пр. № 2-н/759/756/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року суддя Святошинського
районного суду м. Києва Морозов М.О.,
розглянувши заяву Комунального
підприємства «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі міста Києва» про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1,

в с т а н о в и
в:

Комунальне підприємство «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду в Святошинському районі міста
Києва» звернулося до суду з заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за
житлово-комунальні послуги в сумі 5984, 36
грн. за період з 1.07.2012 р. по 30.06.2014 р.,
судових витрат по справі.

Згідно п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України судовий
наказ може бути видано у разі, якщо
заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Згідно п.2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя
відмовляє у прийнятті заяви про видачу
судового наказу у разі, якщо із заяви і
поданих документів вбачається спір про
право.

У прийнятті заяви про видачу судового
наказу необхідно відмовити, оскільки
із поданої заяви і доданих до неї
документів вбачається спір про право.

Так, подавач заяви просить стягнути з
боржника заборгованість за
житлово-комунальні послуги в розмірі
5984, 36 грн. за період з 1.07.2012 р. по 30.06.2014 р.

Однак, як вбачається з тексту заяви та
доданої до неї довідки форми №3 в
квартирі АДРЕСА_1 значиться
зареєстрованим ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
18.04.2006 р. Вказана особа нарівні з
власником квартири ОСОБА_1 несе рівні
обов'язки по оплаті за
житлово-комунальні послуги, які
споживає.

Отже, подана заява не співвідноситься з
реальним суб'єктним складом боржників,
що допустили наявну заборгованість.

Як зазначено в п. 9 постанови від 23.12.2011
р. №14 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО
СУДУ УКРАЇНИ з ОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І
КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження», наявність
спору про право (пункт 2 частини третьої
статті 100 ЦПК) ( 1618-15 ), яке є підставою
для відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, вирішується
суддею у кожному конкретному випадку,
виходячи із характеру та
обґрунтованості заявленої
матеріально-правової вимоги і
документів, доданих до заяви. Наявність
спору можна встановити відсутністю
документів, що підтверджують наявність
суб'єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують порушення
суб'єктивного права або документів, що
підтверджують виникнення права вимоги.
Крім того, мають ураховуватися
обставини, якщо із доданих документів
вбачається, що боржник заперечує, не
визнає або оспорює свій обов'язок перед
заявником (кредитором); із доданих
документів вбачається пропуск
позовної давності. Така вимога може
бути вирішена лише у позовному
провадженні (частина третя статті 267
Цивільного кодексу України.

Вказане свідчить про наявність вимог,
по яким є спір, які повинні
розглядатись у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.100 ч.3 п.2 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті заяви
Комунального підприємства «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду в Святошинському районі міста
Києва» про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з
ОСОБА_1.Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня
отримання копії цієї ухвали.

Суддя