштами, у тому
числі після настання терміну їх
повернення. Поряд з цим за порушення
виконання грошового зобов'язання на
боржника покладається
відповідальність відповідно до ст. 625
ЦК України, яка полягає у приєднанні до
невиконаного обов'язку, нового
додаткового обов'язку у вигляді
відшкодування матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення, а також
сплати трьох процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Беручи до уваги різну
правову природу процентів,
передбачених ст.. 536, 1048, 1056 - 1, 1061 ЦК
України, і процентів, що стягуються у
відповідності до ст. 625 ЦК України, а
також відсутність в чинному
законодавстві обмежень, одночасне
стягнення процентів, передбачених ст.
536 ЦК України та іншими статтями, та
відшкодування інфляційних збитків за
весь час прострочення, а також сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми, передбачених ст. 625
ЦК України, є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 29 травня 2013 року в справі № 6 - 39 цс 13
, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є
обов'язковою для судів України, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність до його
рішення.

Закон України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» регулює відносини
лише за участю учасників ринків
фінансових послуг, а відносини між
фізичними особами, зокрема, щодо
договорів позики, поруки, регулюються
нормами ЦК України ( ст.. 553 - 559, 1046 - 1053).

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 30 травня 2012 року в справі № 6 - 79 цс
12.

З урахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції у частині відмови у
задоволенні позову про стягнення з
відповідачів процентів підлягає
скасуванню з прийняттям у цій частині
нового рішення про задоволення позову
і стягнення на користь позивача
процентів за користування позикою у
розмірі 18 360 доларів США, що за курсом
НБУ на день ухвалення рішення складає
237 578 грн. 40 коп. (1 долар США = 1294 грн.)

Також, судова колегія вважає за
необхідне стягнути на користь позивача
неустойку за останній рік перед
зверненням позивача до суду за період
з 30 січня 2013 року по 30 січня 2014 р.,
оскільки суд першої інстанції
безпідставно відмовив у задоволенні
цих вимог, пославшись на сплив строку
позовної давності.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Судом встановлено, що сторони при
укладенні договору позики у п. 4
зазначили, що за прострочення
виконання своїх зобов'язань
позичальники повинні сплатити на
користь Позикодавця штраф (пеню) у
розмірі п'ятнадцять тисяч грн.. 00 коп.
за кожен день прострочки.

За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (пункт перший
частини другої статті 258 ЦК України).

При цьому виходячи з правової природи
пені, яка нараховується за кожень день
прострочки, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до ст.. 253 ЦК
України обчислюється по кожному дню, за
який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Оскільки кредитор до суду звернувся
лише 30 січня 1014 року, то пеня підлягала
стягненню лише в межах одного року до
дня пред'явлення позову у розмірі 5 475
000 грн. 00 коп.

15 000 грн. 00 коп. х 365 днів = 5 475 000 грн. 00
коп.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК
України передбачено, зокрема, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

З урахуванням наведеного, судова
колегія вважає за необхідне зменшити
розмір пені до 82 400 доларів США, що
еквівалентно 1 066 256 грн.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14.

Сторони передбачили умовами договору
стягнення штрафу ( пені) у твердій
грошовій сумі, що не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства і відповідає принципу
цивільного права - свободі договору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, - задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 22 липня 2014 року -
змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківський центр
правової допомоги» на користь ОСОБА_2
борг за договором позики в сумі,
еквівалентній основному боргу, у
розмірі 82 400 доларів США+3% річних у
розмірі 8 885,65 доларів США, а всього - 91
285,65 доларів США, що за курсом НБУ на
день ухвалення рішення судом першої
інстанції складає 1 063 985 грн. 55 коп.
(один мільйон шістдесят три тисячі
дев»ятсот вісімдесят п»ять грн.. 55 коп.),
проценти за користування позикою у
розмірі 18 360 доларів США, що
еквівалентно 237 578 грн. 40 коп. та
неустойку у розмірі 82 400 доларів США,
що еквівалентно 1 066 256 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: