Справа № 347/353/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1926/2014
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів Пнівчук О.В.,
Соколовського В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Рожнівської сільської
ради про визнання незаконними рішень
виконкому Рожнівської сільської ради
та Рожнівської сільської ради,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, визнання
права на частку у майні спільної
власності та за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Рожнівської сільської
ради про визнання недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
визнання незаконним рішення
Рожнівської сільської ради, визнання
права на частку у майні спільної
власності, за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення
Косівського районного суду від 22 липня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
Рожнівської сільської ради про
визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Рожнівської
сільської ради від 30 квітня 1996 року,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання за нею права власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що
народилася і проживала у житловому
будинку АДРЕСА_1, який відносився до
типу колгоспних. У даному господарстві
проживали також її рідний брат ОСОБА_3
та їхня мати ОСОБА_4 В листопаді 2013 року
їй стало відомо, що даний будинок
належить на праві власності ОСОБА_3, а
вона виписана з господарства на
підставі рішення виконкому
Рожнівської сільської ради.

Посилаючись на те, що вона згоди на
виписку з господарства не давала, брат
в колгоспному дворі не був прописаний і
участі у його будівництві не брав,
просила позов задовольнити.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2
збільшила позовні вимоги та
посилаючись на те, що підставою для
видачі свідоцтва на право власності
було рішення Рожнівської сільської
ради від 27 вересня 2000 року за №233, з
врахуванням збільшених позовних вимог,
просила визнати незаконним та
скасувати рішення №98 виконкому
Рожнівської сільської ради від 30
квітня 1996 року, визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане 16 березня 2001
року ОСОБА_3, визнати незаконним
рішення Рожнівської сільської ради від
27 вересня 2000 року №233 про визнання
права власності ОСОБА_3 на житловий
будинок з господарськими спорудами б/н
по АДРЕСА_1 та визнати за нею право
власності на 1/2 частину зазначеного
будинковолодіння.

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
Рожнівської сільської ради про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, визнання
незаконним рішення, визнання права на
частку у майні спільної власності.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
станом на 1991 рік вона була головою
колгоспного двору по АДРЕСА_1. В 2013 році
вона дізналася, що її син ОСОБА_3 без її
на те згоди, отримав свідоцтво про
право власності на весь будинок.

Посилаючись на те, що станом на 15 квітня
1991 року її син не був зареєстрований у
зазначеному господарстві і взагалі не
має права на це майно, а вона та дочка
ОСОБА_2 були і є зареєстрованими в
господарстві на даний час і мають право
на частку у зазначеному господарстві в
рівних долях, просила позов
задовольнити.

Ухвалою Косівського районного суду від
27 травня 2014 року зазначені позови
об'єднані в одне провадження.

Рішенням Косівського районного суду
від 22 липня 2014 року позов задоволено
частково. Поновлено строк звернення до
суду.

Визнано незаконним та скасовано
рішення №98 виконавчого комітету
Рожнівської сільської ради від 30
квітня 1996 року, яким вирішено «виписати
ОСОБА_2 від господарства, що
знаходиться в АДРЕСА_1, ОСОБА_4
згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов, складеного
депутатом сільської ради Юрах А.Д.».

Визнано незаконним рішення
Рожнівської сільської ради від 27
вересня 2000 року №233 про визнання права
власності ОСОБА_3 на житловий будинок з
господарськими спорудами б/н по
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
16 березня 2001 року Рожнівською
сільською радою Косівського району та
зареєстроване Коломийським МБТІ в
реєстровій книзі прав на нерухоме
майно під №1407, за яким власником
будинку б/н з господарськими будівлями
і спорудами в цілому по АДРЕСА_1 визнано
гр. ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право
власності по 1/3 частині
житлового будинку за АДРЕСА_1.

В апеляційних скаргах на дане рішення
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посилаються на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи і на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Вважають безпідставним висновок суду
про те, що ОСОБА_3 був прописаний у
даному господарстві і відповідно до
рішення виконкому сільської ради
виписаний в 1996 році до іншого
господарства. Навпаки, у довідці
Рожнівської сільської ради зазначено,
що ОСОБА_3 тільки в 1996 році прописався в
цьому господарстві. Стверджують, що з
1979 року до 1981 року він був перебував на
службі в армії, після чого на протязі 2
років проживав у даному господарстві, а
в 1984 році, після одруження, вибув і
перейшов проживати у господарство
своєї дружини у цьому ж селі, де,
фактично, проживає на даний час.

Зазначають, що суд не застосував
положення ст. 126 ЦК УРСР (ред. 1961 року),
відповідно до якого працездатний член
колгоспного двору втрачає право на
частку у майні колгоспного двору, якщо
він не менше трьох років підряд не брав
участі своєю працею і коштами у веденні
спільного господарства двору.

Помилковим є твердження суду про те, що
ОСОБА_3 після знищення будинку отримав
дозвіл на його будівництво і приймав
участь в будівництві та оформив право
власності на «новозбудований» будинок.

Вказують, що житловий будинок, у якому
проживала ОСОБА_4 з неповнолітніми
дітьми у 1978 році згорів і вона своїми
коштами розпочала будівництво нового
будинку у 1989 році. З моменту побудови до
цього часу будинок перебуває у
незмінному стані, жодного стосунку до
будівництва ОСОБА_3 не мав. Крім того,
житло зведено з дерева та покрівля
зроблена з металевої оцинкованої
бляхи, а в представленому відповідачем
технічному паспорті вказано, що
матеріал побудови - цегла, а матеріал
покрівлі - азбошифер, що суд залишив
поза увагою.

Враховуючи вищенаведене, просили
скасувати рішення в частині визнання
за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 права
власності по 1/3 частині житлового
будинку за АДРЕСА_1 та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким визнати за
ними право власності по 1/2 частині
зазначеного нерухомого майна, в решті
рішення залишити без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та ОСОБА_4 апеляційні скарги підтримали
з вищенаведених мотивів.

ОСОБА_3 та представник Рожнівської
сільської ради в судове засідання не
з'явилися, хоча про час та місце
судового розгляду належним чином були
повідомлені.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянтів, перевіривши письмові
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційних скарг з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції не
відповідає з таких підстав.

Колгоспний двір визначається як
сімейно-трудове об'єднання осіб, всі
або частина яких є членами колгоспного
двору, брали участь у суспільному
виробництві колгоспу та спільно вели
підсобне господарство на садибній
ділянці.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» № 20
від 22 грудня 1995 року, право власності на
майно, яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Відповідно до ст. 121 ЦК УРСР володіння,
користування і розпорядження майном
колгоспного двору здійснюється за
згодою всіх членів двору. При
відсутності згоди спір про володіння,
користування або розпорядження майном
колгоспного двору вирішується судом за
позовом будь-якого члена двору, який
досяг шістнадцяти років.

При цьому розміри часток колишніх
членів колгоспного двору в спільному
майні, визначалися відповідно до
чинної на той час ст. 123 ЦК УРСР - при
поділі майна, яке є спільною власністю
колгоспного двору, суди повинні
виходити з принципу рівності часток
усіх колишніх членів двору, в тому
числі непрацездатних і неповнолітніх.

Як вбачається з довідки Рожнівської
сільської ради від 29 листопада 2013 року,
згідно погосподарської книги за 1991-1995
роки в господарстві АДРЕСА_1 були
зареєстровані: ОСОБА_4 - голова
господарства, ОСОБА_2 - дочка та ОСОБА_8 -
дочка, виписана рішенням виконкому №279
від 27 грудня 1994 року. Суспільна
група господарства - колгоспники.

Рішенням №98 виконкому Рожнівської
сільської ради від 30 квітня 1996 року
ОСОБА_2 виписано від господарства
ОСОБА_4 згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов, складеного
депутатом сільської ради Юрах А.Д.

16 березня 2001 року виконавчим комітетом
Рожнівської сільської ради на підставі
рішення Рожнівської сільської ради №223
від 27.09.2000 року ОСОБА_3 видано свідоцтво
про право власності на житловий
будинок б/н з господарськими будівлями
і спорудами в цілому по АДРЕСА_1.

З довідки Рожнівської сільської ради
від 25 листопада 2013 року вбачається, що в
господарстві АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_4 - голова господарства;
ОСОБА_3 - син. Власником господарства
згідно свідоцтва на право власності
№1407 від 16 березня 2001 року, виданого
Коломийським МБТІ, являється ОСОБА_3

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходив з рівності часток членів
колгоспного двору та дійшов висновку,
що право на частку в майні колгоспного
двору мають ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Однак, визнаючи за ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 право власності по 1/3 частині
житлового будинку АДРЕСА_1, суд першої
інстанції не враховував, що станом на 15
квітня 1991 рік, в господарстві була
зареєстрована дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_8,
яку до участі в розгляді справи не
залучив та розглянув питання про її
права та обов'язки.

З представленої в засідання
апеляційного суду письмової заяви
ОСОБА_8 вбачається, що вона
відмовляється від своєї спадкової
частини у господарстві на користь
ОСОБА_2 і претензій до спадкового майна
немає, разом з тим, між сторонами існує
спір з приводу визначення часток у
майні колгоспного двору, а тому дана
заява не може слугувати доказом того,
що вона не має права на частку в майні
колгоспного двору.

Враховуючи, що допущене судом першої
інстанції порушення норм
процесуального права не може бути
усунуте апеляційним судом, оскільки
апеляційний суд не наділений
повноваженнями залучення до участі у
справі сторін на стадії апеляційного
провадження, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржуване рішення
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від
22 липня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Рожнівської сільської ради про
визнання незаконними рішень виконкому
Рожнівської сільської ради та
Рожнівської сільської ради, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, визнання
права на частку у майні спільної
власності та в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, Рожнівської сільської ради про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, визнання
незаконним рішення Рожнівської
сільської ради, визнання права на
частку у майні спільної власності
відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський