Справа № 500/4660/14-ц
Провадження № 6/500/265/14
УХВАЛА

12 серпня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді - Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі заяву державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області про встановлення або
зміну способу і порядку виконання
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 06 травня 2010
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - комунальне
підприємство «Ізмаїльське міжміське
бюро технічної інвентаризації» про
стягнення грошової компенсації та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на
спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

16.07.2014 року до суду надійшла заява
державного виконавця ВДВС
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
про встановлення або зміну способу і
порядку виконання рішення суду від
06.05.2010 року шляхом надання дозволу ВДВС
Ізмаїльського МРУЮ передати на
примусову реалізацію квартиру,
оскільки в процесі виконавчого
провадження державному виконавцю
стало відомо, що в квартирі АДРЕСА_1
належній відповідачу та підлягає
примусовій реалізації, мешкає
неповнолітня особа ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З метою здійснення
примусової реалізації арештованого
майна та, враховуючи те, що в
арештованій квартирі зареєстрована
неповнолітня дитина, державний
виконавець звернувся до органу опіки і
піклування Ізмаїльської міської ради
про надання дозволу на реалізацію
арештованого майна. На звернення
державного виконавця йому було
відмовлено. У зв'язку з цим державний
виконавець звернувся до суду із заявою
про встановлення або зміну способу і
порядку виконання виконавчого листа
шляхом надання дозволу на примусову
реалізацію квартири АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_2, в якій зареєстрована
та мешкає неповнолітня дитина: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання держаний виконавець
не з'явився, повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи,
в попередньому судовому засіданні
підтримав заяву встановлення або зміну
способу і порядку виконання рішення та
просив її задовольнити.

ОСОБА_1 також підтримала заяву
державного виконавця та просила її
задовольнити.

ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні
заяви, оскільки в даній квартирі
проживає вона разом з донькою та
неповнолітнім онуком.

Дослідивши матеріали справи, заяву
державного виконавця, вислухавши
сторони, суд прийшов до висновку щодо
доцільності відмови в задоволенні
заяви, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 06.05.2010 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - КП «Ізмаїльське МБТІ» про
стягнення грошової компенсації
задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 грошову
компенсацію ? частини незавершеного
будівництвом житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в
розмірі 57163,75 грн. на користь ОСОБА_1
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на спадкове
майно - задоволено, визнано право
власності за ОСОБА_2 на незавершений
будівництвом житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.
105-106)

23.12.2013 року по виконанню вказаного
рішення Ізмаїльським міськрайонним
судом Одеської області видано дублікат
виконавчого листа № 2-444/2010 щодо
стягнення з ОСОБА_2 грошової
компенсації в розмірі 57163,75 грн. на
користь ОСОБА_1 (а.с. 149)

В процесі виконавчого провадження
21.03.2014 року державним виконавцем
винесена постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, якою накладено арешт
на все нерухоме майно боржника. (а.с. 152)

Згідно інформаційної довідки з реєстру
прав власності на нерухоме майно від
21.03.2014 року ОСОБА_2 належить квартира
АДРЕСА_1 (а.с. 151)

ОСОБА_2 в заяві від 21.05.2014 року
повідомляє державного виконавця, що в
квартирі АДРЕСА_1 проживає
неповнолітній онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що також підтверджується копією
будинкової книги а.с. 154.

Відповідно до п.4.5.9. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на
реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання.

30.05.2014 року державний виконавець
звернувся до органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Ізмаїльської міської ради зі
зверненням про надання органами опіки
та піклування дозволу (згоди) на
примусове відчуження будинку, в якому
мешкають неповнолітні діти. (а.с. 156)

18.06.2014 року орган опіки та піклування
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради відмовив в наданні
дозволу на примусове відчуження
квартири АДРЕСА_1, оскільки
неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчинені будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень. (а.с. 157)

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ,
розглядає питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення і у виняткових
випадках може змінити чи встановити
спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічні положення, встановлені ст.
36 Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою Верховного Суду України № 14
від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» роз'яснено, що суду у
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
потрібно мати на увазі, що їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає, керуючись
особливим характером обставин, що
ускладнюють виконання рішення.

Таким чином, суд вважає, що під зміною
способу виконання рішення слід
розуміти прийняття судом нових заходів
для реалізації рішення в разі
неможливості його виконання у порядку
і способом, раніше встановленими. При
цьому розглядаючи заяву про
встановлення або зміну способу
виконання рішення, суд не вправі
змінювати зміст рішення або його суть.

Судом встановлено, що підставою
звернення державного виконавця до суду
із заявою про встановлення або зміну
порядку і способу рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду від
06.05.2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_2
грошову компенсацію ? частини
незавершеного будівництвом житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2 в розмірі 57163,75 грн. на користь
ОСОБА_1, слугувала відмова органу опіки
і піклування у наданні дозволу на
реалізацію арештованого нерухомого
майна. При цьому державним виконавцем у
своїй заяві в якості іншого способу
виконання рішення суду зазначено
надання судом дозволу на примусову
реалізацію арештованого нерухомого
майна.

Суд вважає, що державним виконавцем
фактично перед судом ставиться питання
не про встановлення або зміну способу
порядку чи способу виконання рішення
суду, а висловлено клопотання про
отримання від суду дозволу на
продовження дій з реалізації
арештованого нерухомого майна взамін
прийнятого з цього питання негативного
рішення органу опіки та піклування,
який наділений законними
повноваженнями на ухвалення таких
рішень.

Частиною 4 статті 177 Сімейного кодексу
України визначено, що дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини надається органом опіки
та піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

Відповідно до частини 10 названої
статті Сімейного кодексу України
порядок провадження органами опіки та
піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових прав дитини, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 67 Порядку провадження
органами опіки та піклування
визначеної законом діяльності,
пов'язаної із захистом майнових прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866, дозвіл на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким має дитина надається
районною, районною у мм. Києві та
Севастополі держадміністрацією,
виконавчим органом міської, районної в
місті ради за поданням служби у справах
дітей після проведення зазначеною
службою перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей.

Відповідно до статті 18 Закону України
"Про охорону дитинства" держава
забезпечує право дитини на проживання
в таких санітарно-гігієнічних та
побутових умовах, що не завдають шкоди
її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Суд вважає, що виходячи із змісту
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5, у випадку відмови
органів опіки та піклування у наданні
дозволу на реалізацію житла, державний
виконавець повинен звертатися до суду
із заявою про встановлення або зміну
способу і порядку виконання, з метою
визначення такого способу або порядку
який не буде пов'язаний з позбавленням
дитини житла.

Крім того, відповідно до ст.32 Закону
України «Про виконавче провадження»
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Норма ст.63 вказаного закону передбачає,
що звернення стягнення на квартиру
фізичної особи проводиться у разі
відсутності в боржника достатніх
коштів або рухомого майна.

При цьому державним виконавцем не
надано суду доказів того, чи вживалися
ним будь-які заходи для з'ясування
наявності в боржника достатніх коштів
або рухомого майна.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що порядок і спосіб виконання судового
рішення, про який просив державний
виконавець, не передбачений ЗУ «Про
виконавче провадження» та суперечить
вказаним вище законодавчим та
нормативним актам держави, за якими
право на надання дозволів на
розпорядження майном неповнолітньої
дитини належить виключно органам опіки
і піклування, а не судовим органам та
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні заяви про встановлення або
зміну способу і порядку виконання
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 06.05.2010 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 373 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви держаного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області про встановлення або
зміну способу і порядку виконання
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 06 травня 2010
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - комунальне
підприємство «Ізмаїльське міжміське
бюро технічної інвентаризації» про
стягнення грошової компенсації та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на
спадкове майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області протягом п'яти днів з
дня її проголошення, особи, які не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення ухвали, можуть подати
апеляційну скаргу протягом п'яти днів з
дня отримання її копії.

Суддя
Т.П.Пащенко