Справа № 750/2822/14 Провадження №
22-ц/795/1852/2014 Головуючий у I інстанції
-Карапута Л. В. Доповідач - Мамонова
О. Є.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.

суддів: Губар В.С., Харечко Л.К.

при секретарі: Коваленко Ю.В.

з участю: представника відповідача
ОСОБА_1, представника позивача Рожка
С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю „ІАС Лтд" на рішення
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 06 серпня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк „ПриватБанк" до Товариства з
обмеженою відповідальністю „ІАС Лтд",
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ТОВ „ІАС Лтд"
просить рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 06 серпня
2014 року скасувати в частині
задоволених позовних вимог до ТОВ „ІАС
Лтд", у решті залишивши без змін. В
частині вимог до товариства ухвалити
нове рішення, яким визнати, що
кредитний договір, номінований у євро,
вважається кредитом, виданим у гривні,
та зменшити штрафні санкції за
вказаним кредитним договором до
еквівалента одного євро.

Оскаржуваним рішенням суду позов ПАТ
КБ „ПриватБанк" задоволено частково;
стягнуто з ТОВ „ІАС Лтд" на користь
позивача заборгованість по кредитному
договору № КR-91-06 від 27.09.2006 року в
розмірі 175272,89 євро, яка складається з:
86620,76 євро - прострочена заборгованість;
70187,01 - прострочена заборгованість по
відсотках; 18465,12 євро - пеня за
прострочення сплати кредиту; вирішено
питання про судові витрати; у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
відмовлено.

Апелянт посилається, що суд першої
інстанції не провів попереднього
судового засідання, в результаті чого
не визначив, що окрім правовідносин між
банком та позичальником з приводу
одержання та повернення (неповернення)
кредиту, які по суті є
господарсько-правовими, окремо мають
бути розглянуті цивільно-правові
відносини між банком та поручителем -
фізичною особою з приводу виникнення
та існування (припинення) поруки. За
доводами ТОВ „ІАС Лтд", банк пред'явив
вимогу до поручителя лише 18 березня 2014
року, тобто більш як двома роками
пізніше від дати спливу встановленого
частиною 4 ст.559 ЦК України
шестимісячного строку, отже розгляд по
суті питання щодо виконання
(невиконання) кредитного договору №
КR-91-06 від 27.09.2006 року є господарським
спором, який повинен розглядатися без
участі ОСОБА_3 як фізичної особи,
оскільки період його поручительства
закінчився ще 25.02.2012 року. Також апелянт
зазначає, що суд не врахував його
позиції, що кредитний договір укладено
у іноземній валюті - євро, у той час як
сторони мали на увазі кредит у
національній валюті - гривні, оскільки
він призначався для купівлі
розмитненої сільськогосподарської
техніки у афілійованої компанії
позивача - ТОВ „Приват лізінг" та
сплати страхових платежів на території
України за гривні. Апелянт вказує, що
судом не враховано наявність підстав
для зменшення розміру неустойки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін,
виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд першої інстанції
виходив з того, що вимоги до поручителя
банк пред'явив після спливу
встановленого ч.4 ст.559 ЦК України
шестимісячного строку.

В зазначеній частині рішення суду
апелянтом не оскаржується, в зв'язку з
чим відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд в цій частині рішення
суду не переглядає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
до ТОВ „ІАС Лтд", суд першої інстанції
виходив з того, що товариство належним
чином не виконувало умови кредитного
договору, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яку суд, зменшивши
розмір пені за прострочення сплати
кредиту, і стягнув з відповідача.

Такий висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

По справі встановлено, що 27 вересня 2006
року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" (згодом
перейменованого на ПАТ КБ
„ПриватБанк") та ТОВ „ІАС Лтд" було
укладено кредитний договір №КR-91-06, за
умовами якого банк при наявності
вільних ресурсів зобов'язувався надати
позичальнику кредит у сумі 142 547,20 євро
на картоплезбиральний комбайн SE 150-60 (1
одиниця), транспортер SС 80-9 (4 одиниці) і
48 624,95 грн. в еквіваленті валюти євро на
оплату страхових платежів не пізніше 5
днів з моменту підписання договору в
обмін на зобов'язання позичальника
щодо повернення кредиту, сплати
відсотків, винагороди, в обумовлені
договором строки.

До вказаного кредитного договору 26.10.2006
року, 23 листопада 2007 року, 24 жовтня 2008
року вносились зміни шляхом укладення
додаткових угод.

27 вересня 2006 року між ЗАТ КБ
„ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки №КR-91-06, за яким ОСОБА_3
надавав поруку за виконання ТОВ „ІАС
Лтд" своїх обов'язків за кредитним
договором №КR-91-06 від 27.09.2006 року.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі,
надавши ТОВ „ІАС Лтд" 142 547,20 євро, що
підтверджується платіжним дорученням
від 24 жовтня 2006 року (а.с.28).

Товариство свої зобов'язання за
кредитним договором не виконало, в
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка станом на 21 січня
2014 року складала 193 738,00 євро, з яких: 86
620,76 євро - прострочена заборгованість
по кредиту; 70 187,01 євро - прострочена
заборгованість по відсотках; 36 930,23 євро
- пеня за прострочення сплати кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 2.2.3 кредитного договору №КR-91-06
від 27 вересня 2006 року встановлено
обов'язок позичальника повернути
кредит у порядку і у терміни,
встановлені Графіком погашення
кредиту.

Оскільки ТОВ „ІАС Лтд" у визначені
строки не виконало умов договору, суд
першої інстанції обгрунтовано стягнув
з нього заборгованість по кредитному
договору.

При цьому доводи апелянта, що частина
заявлених ПАТ КБ „ПриватБанк" вимог є
господарсько-правовим спором, не
можуть бути прийняті судом до уваги з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

З викладеного вбачається, що суд
зобов'язаний вирішити справу за тим
позовом, що пред'явлений, і відносно тих
відповідачів, які зазначені в ньому.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ
„ПриватБанк" пред'явив позов до
позичальника за кредитним договором -
ТОВ „ІАС Лтд" та поручителя - ОСОБА_3 про
стягнення з них в солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором,
що не суперечить положенням ч.1 ст.554 ЦК
України.

Враховуючи, що одним із
відповідачів у справі є фізична особа,
відсутні підстави стверджувати, що
відносини між сторонами є
господарсько-правовими.

Крім того, судом першої інстанції
в ході розгляду справи встановлено, що
порука ОСОБА_3 є припиненою, проте
зазначене не є підставою для
розмежування судом вимог позивача і
обов'язку закриття провадження з
роз'ясненням, що спір підсудний
господарському суду.

Доводи апелянта, що насправді
кредитний договір укладено не в
іноземній валюті - євро, а в
національній - гривні, є
необгрунтованими.

Так, відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним з моменту досягнення в
належній формі згоди з усіх істотних
умов договору.

Таким чином, підписавши кредитний
договір №КR-91-06 від 27 вересня 2006 року,
сторони дійшли згоди щодо всіх його
умов, в тому числі валюти кредиту.

Даний договір є чинним, не оспорювався
відповідачем в установленому законом
порядку, тому відповідно до положень
ст.204 ЦПК України діє презумпція
правомірності правочину.

Крім того, факт надання кредиту саме в
іноземній валюті - євро
підтверджується платіжним дорученням
від 24 жовтня 2006 року.

При вирішенні питання про розмір пені
за прострочення сплати кредиту судом
першої інстанції було враховано, що
позивач ніяких збитків не отримує, а
відповідач має тяжке фінансове
становище, в зв'язку з чим судом було
зменшено розмір пені з 36 930,23 євро до 18
465,12 євро. При цьому апеляційний суд не
знаходить підстав для зменшення її
розміру до одного євро.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції є законним,
обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і доводи
апеляційної скарги правильності
висновків суду в оскаржуваній частині
не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „ІАС Лтд"
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 06 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: