Справа № 127/9636/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретарі Сивенюк
О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі судових засідань №? 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення та
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про виселення та
стягнення моральної шкоди, зазначивши,
що є власником квартири АДРЕСА_1, при
цьому зазначає, що у даній квартирі до
дня своєї смерті проживав його батько
ОСОБА_5, з яким проживала як
співмешканка відповідач без отримання
дозволу позивача на вселення. Однак
після смерті ОСОБА_5 відповідач
відмовилась виселятись із належної
позивачу квартири, замінила двері та
замки, чим створила перешкоди позивачу
у користуванні даною квартирою,
наслідком чого було звернення позивача
до правоохоронних органів, проте, в
результаті розгляду відповідної заяви,
позивачу було роз'яснено про
необхідність звернення до суду, в силу
чого позивач просить суд усунути
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3, а
також просить стягнути моральну шкоду
у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю, обгрунтувавши їх
обставинами, зазначеними в позовній
заяві, додатково зазначивши, що дана
квартира була приватизована батьком
позивача та його сестрою, які в
послідуючому подарували йому свої
частки у праві спільної власності на
таку квартиру, просили позов
задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечувала, зазначивши, що проживала
у зазначеній квартирі з 1974 року у
фактичному шлюбі із ОСОБА_5, який є
батьком відповідача, народила двох
спільних дітей, однак зареєстрована по
АДРЕСА_4. Підтвердила обставини заміни
вхідних дверей у відповідній квартирі
після смерті чоловіка. Не заперечує
проти користування позивачем
квартирою, просила відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначила, що відповідач
ОСОБА_3 вселилася у квартиру по АДРЕСА_1,
як член сім'ї власника квартири ОСОБА_5,
починаючи із 1974 року, при цьому
зазначила, що позивачу було відомо про
обставини проживання відповідача у
даній квартирі і він до 2005 року не
заперечував щодо такого проживання як
і не заперечувала інша співвласниця -
дочка ОСОБА_5 Зазначила, що з невідомих
причин шлюб між померлим ОСОБА_5 та
відповідачем не був зареєстрований.
Вважає, що відсутні правові підстави
для виселення відповідача. Просила в
позові відмовити. Також представник
відповідача в судовому засіданні
озвучила обставини щодо строків
позовної давності, проте із
відповідною заявою до суду не
звернулась.

Дослідивши матеріали справи,
взявши до уваги пояснення учасників
розгляду справи, суд встановив,
визначив та дослідив слідуючі докази,
обставини та відповідні
правовідносини:

Договір дарування від 02.07.1997 року,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої вінницької державної
нотаріальної контори Березовською
В.С., зареєстрований в реєстрі за №? 3-2412,
вказує, що ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1
прийняв у дар 1/2 частину квартири під
АДРЕСА_1, при цьому дане право власності
01.08.1997 року було зареєстроване в
Вінницькому обласному об'єднаному бюро
технічної інвентаризації ( а. с. 5).

Зміст Договору дарування частини
квартири від 15.12.2005 року, посвідчений
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 6152,
вказує, що ОСОБА_9 як дарувальник
передає у власність безоплатно, а
ОСОБА_1 як обдаровуваний приймає як
дарунок 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. ( а.
с. 6).

Реєстраційне посвідчення, видане 29.12.2005
року Вінницьким обласним об'єднаним
бюро технічної інвентаризації
зазначає, що ОСОБА_1 зареєстрував своє
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, на яку набув прав згідно
договору дарування від 15.12.2005 року. (а.с.
8).

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію прав та їх обтяжень від
12.06.2014 року № 22930567 ОСОБА_1 є власником 1
частки квартири, що розташована в
АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування від 02.07.1997 року №? 3-2412 та
договору дарування від 15.12.2005 року № 6152(
а. с. 47).

Таким чином, судом встановлено, що
позивач 02.07.1997 року став співвласником
квартири АДРЕСА_1, а згодом, 29.12.2005 року,
зареєструвавши своє право власності на
іншу частину такого майна, став єдиним
власником квартири АДРЕСА_1, при цьому
згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень від
12.06.2014 року № 22930567 ОСОБА_1 залишається
єдиним власником відповідного
нерухомого майна станом на момент
виникнення спірних правовідносин та
розгляду даної справи в суді.

Відповідно до копії довідки про
особовий рахунок НОМЕР_9, виданої 07.05.2014
року МКП «ЖЕК № 7», зазначено, що за
адресою АДРЕСА_1, постійно проживав
ОСОБА_5 з 19.01.1970 року по 29.04.2014 року (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про смерть
серія НОМЕР_1 від 28.04.2014 року, виданого
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_5
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 11).

Довідка з місця проживання про склад
сім'ї та реєстрацію № 1153 від 06.05.2014 року,
видана Міським комунальним
підприємством «Житлово-експлуатаційна
контора №7», зазначає, що ОСОБА_1 не
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1,
особовий рахунок відкрито на ім'я
ОСОБА_1 (а.с. 10).

Досліджений в судовому засіданні
паспорт громадянина України серія
НОМЕР_2, виписаний на ім'я ОСОБА_1, вказує
про наявність реєстрації місця
проживання даної особи в квартирі
АДРЕСА_1, починаючи з 27.05.2014 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади
з питань реєстрації.

Таким чином, судом встановлено, що
в квартирі АДРЕСА_1, офіційно проживав
до дня своєї смерті ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, при цьому особовий
рахунок було відкрито на власника
квартири - ОСОБА_1, який з 27.05.2014 року, в
розумінні норми ст. 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», у
спосіб, визначений законом,
зареєстрував своє місце проживання або
перебування в квартирі АДРЕСА_1.

Зміст Акту про проживання особи,
не зареєстрованої в житловому
приміщенні, складеного 07 травня 2014 року
мешканцями будинку АДРЕСА_1, а саме:
мешканця квартири НОМЕР_3 - ОСОБА_11,
мешканки квартири НОМЕР_4 - ОСОБА_12,
мешканки квартири НОМЕР_5 - ОСОБА_13,
посвідченого печаткою МКП ЖЕК № 7 та
особистим підписом Загіна В.М., вказує,
що в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації з
1974 року однією сім'єю з ОСОБА_5
ОСОБА_3.(а.с. 51).

Відповідно Акту, складеного 08 травня 2014
року мешканцями будинку АДРЕСА_1, а
саме: мешканця квартири НОМЕР_6 -
ОСОБА_17, мешканки квартири НОМЕР_7 -
ОСОБА_18, мешканця квартири НОМЕР_8 -
ОСОБА_19, посвідченого майстром МКП ЖЕК
№ 7 Рак О.В., вказано, що в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 як
власник даної квартири, однак не може
користуватись даною квартирою
оскільки ОСОБА_3, яка проживає без
реєстрації, було замінено вхідні двері.
В судовому засіданні було з'ясовано, що
при написанні тексту такого документу
та зазначаючи, що ОСОБА_1
зареєстрований як власник квартири,
малось на увазі, що ОСОБА_1 є власником
квартири (а. с. 13).

Зміст повідомлення заступника
начальника ВМВ УМВС України у
Вінницькій області Куцого Ю.І.
зазначає, що заява ОСОБА_1 від 02.05.2014
року з приводу здійснення ОСОБА_3
перешкод входу до квартири АДРЕСА_1,
розглянута. З ОСОБА_3 проведена бесіда
профілактичного характеру з приводу
недопущення протиправної
поведінки.(а.с. 50).

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_23, суду показала, що
проживає в одному під'їзді з
відповідачем, перебуває з ним в дружніх
стосунках. Відповідач разом з померлим
ОСОБА_5 до дня смерті останнього
постійно, тривалий час, проживали в
квартирі АДРЕСА_1. Декілька раз
заходила до даної квартири, де бачила
особисті речі відповідача, які
вказували на постійне проживання
особи. Зазначити суду дату, місяць та
рік, з яких ОСОБА_3 проживала в даному
житлі - не змогла.

Зміст дослідженої в суді
відповіді адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України ОСОБА_3
зареєстрована по АДРЕСА_4, (а.с. 25), що
також підтвердила відповідач ОСОБА_3

Таким чином, судом встановлено, що
в квартирі АДРЕСА_1 крім ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і офіційно
проживав до дня своєї смерті в даному
житлі, разом із ним постійно, тривалий
час, проживала без реєстрації свого
місця проживання як співмешканка
ОСОБА_5 - ОСОБА_3, яка після смерті свого
співмешканця ОСОБА_5 замінила вхідні
двері в даній квартирі, вчинивши
перешкоди позивачу як власнику даної
квартири в реалізації його права
власності на дане майно, що було
предметом розгляду правоохоронними
органами з проведенням бесіди з ОСОБА_3
профілактичного характеру з приводу
недопущення протиправної поведінки,
при цьому судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в
іншому житлі, яке розташоване АДРЕСА_4,
що в розумінні норми ст. 3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» є місцем проживання або
перебування такої особи.

При ухваленні рішення суд бере до
уваги, що відповідач заселилась та
проживала в даній квартирі як
співмешканка, і, можливо, була членом
сімї в розумінні норми ст. 3 СК України з
ОСОБА_5, який був співвласником такого
житла, однак суд звертає увагу на те, що
встановлення такого юридичного факту,
а саме: проживання однією сім'єю
чоловіка і жінки без шлюбу,
законодавцем передбачено в порядку
окремого провадження, а з врахуванням
наявності відповідного спору та
наявності можливого рішення суду про
відмову у відкритті окремого
провадження із-за спору про право або
залишення відповідної заяви без
розгляду - то такий факт можливо
встановити в порядку позовного
провадження, виходячи із меж заявлених
відповідних позовних вимог про
встановлення такого факту, які в даному
провадженні сторонами не заявлялись як
і не надавались відповідні судові
рішення, прийняті в порядку окремого
провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу на
те, що з огляду на зміст ст. 156 ЖК
України, право членів сім'ї, зокрема
колишніх членів сім'ї власника, на
користування жилим приміщенням є
похідним від права власника на таке
жиле приміщення, і з припиненням для
власника права власності на жиле
приміщення члени його сім'ї або колишні
члени сім'ї втрачають право
користування цим приміщенням, при
цьому аналогічна норма прописується
законодавцем і в ст. 405 ЦК України, яка
також пов'язує майнові права членів
власника житла із наявністю права
власності на таке житло в особи, що
входить до складу відповідної сім'ї, а
відтак втрата права власності у особи
на житлове приміщення призводить до
втрати майнового права, а саме: права
користування таким приміщенням,
членами його сім'ї.

А тому суд вважає, що після
припиненням права власності ОСОБА_5 на
частку в квартирі АДРЕСА_1, право
користування таким житлом у ОСОБА_5
набулось на підставі врегулювання
таких правовідносин із іншими
співвласниками, а згодом із єдиним
власником - позивачем по справі, а тому,
з огляду на норму ч. 4 ст. 25 ЦК України, у
зв'язку із смертю ОСОБА_5, цивільна
правоздатність останнього
припинилась, в тому числі припинилось і
право на проживання в даному житлі, в
силу чого припинилось і право
проживання в такому житлі і у ОСОБА_3,
оскільки таке право у ОСОБА_3 є похідним
від відповідного права ОСОБА_5, так як
відповідач вселилась та проживала в
даному житлі як співмешканка ОСОБА_5
без врегулювання таких правовідносин
із новим власником у спосіб,
передбачений законом, в тому числі
шляхом укладання договору найму.

Згідно ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Норма ч.1 ст. 319 ЦК України зазначає, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Зміст ч. 1 ст. 321 ЦК України
прописує, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до норми ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

За даних обставин, враховуючи, що
позивач є єдиним власником квартири
АДРЕСА_1, з огляду на те, що зі смертю
ОСОБА_5 припинилось право на проживання
в такому житлі і у ОСОБА_3, оскільки таке
право у ОСОБА_3 є похідним від
відповідного права ОСОБА_5, який був
користувачем даного майна, так як
відповідач вселилась та проживала в
даному житлі як співмешканка ОСОБА_5
без послідуючого врегулювання таких
правовідносин із новим власником у
спосіб, передбачений законом, в тому
числі шляхом укладення договору найму
житла, оскільки суду не було надано
жодного належного та допустимого
доказу врегулювання відповідних
правовідносин із новим власником,
враховуючи наявність альтернативного
житла у відповідача, в якому останній
зареєстрований, а саме: АДРЕСА_4, беручи
до уваги відсутність згоди власника
відповідного житла на подальше
проживання у ньому відповідача, який,
замінивши без дозволу власника вхідні
двері до квартири, об'єктивно створив
перешкоди позивачу в реалізації його
права власності на відповідне майно, що
є неприпустимим і беззаперечно вказує
на порушення прав та інтересів
позивача як власника такого майна, в
силу чого суд вважає, що позовні вимоги
про виселення відповідача із належної
позивачу квартири є обгрунтованими та
підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення компенсації
за завдану моральну шкоду в розмірі 3000
грн. 00 коп., то в цій частині позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем та представником
позивача не було доведено в судовому
засіданні та не підтверджено жодними
доказами обставини наявності душевних
страждань позивача, в силу чого позовні
вимоги про стягнення моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

Понесені позивачем судові витрати, до
яких входить сплата судового збору,
підлягають розподілу пропорційно до
задоволених вимог згідно ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321, 383, 391
ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
121 грн. 80 коп. понесених судових витрат
за сплату судового збору.

В частині інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя