У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Дербенцевої Т.П.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Голосіївського району м. Києва до
Київської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), про визнання
недійсним рішення, державних актів про
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
за касаційною скаргою заступника
прокурора м. Києва на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 7 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заступник прокурора
Голосіївського району

м. Києва звернувся до суду з позовом до
Київської міської ради,

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
рішення, державних актів на право
власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Зазначав, що рішення Київської міської
ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 «Про
передачу громадянам України земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд та для
ведення садівництва у мікрорайоні
Жуляни у Солом'янському

та Голосіївському районах м. Києва»
відведено 975 громадянам земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд, а
також 315 громадянам надано земельні
ділянки для ведення садівництва у
мікрорайоні Жуляни у Солом'янському та
Голосіївському районах м. Києва.
Пунктом 890 зазначеного рішення ОСОБА_3
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,1000 га, розташовану по
АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3
отримав державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку,
яку в подальшому за договором
купівлі-продажу від 26 жовтня 2010 року
продав ОСОБА_4

Посилаючись на невідповідність
оскаржуваного рішення міської ради
вимогам закону, оскільки проект
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки не розроблявся,
експертиза проекту землеустрою та
містобудівної документації не
проводилася, крім того вказане рішення
прийнято без урахування публічних
інтересів територіальної громади
міста, без відповідного інформування
про позапланову зміну цільового
призначення земельних ділянок та
передачу їх у приватну власність
заступник прокурора Голосіївського
району м. Києва просив визнати таке
рішення недійсним, а також відповідно
до вимог ст. 155 ЗК України визнати
недійсним виданий на підставі цього
рішення державний акт про право
власності на землю та укладений у
подальшому відповідачем, як особою, яка
не наділена належними повноваженнями,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 7 серпня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19
лютого 2014 року, в задоволенні позову
заступника прокурора Голосіївського
району м. Києва відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора м. Києва просить рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 7 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 лютого
2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Судами встановлено, що рішенням
Київської міської ради від 18
грудня 2008 року № 922/922 «Про передачу
громадянам України земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд та для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни у
Солом'янському та Голосіївському
районах міста Києва» відведено 975
громадянам земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд, а також 315 громадянам
надано земельні ділянки для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни у
Солом'янському та Голосіївському
районах м. Києва.

Пунктом 890 зазначеного рішення
відповідачу ОСОБА_3 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,1000
га, розташовану по АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_3
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку,
зареєстрований Головним управлінням
виконавчого органу Київської міської
ради 22 грудня 2009 року за № 07-7-05108.

26 жовтня 2010 року між відповідачами
ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1.

Відмовляючи в позові, суди виходили з
того, що постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
вересня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року, було встановлено обставини, що
підтверджують наявність проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки та погодження з
контролюючими органами проекту її
відведення. Ураховуючи, що дані
обставини були встановлені щодо
відповідача ОСОБА_3, вони не потребують
доказування.

При цьому судами не враховано, що
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року у справі №
2а-16462/10/2670, яка набрала законної сили 5
квітня 2012 року, рішення Київської
міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922
«Про передачу

громадянам України земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд та для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни у
Солом'янському та Голосіївському
районах міста Києва» в частині надання
земельних ділянок 27 громадянам, у тому
числі і ОСОБА_3 скасовано.

Не взято судами до уваги й те, що
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
вересня 2012 року у справі №
2а-16462/10/2670 скасовано у зв'язку з
нововиявленими обставинами постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 листопада

2011 року лише в частині передачі
земельних ділянок ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 Відносно інших осіб, у тому
числі і ОСОБА_3, судове рішення, яким
скасовано рішення Київської міської
ради від 18 грудня

2008 року № 922/922 про передачу земельних
ділянок у власність громадянам,
залишено в силі. При цьому факт
наявності проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та
погодження його у передбаченому
законом порядку в указаній
адміністративній справі не
встановлювався.

Тобто, постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17 листопада 2011 року у справі №
2а-16462/10/2670 в частині скасування рішення
Київської міської ради щодо надання
земельної ділянки саме ОСОБА_3 є чинною,
а встановлені вказаним судовим
рішенням обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню.

Отже, судами залишено поза увагою, що
судове рішення, яким встановлено
незаконність надання спірної
земельної ділянки ОСОБА_3 у зв'язку з
відсутністю проекту землеустрою щодо
відведення останньому земельної
ділянки, є чинним.

Також слід зазначити, що, звертаючись
до суду з позовом, прокурор, крім
іншого, посилаючись на положення ст. ст.
203, 215 ЦК України, просив визнати
недійсним укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
земельної ділянки, не будучи стороною
зазначеного договору.

Судами не перевірено, чи правильно
прокурором обрано спосіб захисту
порушеного права та чи відповідає
обраний прокурором спосіб захисту
вимогам ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу

ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової

палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
м. Києва задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 7 серпня

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 19 лютого 2014 року скасувати.

Справу за позовом заступника прокурора
Голосіївського району

м. Києва до Київської міської ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про визнання недійсним
рішення, державних актів про право
власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.І.
Мартинюк

Судді:

В.І.Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук