Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3168/14
Головуючий у 1 інстанції Прінь І.П.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 28 травня 2014
року у справі за позовом прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, Управління
Держземагенства у Бердянському
районі Запорізької області про
визнання незаконним та скасування п.п.
5, 5.24 рішення Бердянської міської ради
№17 від 31.03.2010 p., визнання недійсним
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку,
скасування запису про його державну
реєстрацію та повернення земельної
ділянки,-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері, в інтересах
держави, звернувся до суду з вказаним
позовом посилаючись на те, що п.п. 5, 5.24
рішення Бердянської міської ради № 17
від 31.03.2010 року затверджено проект
відведення земельної ділянки та
передано ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0,0963 га, в межах норм безоплатної
приватизації, з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального
дачного будівництва. ОСОБА_4 був
виданий державний і акт на право
власності на земельну ділянку серії,
який 29.04.2010р. був зареєстрований
управлінням Держкомзему у м.
Бердянську за реєстраційним номером
№53.

05.06.2010 року ОСОБА_4 продала вказану
земельну ділянку ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу №1096 на підставі чого
ОСОБА_3 отримала державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
серії ЯК №800876, який був зареєстрований
управлінням Держкомзему у м.
Бердянську 03.08.2010р. за №93.

Вказав, що оскаржуване рішення
суперечить вимогам ст.ст.51, 58-60, 116,118,186-1
Земельного кодексу України та ст.ст.85, 90
Водного кодексу України, оскільки
земельна ділянка, яка надана у
власність фізичній особі, розташована
на території Бердянської коси в межах
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря, а
відтак, відноситься до земель водного
фонду. Крім того, на порушення вимог ст.
9 Закону України " Про державну
експертизу землевпорядної
документації" проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки у
власність не пройшов обов'язкову
державну експертизу, тоді як землі
рекреаційного призначення підлягають
такій експертизі.

З цих підстав прокурор просить визнати
недійсним та скасувати п.п. 5, 5.24 рішення
Бердянської міської ради № 17 від
31.03.2010р.; визнати недійсним державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯК №858620,
виданий на ім'я ОСОБА_4; зобов'язати
управління Держземагенства у
Бердянському районі скасувати запис
№53. від 29.04.2010р. про державну
реєстрацію державного акта на право
власності на земельну ділянку; визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯК №800876, виданий на ім'я
ОСОБА_3, зобов'язати управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати запис №93 від 03.08.2010р.
про державну реєстрацію державного
акта на право власності на земельну
ділянку; витребувати з незаконного
володіння ОСОБА_3 земельну ділянку
площе. 0,0963га, яка знаходиться в АДРЕСА_1,
кадастровий номер :08:006:0135.

Рішенням Бердянського міцськрайонного
суду Запорізької області від 28 травня
2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним п.5, 5.24 рішення
вісімдесятої сесії V скликання
Бердянської міської ради №17 від 31
березня 2010 року "Про передачу в оренду
та у власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок", яким
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано у
власність ОСОБА_4, земельну ділянку
площею 0,0963га з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального
дачного будівництва.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК .N« 858620, виданий Бердянською
міською радою на ім'я ОСОБА_4, на
земельну ділянку площею 0,0963га для
ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК №800876, виданий Бердянською
міською радою на ім'я ОСОБА_3, на
земельну ділянку площею 0,0963га для
ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_3, земельну ділянку площею 0,0963га,
яка знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий
номер :08:006:0135, вартістю 500259,24 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_3,
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Скаржник та його представник, будучи
своєчасно та належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи до апеляційного суду не
з"явилися. Від представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи через
знаходження представника ОСОБА_5 у
відпустці. Доказів на підтвердження
зазначених обставин та інших доказів,
які б свідчили про неможливість
з"явитися її до суду (від"їзд, та ін..)
остання суду ненадала. Відповідно до ч.
1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд
відкладає розгляд справи в разі неявки
у судове засідання особи, яка бере
участь у справі, щодо якої немає
відомостей про вручення їй судової
повістки, або за її клопотанням, коли
повідомлені нею причини неявки буде
визнано судом поважними. Виходячи з
викладеного та у відповідності до ч. 2
ст. 305 ЦПК України , колегія суддів не
вважає знаходження представника
скаржника у відпустці поважною
причиною неявки в судове засідання і
вважає, що неявка ОСОБА_3 її
представника ОСОБА_5, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що передача
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_4, відбувалася з порушенням вимог
чинного законодавства, без проведення
обов'язкової державної експертизи
землевпорядної документації, а тому
оскаржуване рішення міської ради
підлягає скасуванню як незаконне, а
виданий на його підставі Державний акт
про право власності на землю - визнанню
недійсним, тому і укладений в
подальшому договір відчуження
вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 є
нікчемним, а отриманий ОСОБА_3
державний акт на право власності
спірної земельної ділянки є недійсним,
тому земельна ділянка підлягає
витребуванню від ОСОБА_3 без
скасуванням записів про державну
реєстрацію актів на право власності на
спірну земельну ділянку, оскільки
відповідно до Закону України « Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та обтяжень» таке рішення
приймається відповідним органом
державної влади на підставі рішення
суду.

Висновки суду відповідають
вимогам закону, фактичним обставинам
справи і зібраним у справі доказам.

У відповідності з вимогами ст. 12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад і передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Частинами першою та другою
статті 116 ЗК України визначено, що
громадяни і юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
садівництва у межах норм безоплатної
приватизації, подають заяву про вибір
місця розташування земельної ділянки
до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Вибір місця розташування
земельної ділянки та надання дозволу і
вимог на розроблення проекту її
відведення здійснюються в порядку,
встановленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням
громадян організаціями, які мають
відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін. Проект
відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення
про передачу земельної ділянки у
власність.

Право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом
(частина перша статті 126 ЗК України в
редакції, яка була чинною на момент
виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою
статті 152 ЗК України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на
право власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Встановлено, що рішенням
Бердянської міської ради Запорізької
області № 41 від 25 лютого 2010 року ОСОБА_4
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, орієнтовною площею 0,1 га,
розташованої по АДРЕСА_2 , для
індивідуального дачного будівництва.
Пунктом 1 цього рішення Бердянської
міської ради Запорізької області землі
в районі бази «Нафтохімік»
орієнтовано площею 2. 25 га було
відведено до земель житлової та
громадської забудови (а.с. 124, а.с. 177).

За даними виконавчого комітету
Бердянської міської ради, на підставі
проведеного містобудівного аналізу та
згідно з Генеральнм планом м.
Бердянська, затвердженого рішенням
шістдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради У скликання від 25.06.2009 року
№ 8, спірна земельна далянка
розміщується на території оздоровчих
устнов та установ відпочинку, що
підтверджується листом заступника
міського голови ОСОБА_7.(а.с.102, а.с. 22-23).

Як вбачається з копії проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_4 земельна
ділянка, що підлягала передачі у
власність , відповідно до Українського
класифікатора цільового використання
землі була віднесена до земель
змішаного використання ( код 1.13 УКЦВЗ).
Проектом землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_4
для індивідуального дачного
будівництва передбачена зміна
цільового використання земельної
ділянки на рекреаційне призначення
(код 1.17 УКЦВЗ) ( а.с. 119-135)

Проте, в технічному завданні на
розробку проекту землеустрою від 29.12.2009
року код цільового використання
земельної ділянки зазначений 1.8 - для
індивідуального житлового, гаражного
та дачного будівництва (а.с.125).

Проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
був погоджений керівником управління
архітектури та містобудування
виконкому Бердянської міської ради.

13.05.2011 року природоохоронною
прокуратурою принесено протест на
висновок про погодження проекту
відведення спірної земельної ділянки.
16.05.2011 року протест був розглянутий
Управлінням Держкомзему у місті
Бердянську Запорізької області та
задоволений, вказаний висновок
визнаний недійсним та відкликаний ( а.с.
18).

Пунктами 5, 5.24 рішення
вісімдесятої сесії Бердянської
міської ради п'ятого скликання № 17 від
31 березня 2010 року "Про передачу в
оренду та у власність земельних
ділянок, продовження терміну розробки
проекту відведення та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок" у
приватну власність ОСОБА_4 передана
земельна ділянка площею 0, 0963 га для
ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 ( а.с. 6).

ОСОБА_4 видано державний акт на
право власності серії ЯК № 858620 на
земельну ділянку площею 0,0963га, для
ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за
вказаною адресою, та зареєстрований у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за
реєстраційним номером 53 від 29
квітня 2010 року (а.с.7).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За визначенням ст. 50 ЗК України
землі, які використовуються для
організації відпочинку населення,
туризму та проведення спортивних
заходів, відносяться до земель
рекреаційного призначення.

Статтею 51 ЗК України передбачено,
що до земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст і інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об'єктів
фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Відповідно до ст. 9 Закону України
"Про державну експертизу
землевпорядної документації" проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок підлягають обов'язковій
державній експертизі, зокрема, проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення.

Зважаючи на те, що спірну
земельну ділянку було запроектовано
перевести до земель рекреаційного
призначення, однак всупереч ст. 9 Закону
України "Про державну експертизу
землевпорядної документації" та ч.9
ст.118 (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
обов'язкова державна експертиза
землевпорядної документації при
виділенні земельної ділянки у
власність ОСОБА_4 проведена не була,
висновки суду першої інстанції про
порушення міською радою земельного
законодавства при передачі спірної
ділянки у власність ОСОБА_4
відповідають фактичним обставинам
справи і зібраним у справі доказам.

Доводи апелянта про те, що станом
на лютий 2010 року земельна ділянка на
підставі рішення міської ради від 28
січня 2010 року відносилася до земель
міста - громадська та житлова забудова
і не являлася землею рекреаційного
призначення, безпідставні і висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗК України
зміна цільового призначення земельних
ділянок приватної власності
здійснюється за ініціативою власників
земельних ділянок; щодо земельних
ділянок, розташованих у межах
населеного пункту, - сільською,
селищною, міською радою; щодо земельних
ділянок, розташованих за межами
населених пунктів, - районною державною
адміністрацією.

У п. 2 Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2002 року
№ 502, який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що зміна цільового
призначення земельної ділянки
проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту, або районної державної
адміністрації, якщо земельна ділянка
розташована за межами населеного
пункту. Орган, до якого надійшла заява
(клопотання), розглядає її та за
наслідками розгляду надає згоду на
розробку проекту землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки. Проект землеустрою щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки розробляється особами, які
мають ліцензію на проведення робіт із
землеустрою на підставі договору із
заявником та погоджується із органом
земельних ресурсів, органом
містобудування та архітектури, органом
охорони культурної спадщини,
природоохоронним органом,
санітарно-епідеміологічним органом.
Проект разом із позитивним висновком
державної експертизи документації із
землеустрою подається до органу
місцевого самоврядування на розгляд,
який в подальшому приймає рішення про
зміну цільового призначення земельної
ділянки.

У передбаченому ст.20 ЗК України і
Постановою Кабінету Міністрів України
№502 від 11 квітня 2002 року, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин, цільове призначення
земельної ділянки при вилученні її у
попереднього землекористувача не
змінювалося, проект землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки не розроблявся, з органами
земельних ресурсів, містобудування та
архітектури, органом охорони
культурної спадщини, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічним
органом не погоджувався, державна
експертиза документації не
проводилася. При вилученні земельної
ділянки у попереднього
землекористувача її цільове
призначення за даними землевпорядних
організацій значилося як землі
рекреаційного призначення, подальше
використання земельної ділянки після
передачі її у власність відповідачці
також передбачалося як земля
рекреаційного призначення. За таких
обставин доводи апелянта про те, що на
момент розробки землевпорядної
документації про передачу землі у
власність ОСОБА_4 спірна ділянка не
відносилась до земель рекреаційного
призначення не відповідають фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом недійсним та скасовується.

Отже суд обґрунтовано визнав, що
оскільки спірне рішення Бердянською
міською радою про передачу ОСОБА_4
земельної ділянки по АДРЕСА_1 прийнято
з порушенням закону, воно було
скасоване Бердянською міською радою
30.12.2010 року, тому державний акт на право
власності на земельну ділянку, який був
виданий ОСОБА_4, також визнається
недійсним.

Судом також встановлено, що за
договором куплі-продажу земельної
ділянки № 1096 від 05.06.2010 року спірна
земельна ділянка була відчужена
ОСОБА_3, на підставі чого ОСОБА_3 був
виданий новий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 800876 від 03.08.2010 року, який був
зареєстрований у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю 03.08.2010 року за №
93 ( а.с. 8, 21).

Таким чином суд обґрунтовано
врахував, що підлягають задоволенню
вимоги позивача про витребування
земельної ділянки у ОСОБА_3 на підставі
ст. 388 ЦК України.

За приписами ст. 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Згідно ст. 4 Закону України від
19.06.2003 року "Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
об"єктом державного контролю за
використанням та охороною земель є всі
землі в межах території України.

Основними завданнями державного
контролю за використанням та охороною
земель є, зокрема, забезпечення
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами
земельного законодавства України(ст. 2
Закону).

Таким чином, порушення вимог
закону при передачі у власність особі
земельної ділянки порушує інтереси
держави у сфері контролю за
використанням та охороною земель,
ефективного використання земельних
ресурсів.

Як визначено у ч.1 ст.5 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель" в
редакції Закону від 16.10.2012 року,
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснює центральний
орган виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду( контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Відповідно до Указу Президента
України від 13.04 2011 року № 459/2011, таким
центральним органом виконавчої влади є
Державна інспекція сільського
господарства України.

Виходячи із норм Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель" щодо
повноважень зазначеного центрального
органу у сфері державного контролю за
використанням та охороною земель та
дотримання законодавства України про
охорону земель та Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України від 13.04 2011
року № 459/2011, то повноваженнями
безпосередньо звертатися до суду із
позовами Держсільгоспінспекція не
наділена.

Бердянський міжрайонний
прокуро в обґрунтування поданого по
даній справі позову посилається на
порушення вимог законодавства, у тому
числі земельного, з боку органу
місцевого самоврядування - Бердянської
міської ради під час прийняття п.п. 5, 5.24
рішення № 17 від 31.03.2010 року та порушення
інтересів держави у сфері контролю за
використанням і охороною земель, як
національного багатства, що свідчить
про правомірність звернення прокурора
для захисту інтересів держави до суду
із даним позовом.

За приписами ч.2 ст. 45 ЦПК України
у разі прийняття судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах або
про відсутність у нього повноважень
щодо звернення до суду, прокурор в
такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги про те, що даний позов
Бердянського міжрайонного прокурора
заявлений неналежним позивачем, не
погоджується із вимогами названих норм
матеріального та процесуального права.

Не можна погодитися із доводами
апеляційної скарги про пропуск
позовної давності щодо вимог про
визнання недійсним Державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку та повернення земельної
ділянки, які були заявлені у липні 2013
року одночасно із вимогами про про
визнання незаконним та скасування п.п.
5, 5.24 рішення Бердянської міської ради
№ 17 від 31.03.2010 року , на підставі якого
був виданий державний акт на ім"я
ОСОБА_4, враховуючи, що державні акти
про право власності на земельні
ділянки є документами, що посвідчують
право власності й видаються на
підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України,
рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про передачу
у власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
права на земельну ділянку, тому вимоги
про визнання незаконним рішення є
взаємопов"язаними із вимогами про
визнання недійсним виданого на
підставі такого рішення державного
акту.

За вказаних обставин, суд
належним чином застосував правила п. 5
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК
України( в редакції закону станом на
день прийняття Бердянською міською
радою рішення № 17 від 31.03.2010 року)
позовна давність не поширюється на
вимогу власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Разом з тим, відповідно до п.5
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону, протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

Отже з огляду на правила п.5
зазначених Прикінцевих та перехідних
положень, доводи відповідача про сплив
позовної давності у даному випадку не
можуть бути прийняті до уваги.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 28 травня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: