РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2415/14-ц

пр. № 2/759/2227/14

23 вересня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Ул'яновської О.В.,

при секретарі
Борща Р.О.,

з участю: позивача (відповідача)
ОСОБА_1.,

представника позивача
(відповідача) ОСОБА_2,

представника відповідача
(позивача) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1, про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
усунення перешкод у здійсненні права
та стягнення заборгованості за
житлово-комунальні та інші послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 р. позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з первісним позовом про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням. Після уточнення
позовних вимог просив суд визнати
незаконним та таким, що протирічить
чинному законодавству України, зняття
з реєстрації із кв. АДРЕСА_3; визнати
незаконним та таким, що протирічить
чинному законодавству України,
виселення із кв. АДРЕСА_3; зобов'язати
ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_1 шляхом
вселення та надання ключів від вхідних
дверей.

Мотивував свої вимоги тим, що він з
грудня 2001 р. був зареєстрований та
постійно проживав у АДРЕСА_3. Власником
квартири був ОСОБА_7, який був родичем
нині покійної моєї дружини. Спірну
квартиру ОСОБА_7 зміг придбати лише
після продажу моєї с дружиною квартири
по Лейпцигська у м. Києві, тому він
вселився з дозволу власника у спірну
квартиру.

Проте, починаючи з 2006 р. ОСОБА_7
неодноразово звертався до суду з
вимогою про виселення позивача із
зазначеної квартири, мотивуючи тим, що
він, як власник не бажає аби позивач
мешкав у квартирі, оскільки їснують
перешкоди у розпорядженні квартирою. У
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Оскільки законним шляхом виселити
позивача з квартири не вдалося, власник
у березні 2013 р. продав її відповідачу, в
результаті, у січні 2014 р. йому було
надіслано повідомлення-попередження
згідно якого вбачається, що новий
власник бажає проживати та
розпоряджатися квартирою на власний
розсуд і з тих підстав позивача було
знято з реєстрації, а в разі не
звільнення спірної квартири у лютому
2014 р. власником будуть змінені замки.

У квітні 2014 р. ОСОБА_4 подав до суду
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
усунення перешкод у здійсненні права
та стягнення заборгованості за
житлово-комунальні та інші послуги,
просив суд визнати ОСОБА_1 такою особою,
що втратила право користування АДРЕСА_3
з 07.03.2013 р.; усунути перешкоду у
здійсненні права власності ОСОБА_4
шляхом відмови у задоволенні позовних
вимогах ОСОБА_1 по первісному позову;
стягнути з ОСОБА_1 суму у розмірі 6019 грн.
75 коп. та 362 грн. 16 коп. на підставі того,
що останній при одноособовому
користуванні житлом накопичив борг у
цій сумі, шляхом зобов'язання погасити
заборгованість у спосіб оплати рахунку
на сплату за житлово-комунальні та інші
послуги за березень 2014 р. по О/рахунку
НОМЕР_1, аргументуючи тим, що 07.03.2013 р.
ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 зазначену
квартиру. Після оформлення права
власності власник зняв з реєстрації
ОСОБА_1, який був лише зареєстрованим і
ніколи не був власником. Оскільки
ОСОБА_1 без дозволу ОСОБА_4 з 07.03.2013 р.
проживав у спірній квартирі по
березень 2014 р., жодного разу не сплатив
по рахункам за житлово-комунальні
послуги виникла заборгованість. У
добровільному порядку ОСОБА_1 заначену
квартиру звільняти не мав наміру, після
повідомлення-попередження власником
було проведено заміну замків.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача за первісним
позовом ОСОБА_1 свій позов підтримали.
Проти зустрічного позову заперечували,
пояснивши, що зазначена квартира була
продана фіктивно оскільки законих
підстав виселити його не було
можливості.

Представник відповідача за первісним
позовом заперечувала проти позову,
пояснивши, що ОСОБА_1 був вселений у
квартиру зі згоди своєї дружини, з якою
пізніше розлучився. Вона була змушена
виїхати із квартири у заміський
будинок який знаходиться у селі, а
ОСОБА_1 в цей час вів негідний
чоловікову спосіб життя. Також, ОСОБА_1
має близьких родичів, у власності є
заміський будинок АДРЕСА_4 і йому є де
проживати окрім спірної квартири.
Позовні вимоги за зустрічним позовом
просила задовольнити у повному обсязі,
додавши, що ці положення є похідними,
зазначивши що ОСОБА_1 був знятий з
реєстрації у відповідності до Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, який затверджений Наказом
МВС України №1077 від 11.11.2012 р.,
затверджений в Міністерстві юстиції
України 18.12.2012 р. за №2109/22421.

Представник третьої особи за первісним
позовом відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві у судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином. Надіслав
до суду заяву про розгляд справи без їх
участі.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічною позовною заявою
у судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином.

Свідок у судовому засіданні повідомив,
що спірна квартира їм куплялася не за
спільні кошти ОСОБА_1 та його покійної
дружини, а за власні кошти. ОСОБА_1
вселявся за згодою своєї дружини, а не
за його згоди, також додавши, що ОСОБА_1
за весь час проживання у зазначеній
квартирі не сплачував за
житлово-комунальні послуги, не робив
ремонту в квартирі та не допускав цього
зробити і його як власника.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні, вислухавши свідка, вважає
встановленими такі факти та відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
в межах заявлених вимог та на підставі
доданих доказів. Частиною 2 ст. 11 ЦПК
України передбачено, що особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, для чого роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дії і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Обов'язок доказування відповідно зі ст.
10 ЦПК України покладений на сторони у
справі. Крім того, відповідно зі ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні.

Згідно довідки КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду в Святошинському районі м. Києва»
за №1404 від 18.04.2014 р. та акту від 22.03.2014 р.
ОСОБА_1 20.12.2001 р. був заселений у спірну
квартиру на підставі особистої заяви і
за згодою власника квартири ОСОБА_7 по
18.01.2014 р. Зняття з реєстрації здійснював
РВ ГУДМС Святошинського району м. Києва
(а.с. 80, 81).

07.03.2013 р. ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7
АДРЕСА_3 (а.с. 102-104).

Пунктом 4.1 договору купівлі-продажу
квартири передбачено, що сторони
домовилися про те, що необхідно
сплатити заборгованість з комунальних
послуг (в разі наявності), зняття з
реєстрації осіб, які зареєстровані та
проживають у відчужуваній квартирі, а
також звільнення квартири від наявних
у ній речей та передачу покупцеві
ключів від її вхідних дверей, буде
здійснено продавцем до 14.03.2013 р. (а.с. 103).

20.01.2014 р. від власника квартири ОСОБА_4
на ім'я ОСОБА_1 було надіслано
повідомлення-попередження про
відомості та вимогою, що новий власник
квартири бажає самостійно проживати і
користуватися спірною квартирою, яку
просить звільнити до 15.02.2014 р., а також
повідомлено про наявність боргу за
житлово-комунальні послуги та, що
позивача знято з реєстрації у січні 2014
р.. У разі зволікання вимогою, власник
залишає за собою право після 14.02.2014 р.
змінити замки (а.с. 105).

Висуваючи вимоги про виселення ОСОБА_1
ОСОБА_4 захищає свої права як власник
квартири АДРЕСА_3, а саме право
користування квартирою.

Проте, законодавець не пов'язує
реалізацію особою права на проживання
в квартирі із правом власності на
квартиру.

Згідно довідки Форма №3 на підставі
купівлі-продажу №ВТО 521285 від 07.03.2013 р.
власником зазначеної квартири є
ОСОБА_4, на цій житловій площі ніхто не
проживає та не зареєстрований (а.с. 35).

Як на правову підставу задоволення
зустрічної позовної заяви ОСОБА_4
посилається на положення ст. ст. 316, 319, 321
ЦК України, власнику майна належить
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном, яке він
здійснює відповідно до закону на
власний розсуд; право власності є
непорушним і підлягає захисту; ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Сфера житлових відносин в Україні
регулюється, за умовами статі 3
Житлового кодексу Української РСР,
який є чинним і підлягає застосуванню
на території України, цим кодексом та
іншими актами житлового законодавства.

Відповідно до положень ст. 109 ЖК
Української РСР, виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду.

Крім того, відповідно до п. 34 Постанови
Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК), а саме
від вирішення однієї із таких вимог:
про позбавлення права власності на
жиле приміщення; про позбавлення права
користування жилим приміщенням; про
визнання особи безвісно відсутністю;
про оголошення фізичної особи
померлою.

Отже, перш ніж знімати особу з
реєстрації, власнику квартири
необхідно було спочатку вирішити
питання про право користування
позивачем житловим приміщенням
відповідно саме до норм Житлового та
Цивільного кодексів.

Той факт, що ОСОБА_1 вселився до спірної
квартири з дозволу власника, не
визнавався представником ОСОБА_4 в ході
судового слухання, проте, дані
обставини неодноразово були предметом
розгляду судів усіх інстанцій і
знайшли відображення у рішеннях судів,
які набрали законної сили (а.с. 11, 14).

У відповідності до частини 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

У силу ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: заяви особи
або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення.

Процедура зняття з реєстрації місця
проживання передбачає попереднє
звернення особи до органу реєстрації
або наявності остаточного рішення суду
(про позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення).

Укладений договір купівлі-продажу
квартири створює права та обов'язки для
сторін цього договору, а ОСОБА_1 не був
стороною договору.

Положення пункту 4.1 договору
купівлі-продажу квартири щодо
зобов'язання виселення породжує лише
право вимоги як-то покладення обов'язку
виконати умови договору та не є
наслідком можливості виселення ОСОБА_1,
в тому числі він не був стороною цього
договору.

Стосовно вимоги позивача за первісним
позовом про визнання незаконним та
таким, що протирічить чинному
законодавству України, зняття його з
реєстрації не підлягає до задоволення,
оскільки, реєстрація місця проживання
чи перебування фізичних осіб в Україні
регулюється ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» та Наказом МВС
України від 22.11.2012 р. №1077 «Про
затвердження Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні за зразків
необхідних для цього документів».

У відповідності до п. 1.3.
вищезазначеного Положення,
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управлінням, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України в
районах, районах у містах, містах
обласного, республіканського значення
у день подання особою документів.

Позов - це звернена через суд
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача щодо захисту порушеного,
оспорюваного чи невизнаного права або
охоронюваного законом інтересу, яка
розглядається у визначеному законом
процесуальному порядку.

Вимога ОСОБА_1 не стосується дій ОСОБА_4,
оскільки останній не є органом, або
уповноваженою особою, яка має право і
повноваження здійснювати таку дію, як
зняття з реєстрації з квартири, ця
функція належить визначеним суб'єктам
владних повноважень, а не відповідачу.

У порядку цивільного судочинства
районними, районними у містах, міськими
та міськрайонними судами
розглядаються справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Спори фізичних осіб із суб'єктами
владних повноважень щодо оскарження
його рішень у відповідності ч. 2 ст. 17
КАС України, визнання протиправними їх
рішень, дій суб'єктів владних
повноважень, їх бездіяльності, тощо
згідно ч. 2 ст. 162 КАС України підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, зазначена вимога не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення зустрічного позову та про
часткове задоволення первісного
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 179, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя
особа відділ громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
задовольнити частково.

Визнати незаконним виселення з АДРЕСА_3
громадянина ОСОБА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_1 шляхом
вселення та надання ключів від вхідних
дверей.

В решті позовних вимог відмовити.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, усунення перешкод у
здійсненні права та стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
та інші послуги відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особам, які не були
присутні у судовому засіданні
протягом десяти днів отримання рішення
суду.

СУДДЯ: