Справа № 138/2696/14-ц
Провадження №:2/138/762/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2014 року м.
Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайсуд
Вінницької області в складі:

головуючого, судді: Вітковського С.В.,

з участю секретаря: Корби В.І.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лізингова компанія «Еталон» про
захист прав споживачів, визнання
договору недійсним та стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про захист прав споживача.

Зазначав, що 12 червня 2014 року з метою
укладення договору та придбання
трактора він приїхав в м. Харків, де
представник відповідача роз'яснив
йому, що необхідно внести кошти і тоді
буде укладено договір, а через 10 днів
він отримає трактор, з чим він
погодився. Отримавши платіжне
доручення на суму 20000 грн. сплатив
гроші. Після сплати грошей йому дали
договір, проте часу на ознайомлення з
його умовами йому не надали.Договір він
підписав, а трактор йому не був
переданий. По телефону представник
відповідача повідомив, що вартість
трактора змінилась із 18000 грн. на 240000
грн.

23 червня 2014 року він подав відповідачу
заяву про відмову від договору та
повернення коштів. 23.06.2014 року договір
розірвано. В поверненні сплачених
коштів відмовлено, оскільки це умовами
договору не передбачено. Вважає, що
порушено його права споживача,
оскільки не було надано повної та
достовірної інформації щодо умов
договору, умови договору, викладені в
пункті 8.2.1 несправедливими і він був
введений в оману.

Просив визнати недійсним договір
лізингу від 12 червня 2014 року, стягнути з
відповідача на його користь 20080 грн.
безпідставно набутих коштів та на
відшкодування моральної шкоди 2000 грн..

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що
звернувся до відповідача в м. Харкові
із заявою про укладення договору
фінансового лізингу з метою придбання
трактора «МТЗ-892», оскільки на той час
вартість такого трактора в інших
компаніях складала 240000 грн., а
відповідач пропонував його за 200000 грн..
В компанії йому дали платіжне
доручення на суму 20000 грн. і пояснили, що
після сплати цих коштів буде укладений
договір. Згадані кошти ним сплачені. В
додатках до договору №1, № 2,які він
представив суду, вказана вартість
предмета лізингу 180000 грн., але йому було
зрозуміло, що вартість трактора
становить 200000 грн. і складається із
сплачених ним 20000 грн. та ще 180000 грн., які
він мав сплатити пізніше. Додатки №№
1,2,3 додані відповідачем до заперечень в
яких вказана вартість трактора «МТЗ-892»
відповідаютьдійсності і він не
заперечує, що мав намір придбати
трактор саме за таку суму. Однак по
телефону представник відповідача
повідомив, що вартість трактора
змінилась із 200000 грн. на 240000 грн. і
збільшення цієї суми на 40000 грн. його не
влаштовувало, а тому 23 червня 2014 року
він подав відповідачу заяву про
відмову від договору та повернення
коштів. 23.06. 2014 року договір розірвано. В
поверненні сплачених коштів
відмовлено. Вважає, що порушено його
правопридбати трактор за ціною 200000
грн.. Зазначив, що якби йому зразу
повідомили, що вартість предмета
лізингу становить не 200000 грн., а 240000 грн.
то він цей договір не укладав би.

Просив визнати недійсним договір
лізингу від 12 червня 2014 року, стягнути з
відповідача на його користь 20080 грн.
безпідставно набутих коштів та на
відшкодування моральної шкоди 2000 грн..

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але в письмових
запереченнях позов не визнав, просив
справу розглянути у його відсутність.

В письмових запереченнях вказав, що
представлені позивачем додатки №№1,2,3
до договору належним чином не
оформлені, оскільки на них не вказаний
номер договору, на них відсутні печатки
компанії, а додаток №3 взагалі не
заповнений. Просив в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджується, що
12 червня 2014 року ОСОБА_1 та ТОВ
«Лізингова компанія «Еталон»
підписали договір №000604 фінансового
лізингу, предметом лізингу є трактор
«МТЗ-892» вартістю 200000 грн., та додатки
до договору.

В заяві позивача від 12 червня 2014 року
зазначено, що він уважно прочитав та
зрозумів умови договору фінансового
лізингу №000604, в повному обсязі отримав
інформацію від менеджера-консультанта
та примірник договору з додатками.

За умовами договору (пункти 2.1, 8.2.1,
додаток №1 до договору) перший платіж
складається з комісійної винагороди
лізингодавця за організаційні заходи,
пов'язані з підготовкою та укладенням
договору, та визначено його в розмірі
10% від вартості предмета лізингу, що
становить 20000 грн..

Квитанцією підтверджується, що 12
червня 2014 року ОСОБА_1 сплатив на
банківський рахунок відповідача 20000
грн..

Щомісячні платежі на погашення
вартості предмета лізингу, передбачені
графіком, позивачем не сплачувалися.

23 червня 2014 року позивач надіслав
відповідачу заяву про розірвання
договору та повернення йому сплачених
коштів в сумі 20000 грн. комісії за
організацію в зв'язку з складним
політичним і економічним становищем в
країні та його складним фінансовим
станом.

На підставі заяви позивача договір
фінансового лізингу було розірвано з
23.06.2014 року, а в поверненні коштів,
сплачених як комісія за організацію,
відмовлено на підставі п.12.11 укладеного
між сторонами договору, яким
передбачено, що у випадку розірвання
договору лізингоодержувачем до сплати
останнім на рахунок лізингодавця
авансового платежу, лізингодавець
повертає сплачені кошти за
вирахуванням штрафу за дострокове
розірвання 20% від сплаченої суми
авансових платежів. В такому випадку
комісія за організацію даного договору
лізингоодержувачу не повертається.

Позивач вважає, що був введений в оману
щодо істотних умов договору, бо
відповідач в односторонньому порядку
збільшив вартість предмета лізингу із
200000 грн. до 240000 грн., а п. 8.2.1 договору
лізингу є несправедливим, порушує
принцип добросовісності, оскільки
відповідач не обґрунтував
співмірність розміру платежу за
організацію даного договору виконаній
послузі, яка в розумінні ст. 16 Закону
України «Про фінансовий лізинг» не є
лізинговим платежем, а фактично
полягала у виготовленні стандартної
форми договору, крім того, умова п.12.11
договору про неповернення цього
платежу у випадку розірвання договору
призводить до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін,
що спричинило позивачу шкоду у вигляді
неповернення сплачених грошових
коштів у розмірі 20000 грн., тому договір
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» є недійсним з
моменту його укладення.

Однак суд вважає, що це твердження
позивача не доведене.

Так, в судовому засіданні позивач
пояснив, що укладаючи договір
фінансового лізингу він розумів, що
вартість предмета лізингу становить
200000 грн. і хотів придбати трактор саме
за такою ціною. Вважає, що він сплатив
20000 грн. авансу, а пізніше ним мало бути
сплачено ще 180000 грн.. Вартість трактора
200000 грн. вказана в додатках №№1,2,3
наданих відповідачем, є вірною.

В спірних правовідносинах положення
Закону України «Про захист прав
споживачів» повинні застосовуватися
у системному зв'язку з нормами ЦК
України та Законом України «Про
фінансовий лізинг», який є
спеціальним.

Право лізингоодержувача відмовитися
від договору лізингу в односторонньому
порядку передбачено ч.1 ст.7 та п.3 ч.1 ст.11
Закону України «Про фінансовий
лізинг».

Зокрема, лізингоодержувач має право
відмовитися від договору лізингу в
односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це лізингодавця, у разі
якщо прострочення передачі предмета
лізингу становить більше 30 днів, за
умови, що договором лізингу не
передбачено іншого строку.
Лізингоодержувач має право вимагати
розірвання договору лізингу або
відмовитися від нього у передбачених
законом та договором лізингу випадках.

Отже, законодавством про фінансовий
лізинг чітко визначено порядок, умови
та наслідки розірвання цього договору
лізингоодержувачами в
односторонньому порядку. І воно може
мати місце лише у разі затримки
передачі товару в користування, в інших
випадках сторони мають обов'язково
керуватись умовами договору.

Відповідно до п. 12.11 договору лізингу у
випадку розірвання даного договору
лізингоодержувачем до сплати останнім
на рахунок лізингодавця авансового
платежу, лізингодавець повертає
сплачені кошти за вирахуванням штрафу
за дострокове розірвання 20 % від
сплаченої суми авансових платежів. В
такому випадку комісія за організацію
даного договору лізингоодержувачу не
повертається.

Як на підставу для визнання п.12.11
договору несправедливим та таким, що
порушує права споживача, позивач
посилався на ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Визначення поняття «несправедливі
умови договору» закріплено в ч. 2 ст.
18 Закону України «Про захист прав
споживачів», тобто умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов
договору несправедливими необхідна
наявність одночасно таких ознак: умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК
України); умови договору призводять до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін; умови договору
завдають шкоди споживачеві.

Проте позивач не надав доказів у чому
саме полягає несправедливість
окремого положення договору
фінансового лізингу, оскільки сам
договір містить 16 самостійних статей,
які регулюють різні за своїм змістом
права та обов'язки як відповідача, так і
позивача.

У ч.1 ст. 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» визначено, що
відносини, які виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу,
регулюються положеннями ЦК України
про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України
«Про фінансовий лізинг» істотними
умовами договору лізингу є: предмет
лізингу; строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу (строк
лізингу); розмір лізингових платежів;
інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно зі ст.16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором. Лізингові
платежі можуть включати: суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Договір фінансового лізингу № 000604 від
12 червня 2014 року між сторонами
укладений із дотриманням передбачених
чинним законодавством вимог,
підписаний сторонами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Позивач не заперечує, що кожна сторінка
договору та додатки до нього підписані
ним особисто, тому, підписуючи договір,
він мав реальну можливість
ознайомитися з його умовами, зокрема, з
п.8.2.1 договору про сплату комісії за
організацію та п. 12.11 договору про те, що
у випадку розірвання договору
лізингоодержувачу не повертається
комісія за організацію договору.

При таких обставинах суд приходить до
висновку, що в задоволені позову слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
18,19,21,22 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
ст.ст.2,16 ЗУ «Про фінансовий лізинг»,
ст.ст.10,60,88,212-214 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Еталон» про захист прав
споживачів, визнання договору
недійсним та стягнення коштів
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь в справі, але не були присутні в
судовому засіданні-в той же строк з дня
отримання його копії.

СУДДЯ: