Справа № 526/1679/14-ц
Провадження № 2/526/797/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року Гадяцький
районний суд Полтавської області в
складі

головуючої судді
Тищенко Л.І.

при секретарі
Лопушняк Т.П.

з участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Гадяч
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав
споживача, визнання договору
недійсним та застосування наслідків
його недійсності,

в с т а н о в и в:

до суду звернувся ОСОБА_1 із
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс» про захист прав
споживача, визнання договору
недійсним та застосування наслідків
його недійсності.

У своїй позовній заяві позивач
вказує, що 14.12.2012 року, він уклав з
відповідачем договір № 000862. У
відповідності до даного договору
відповідач зобов'язаний був надати від
свого імені і за його рахунок систему
послуг, спрямованих на придбання
легкового автомобіля ЗАЗ «Ланос»
вартістю 75000 грн. На сьогоднішній день
він вважає, що укладений договір не
відповідає чинному законодавству
України, грубо порушує його права як
споживача послуг, що полягає у
приховуванні відповідачем інформації
про відсутність у нього ліцензії для
укладення з ним такого договору.
Оскільки метою укладення договору було
отримання позики на купівлю легкового
автомобіля ЗАЗ «Ланос» вартістю 75000
грн., а приховування відповідачем
інформації про відсутність у нього
ліцензії для укладення з ним договору
з надання послуг - є підставою для
визнання укладеного договору
недійсним. За таких обставин позивач у
своєму позові просить суд визнати
недійсним укладений між ним та
відповідачем договір від 14.12.2012 року та
стягнути кошти сплачені ним на
виконання зазначеного договору в
розмірі 53468 гривень 78 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити, суду пояснив, що під час
укладення договору, відповідач
зобов'язувався надати автомобіль в
місячний термін після внесення першого
внеску, але свої зобов'язання не
виконав, до цього часу автомобіль не
надав, та збільшив його вартість, в
зв'язку з чим він просить визнати
укладений з відповідачем договір 14.12.2012
року недійсним та стягнути з
відповідача сплачені внески.

Представник відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» у судове засідання не
з'явився, про місце та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення 09.09.2014 року
судової повістки в матеріалах справи,
причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс» про захист прав
споживача, визнання договору
недійсним та застосування наслідків
його недійсності не підлягають до
задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.12.2012 року,
між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» в особі
представника по дорученню Степаненко
Г.Ю., було укладено договір № 000862 про
надання програми послуг спрямованих
на придбання транспортного засобу -
легкового автомобіля ЗАЗ «Ланос»
вартістю 75000 грн., шляхом сплати його
ціни невеликими щомісячними внесками
протягом певного періоду.

Статтею 227 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин
юридичної особи, вчинений нею без
відповідного дозволу (ліцензії), може
бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під
поняттям «фінансова послуга»
розуміється операція з фінансовими
активами, що здійснюються в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Відповідно до Закону України №
3462-IV від 2.06.2011 року «Про внесення змін
до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»,
який набув чинності 9.01.2012 року, статтю 4
було доповнено пунктом 11-1, згідно якої
фінансовими послугами вважаються
послуги адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах,
а згідно п. 3 Прикінцевих положень
даного Закону, фінансові установи
зобов'язані були протягом одного року з
дня набрання чинності цим Законом
привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього
Закону.

Розпорядження Нацкомфінпослуг
№ 1676 «Про затвердження Ліцензійних
умов провадження діяльності з
адміністрування активів для придбання
товарів у групах» було прийнято 09.10.2012
року, що набрало чинності 12.11.2012 року.

Постановою Верховного Суду
України від 11.09.2013 року визначено, що не
можна вважати нелегітимною діяльність,
яка здійснювалася товариством при
наданні аналогічних послуг, у тому
числі й до введення законом
ліцензування такої діяльності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 21
Закону України «Про захист прав
споживачів», права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо будь-яким чином (крім
випадків, передбачених законом)
обмежується право споживача на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про відповідну продукцію.

Згідно з п. 2 ст. 9 договору, якщо
клієнт програми виявив бажання
розірвати договір після встановленого
п. 9.1. терміну (сім днів), то компанія і
цей клієнт звільняються від своїх
зобов'язань за цим договором, тобто
позивачу надавалося 7 днів для того, щоб
він міг детально ознайомитися з
договором та прийняти його чи
відмовитись від участі в системі.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач під час укладення угоди
отримав її примірник та додатки до неї,
в яких міститься опис послуг, що
надаються відповідачем.

Однак, як встановлено судом, із
заявою про розірвання угоди в
семиденний термін, він до відповідача
не звертався, що свідчить про його
розуміння та згоду з усіма умовами
договору.

Будь-які докази того, що він
відмовився від участі в програмі
системи «Автофінанс» відсутні, а
навпаки свою згоду позивач підтвердив
шляхом внесення платежів, передбачених
угодою.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що підстави для визнання
недійсним даного правочину, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а
саме обґрунтування підстав відмови
позивачу у позові щодо визнання
недійсним укладеної між ним та
відповідачем ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» договору № 000862 від
14.12.2012 року, суд вважає, що відсутні
підстави і для задоволення його
позовних вимог, з цих підстав, в частині
стягнення коштів у розмірі 53468 гривень
78 коп.

Керуючись ст. ст. 215, 229, 230 ЦК
України, ст. ст. 18- 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»,
Законом України № 3462 -IV від 02.06.2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг», Постановою
Верховного суду України від 11 вересня
2013 року, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» про захист прав
споживача, визнання договору недійсним
та стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Гадяцький районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Головуюча: підпис

Копія:вірно

Суддя Гадяцького

районного суду
Л. І. Тищенко