Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3551/14
Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 23
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району, про
визначення місця проживання дітей з
матір'ю та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА :

13 березня 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, який
неодноразово уточнювала, остаточно
просила визначити місце проживання
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею. Стягнути з ОСОБА_4 на
її користь аліменти на утримання дітей
в розмірі 4 000 грн. щомісячно до
досягнення дітьми повноліття.

Посилалась на те, що з ОСОБА_4
перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17
лютого 2007 року. Мають двох дітей -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та
перебувають на її утриманні.

Оскільки сімейні стосунки між нею та
відповідачем не склалися через
постійні сварки, шлюб між ними було
розірвано на підставі судового
рішення. На теперішній час з
відповідачем вони проживають окремо.

Просила визначити місце проживання
малолітніх дітей з нею, стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання дітей в розмірі 1/2 частини
усіх видів заробітку відповідача, але
не менше прожиткового мінімуму для
дітей відповідного віку, щомісячно з
моменту звернення її до суду і до
повноліття дітей ( а. с. 68-77 ).

07 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просив визначити місце проживання
дітей з ним ( а. с. 37-43 ).

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07 квітня 2014 року позов
ОСОБА_4 об'єднаний в одне провадження з
позовом ОСОБА_5 ( а. с. 56 ).

23 червня 2014 року ОСОБА_4 подав до суду
заяву про залишення без розгляду його
зустрічного позову про визначення
місця проживання дітей, яка задоволена
ухвалою ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2013 року ( а. с.
146-148 ).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково.

Визначено місце проживання дітей
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 286 грн.
щомісячно, починаючи стягнення з 13.03.2014
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1032 грн.
щомісячно, починаючи стягнення з 13.03.2014
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 у дохід Державного
бюджету Ленінського району міста
Запоріжжя судовий збір у розмірі 243 грн.
60 коп.

В іншій частині позовних вимог щодо
стягнення аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, наданим доказам, допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 23 червня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_5 про визначення місця проживання
дітей з матір'ю скасувати. В цій частині
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_8 у задоволенні позову.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року в
частині стягнення аліментів - змінити.
Стягнути з нього на користь ОСОБА_5
щомісячно аліменти на утримання сина
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2
частини прожиткового мінімуму дитини
відповідного віку, що дорівнює 643 грн.,
на утримання дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
- у розмірі 1/2 частини прожиткового
мінімуму дитини відповідного віку, що
дорівнює 516 грн.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
вислухавши пояснення ОСОБА_4,
заперечення ОСОБА_5, її представника,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідна змістом статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам постановлене по справі
рішення відповідає не в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони з 17 лютого 2007 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. Мають двох
дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 6-11,13-15 ).

Оскільки сімейні стосунки між
сторонами не склалися, постійно
виникали сварки, шлюб між ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 було розірвано на підставі
судового рішення. На теперішній час
сторони проживають окремо. Діти
знаходяться з матір'ю та перебувають на
її утриманні ( а. с. 54,72,88-102 ).

Відповідно до статті 161 Сімейного
кодексу України, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" вирішуючи спори між батьками,
які проживають окремо (в тому числі в
одній квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Ухвалюючи рішення про визначення місця
проживання дітей, суд першої інстанції
повно і всебічно з'ясував обставини
справи, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам, у тому числі акту від
обстеження умов проживання
відповідача від 20 травня 2014 року
відділу про Заводському району служби
( управління ) у справах дітей
Запорізької міської ради, висновку №
05/01-25/0806 від 27 травня 2014 року районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району про
визначення місця проживання
малолітніх ОСОБА_4 ОСОБА_9, ОСОБА_7,
враховуючи висновки органу опіки і
піклування, дійшов обґрунтованого
висновку про визначення місця
проживання малолітніх ОСОБА_7 ОСОБА_9 та
ОСОБА_7 з матір'ю ОСОБА_5 ( а. с. 120,126-128 ).

Справа в цій частині вирішена на
підставі ретельного вивчення
взаємовідносин батьків і їх ставлення
до дітей та участі у вихованні, умов їх
проживання.

Будь-які виключні обставин, які б
викликали необхідність розлучення
малолітніх дітей з її матір'ю не
встановлені.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі у
обґрунтування вимог про скасування
судового рішення в частині позову щодо
визначення місця проживання дітей,
були предметом перевірки і оцінки суду
першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх досліджені та
встановлені судом були дотримані норми
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_4 не був обізнаний з позовом
ОСОБА_5 про визначення місця проживання
дітей, спростовуються наявними у
справі документами.

Так, 14 травня 2014 року ОСОБА_5 подала до
суду заяву про уточнення позовних
вимог, у якій просила визначити місце
проживання дітей з нею. Після цього
справа неодноразово призначалася
слуханням, у судових засіданнях 14
травня 2014 року, 29 травня 2014 року
з'ясовувалися і питання щодо вимог
ОСОБА_10 про місце проживання дітей,
утому числи було витребувано висновок
надсилалися запити до ( а. с. 68-69,106-128 ).

В цій частині рішення суду відповідає
наданим доказам, узгоджується з
нормами матеріального права, підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Разом з тим, висновок суду про
можливість відповідача сплачувати на
користь ОСОБА_5 щомісяця аліменти на
утримання сина у сумі 1286 грн., на
утримання дочки у сумі 1032 грн. не
ґрунтується на наданих доказах,
суперечить нормам матеріального
права.

Статтею 180 СК України передбачено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно статті 183 СК України розмір
аліментів визначається у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення (ч.1
ст. 184 СК України). При цьому підстави
визначення розміру аліментів у частках
до заробітку (доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.
183,184 СК України. До підстав визначення
розміру аліментів в твердій грошовій
сумі ст. 184 СК України відносить:
нерегулярний, мінливий дохід платника
аліментів, одержання частини доходу в
натурі та інші обставини, що мають
істотне значення.

У роз'ясненнях, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 "Про
застосування судами окремих норм СК
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" та статті 182 СК України
зазначено, що при вирішенні питання
щодо розміру аліментів, суд повинен
урахувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
значення.

Встановлено, що сторони є батьками
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5. Діти проживають з матір'ю,
перебувають на її утриманні, також
потребують матеріальної допомоги від
батька.

З'ясувавши, що відповідач ніде не
працює і постійного доходу не має, суд
дійшов правильного висновку, що
аліменти на утримання дітей слід
стягувати у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 статті 182 СК України
передбачено, що мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

При визначені розміру аліментів, які
необхідно стягнути з ОСОБА_4, суд першої
інстанції фактично прийняв до уваги
лише посилання позивача на те, що
щомісячний розмір аліментів повинен
дорівнювати рівню прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.
Послався на статтю 1 Закону України
«Про Держаний бюджет України на 2014 рік»
і зазначив, що на утримання ОСОБА_4
ОСОБА_9 слід стягнути щомісячно по 1286
грн. Це дорівнює прожитковому мінімуму
на дитину віком від 6 до18 років. На
утримання ОСОБА_7 слід стягнути
щомісячно по 1032 грн. Це дорівнює
прожитковому мінімуму на дитину до
шести років.

При цьому доводи відповідача про те, що
за своїм майновим станом він на
теперішній час не має змоги
виплачувати аліменти у вказаному
розмірі, суд належним чином не
перевірив і ніяких мотивів, з яких не
прийняв їх до уваги при визначенні
розміру стягнутих аліментів, у рішенні
не навів.

Також суд не в достатній мірі прийняв
до уваги положення статті 180 СК України,
відповідно до яких утримування дітей
до досягнення ними повноліття є рівною
мірою обов'язком як матері, так і
батька.

За вимогами частин 1,4 статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З наданих документів вбачається, що
ОСОБА_5 працює консультантом у
Головному управлінні юстиції
Запорізької області з 10 грудня 2013 року,
її заробіток з грудня 2013 року по лютий
2014 року дорівнював 3 321 грн. 84 коп. ( а. с. 12
).

У довідці № 3386 від 08 липня 2014 року
Запорізького міського центру
зайнятості зазначено, що ОСОБА_4
перебуває на обліку як безробітній з 28
березня 2014 року, у період з квітня по
червень 2014 року йому виплачено
утримання у сумі 4 146 грн. 52 коп. ( а, с. 24-25
).

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги положення статті 180 СК України,
зважаючи на те, що ОСОБА_4 є
працездатною особою, однак на
теперешній час постійного доходу не
має і при цьому доказів того, що
відсутність у нього постійної роботи
обумовлена об*єктивними, а не
суб"єктивними причинами, колегія
суддів вважає, що вказані обставини
слід враховувати при визначенні
матеріального стану відповідача. Тому
колегія суддів вважає, що ухвалене по
справі рішення в частині стягнення
аліментів підлягає зміні. Розмір
аліментів, які стягнуті з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, слід знизити до 643
грн. Розмір аліментів, які стягнуті з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання
доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, слід
знизити до 516 грн.

Посилання ОСОБА_5 у своїх запереченнях
на те, що відповідач пропустив строк на
апеляційне оскарження судового
рішення не заслуговує на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що
справа розглянута по суті 23 червня 2014
року. В цей же день ОСОБА_5 подав до суду
заяву про видачу йому повного тексту
рішення, копію якого зміг отримати
тільки 04 липня 2014 року ( а. с. 147-150,152 ). 07
липня 2014 року він подав на вказане
рішення апеляційну скаргу ( а. с. 154-158 ).

За таких обставин, враховуючи
положення статей 27,292 ЦПК України, з
метою забезпечення права особи на
апеляційне оскарження, а також те, що по
апеляційній скарзі було відкрито
апеляційне провадження і справа була
призначена до апеляційного розгляду,
колегія суддів вважає доводи ОСОБА_11
щодо пропуску строку неспроможними.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 23 червня 2014 року в
частині стягнення аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 643 грн.
щомісячно, починаючи стягнення з 13.03.2014
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 516 грн.
щомісячно, починаючи стягнення з 13.03.2014
року і до досягнення дитиною
повноліття.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: