Номер провадження: 22-ц/785/7614/14
Головуючий у першій інстанції Швець В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Кварталової А.М., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» на ухвалу Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 червня 2014
року було відкрито провадження по
справі за позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.

14 липня 2014 року начальник філії
«Морська пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» - Баранов О.В. подав апеляційну
скаргу на ухвалу Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 червня 2014 року про відкриття
провадження.

Звертаючись з апеляційною скаргою
апелянт посилався на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, а саме правил підсудності та
просив ухвалу суду скасувати, а позовну
заяву повернути позивачу.

В обґрунтування своїх доводів апелянт
посилався на те, що ОСОБА_2 з серпня 2012
року по травень 2014 року працювала в
філії «Морська пошуково-рятувальна
служба» державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» місцем реєстрації якого є вул.
Ланжеронівська, 1, в м. Одесі, тому
відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» позивачка
зобов`язана була у зв`язку зі зміною
місця роботи зареєструвати нове місце
проживання. На чергове зауваження
адміністрації філії про необхідність
надання достовірних відомостей про
реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2, як
стверджує апелянт, повідомила, що вона
разом із сином перереєструвала місце
проживання і тепер зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 та пообіцяла надати
докази. Як стверджує апелянт, той факт,
що місцем проживання позивачки є
АДРЕСА_1 також підтверджується
власноруч написаною ОСОБА_2 05.06.2014 року
заявою на ім`я голови державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» Амеліна А.М., де
зазначена заява вказана як така, за
якою необхідно надіслати відповідь.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги. Позивачка заперечувала проти
задоволення скарги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвала суду
першої інстанції залишенню без змін
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
25.06.2014 року до Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою звернулась ОСОБА_2, яка
просила визнати незаконним її
звільнення з посади юрисконсульта
юридичного відділу філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України», поновити її на посаду
відповідно до кваліфікації у філії
«Морська пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України», стягнути з філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» згідно заяви про збільшення
суми позовних вимог від 17.07.2014 року (
а.с.32-33) середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 27 травня 2014 року
до дня поновлення на роботі, який
станом на 17.07.2014 року становить 5 753, 24
грн. та просила стягнути з філії
«Морська пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» одноразову грошову виплату в
рахунок відшкодування моральної шкоди
у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЦПК України
позови до юридичних осіб
пред`являються в суд за їхнім
місцезнаходженням. Вказане правило є
загальним.

Відкриваючи провадження по справі суд
першої інстанції керувався ст.110 ЦПК
України, відповідно до якої позови, що
виникають з трудових правовідносин,
можуть пред`являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування позивача, в даному випадку
це квартира АДРЕСА_2. Правила статті 110
ЦПК України визначають альтернативну
підсудність (в тому числі за вибором
позивача). Таким чином позивач
скористалась своїм процесуальним
правом, та обрало суд за зареєстрованим
місцем проживання. При цьому ЦПК
України з врахуванням змін внесених
законом України від 07.08.2010 р. пов'язує
визначення територіальної підсудності
саме з зареєстрованим місцем
проживання (перебування) сторони по
справі, а не з іншими фактами, в тому
числі місцем «фактичного проживання»,
яке як факт не має юридичного значення
для визначення підсудності.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_2
повинна була відповідно до Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» у зв`язку зі зміною місця
роботи зареєструвати нове місце
проживання, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
громадянин України, який постійно
проживає в Україні, зобов`язаний
протягом десяти днів після прибуття до
нового місця проживання зареєструвати
місця проживання.

Особи, винні у порушенні вимог цього
Закону, несуть адміністративну
відповідальність згідно ст.197 Кодексу
України про адміністративне
правопорушення.

Тобто, якщо на думку апелянта, ОСОБА_2
порушила Закон України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», то таке
порушення тягне за собою
адміністративну відповідальність,
тому вирішення даного питання не
відноситься в даному випадку до
компетенції Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області,
який розглядає трудовий спір, та суду
апеляційної інстанції, який в
розглядаємому випадку перевіряє
правильність відкриття провадження по
справі.

Оскільки за наявними в матеріалах
справи даними, а саме згідно ксерокопії
паспорту ОСОБА_2, останнє місце
проживання позивача зареєстроване за
адресою: квартира АДРЕСА_2 ( а.с. 10-12),
оригінал паспорта оглянуто в судовому
засіданні, та ксерокопія з матеріалів
справи відповідає оригіналу, то справа
підсудна Ізмаїльському міськрайонному
суду Одеської області.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_2,
як стверджує апелянт, разом із сином
перереєструвала місце проживання і
тепер зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, що також підтверджується
власноруч написаною ОСОБА_2 05.06.2014 року
заявою на ім`я голови державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» Амеліна А.М., де
зазначена заява вказана як така, за
якою необхідно надіслати відповідь, і
вказаний доводі не мають правового
значення в контексті вищевикладеного.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо порушення судом першої інстанції
норм процесуального права не знайшли
підтвердження.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі та керуючись ст.ст. 303, 304, 307,
312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» - відхилити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А.І.
Дрішлюк

О.М.Таварткіладзе

А.М. Кварталова