Справа № 357/1925/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко О.
В. ,

при секретарі - Слюсаренко С.
А.,

Мироновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду № 4 цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 14.02.2014 року мотивуючи тим, що
07.02.2011 року та 08.02.2011 року він, являючись
фізичною особою - підприємцем, придбав
продукцію ( курячі яйця) загальною
кількістю 79000 штук по ціні 0,51 грн. за
шт.., на загальну суму 40392,00 грн. За
домовленістю з ОСОБА_3, 08.02.2011 року дану
продукцію він передав їй по ціні 0,53 за
шт.., таким чином мав би отримати
прибуток в сумі 3492,00 грн. Відповідач
прийняла дану продукцію та
зобов'язалась сплатити йому грошові
кошти в сумі 43884,00 грн. Після реалізації
продукції, але не пізніше як через
тиждень часу, тобто до 15.02.2011 року
включно. Незважаючи на це, відповідач
неодноразово відкладала дату
розрахунку, посилаючись на складне
матеріальне становище, та просила
почекати. Згодом вона взагалі почала
уникати зустрічей та перестала
відповідати на телефонні дзвінки. За
таких обставин він звернувся до
Білоцерківського МВ ГУ МВС України з
заявою про притягнення відповідача до
відповідальності. Згідно з висновком
про результати звернення, в даній
ситуації існують цивільно - правові
відносини і надано рекомендації
звернутись до суду. Оскільки між ним та
відповідачем був укладений договір
купівлі - продажу, але на дату подання
позову він не отримав від відповідача
коштів за передану продукцію, обов'язок
оплатити грошові кошти передбачений ч.1
ст.292 ЦК України, позивач просить
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму
боргу в розмірі 43884,00 грн. та судові
витрати по справі в розмірі 438,84 грн.

05.05.2014 року позивач надав до суду заяву
про зменшення позовних вимог в якій
просить стягнути з ОСОБА_3 на свою
користь суму боргу в розмірі 41870,00 грн.
та судові витрати по справі в розмірі
438,84 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримав, просив стягнути з
ОСОБА_3 на свою користь суму боргу в
розмірі 41870,00 грн. та судові витрати по
справі в розмірі 438,84 грн. та пояснив, що
в 2011 році був приватним підприємцем,
діяв як посередник, придбав у ПП ОСОБА_12
продукцію ( курячі яйця) загальною
кількістю 79000 штук по ціні 0,51 грн. за
шт.., на загальну суму 40392,00 грн., ПП
ОСОБА_7, якій поставляв продукцію,
порекомендувала ОСОБА_3 з якою
домовились про поставку продукції.
Відповідач повідомила що продукцію
необхідно доставити до ДП
«Військторг», але реалізацією даної
продукції вона буде займатись
особисто, як і розраховуватись з ним.
Він знав про те, що у ДП «Військторг»
були проблеми з поставщиками
продукції, але відповідач повідомила,
що дане підприємство не буде мати
ніякого відношення до реалізації даної
продукції. На пропускному пункті ДП
«Військторг» його зустріла відповідач
та провела до складу для розгрузки
продукції, після чого вона повідомила
що розрахунок буде проведено після
реалізації. 08.02.2011 року відповідач
зателефонувала та повідомила, що кошти
за першу партію товару є і замовила ще
продукцію, однак після другої поставки
товару вона повідомила, що кошти будуть
через тиждень, однак до сьогодні кошти
не повернуті.

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_4 позов підтримав, просив
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу в розмірі 41870,00 грн. та судові
витрати по справі в розмірі 438,84 грн. та
пояснив, що позивач 07.02.2011 року та 08.02.2014
року поставив і передав відповідачу
продукцію ( курячі яйця) в кількості 79 000
шт., а відповідач прийняла
безпосередньо товар та зобов'язалась
виплатити позивачу кошти, отже між ними
склались договірні відносини щодо
купів - продажу товару.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала,
надала до суду письмові заперечення
проти позову та пояснила, що в 2011 році
працювала товарознавцем на ДП
«Військторг», займалась пошуком
необхідної для підприємства продукції,
в лютому 2010 року познайомилась з
позивачем, який займався поставкою
продукції - курячих яєць, однак на той
час вони не дійшли згоди щодо
співробітництва. Потім на початку 2011
року на підприємство необхідно було
замовити курячі яйця і вона
передзвонила позивачу та домовилась
про поставку продукції, він привіз
продукцію на склад підприємства, вона
отримала в касі за неї кошти і
розрахувавшись з ним домовилась ще про
поставки даного товару. Однак після
поставки товару 07.02.2011 року та 08.02.2011
року в підприємства виникли певні
обставини які призвели до того, що з
позивачем не розрахувались в зв'язку з
відсутністю коштів. До кінця 2014 року ДП
«Військторг» зобов'язалось виплатити
борги перед постачальниками. В тому
числі і позивачу. Письмових договорів
щодо поставки продукції укладено не
було, постачальники отримували кошти
за поставлену продукцію на склад через
касу підприємства. Домовленості щодо
купівлі - продажу товару між нею
особисто та позивачем не було, вона
діяла як товарознавець ДП
«Військторг», займалась пошуком
товарів, повідомляла про отриману на
склад продукцію керівництву, яке
проводило розрахунок з поставщиками.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, покази свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10,
дослідивши матеріали справи встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного
судочинства є диспозитивність, який
полягає у тому, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

З вказаного випливає, що підставу та
предмет позову позивач визначає
самостійно у позовній заяві.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. А також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
анатогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Згідно з ст.201 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Дво - чи багатостороннім
правочином є погоджена дія двох або
більше сторін. До яких належать купівля
- продаж, поставка, підряд, майновий
найм.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
біти вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятись у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може вчинятись усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків. ( ч. 1,
ч.2 ст.205 ЦК України).

Усно можуть вчинятись правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та ( або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність. Юридичній особі, що
сплатила за товари та послуги на
підставі усного правочину з другою
стороною, видається документ, що
підтверджує підставу сплати та суму
одержаних грошових коштів. ( ч.1, ч. 2 ст.206
ЦК України).

Відповідно до ст.208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти:
правочини між юридичними особами;
правочини між фізичною особою та
юридичною особою, крім правочинів,
передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу;
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього
Кодексу; інші правочини, щодо яких
встановлена письмова форма.

Згідно накладної від 07.02.2011 року
та накладної від 08.02.2011 року ( а.с.13)
позивач ОСОБА_2 придбав у ПП «ОСОБА_12»
продукцію ( курячі яйця) загальною
кількістю 79200 штук по ціні 0,51 грн. за
шт.., на загальну суму 40392,00 грн.

У висновку Білоцерківського МВ
ГУМВС України в Київській області від
30.04.2013 року ( а.с.6) по результатах
розгляду звернення гр. ОСОБА_11,
зазначено, що за поясненнями гр. ОСОБА_11
він 07.02.2011 року та 08.02.2011 року отримав
яйця на ПП «ОСОБА_12» загальною
кількістю 79 000 штук по ціні 0,51 грн. на
загальну суму 40 392 грн., отриману
кількість яєць він поставив у
складське приміщення по вул..
Матросова,17 де у нього їх прийняла гр.
ОСОБА_3, гроші він повинен був отримати
за усною домовленістю з ОСОБА_3 по
реалізації, але до цього часу грошей не
отримав. Гр. ОСОБА_3 пояснила, що в
період часу з 1994 року по 30.10.2012 року
працювала в ДП МОУ «Білоцерківський
військовий торг» на посаді
товарознавця, вона не заперечувала той
факт, що гр. ОСОБА_11 доставив яйця до ДП
МОУ «Білоцерківський військовий торг»
та повідомила, що гроші повинно було
повернути останньому керівництво
даного підприємства.

30.04.2014 року відповідач ОСОБА_3
звернулась із завою до ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг» (
а.с.24) в якій просила надати інформацію
про факт поставки яєць курячих в
кількості 79 000 шт. 07.02.2011 року та 08.02.2014
року на склад підприємства ФОП ОСОБА_2,
які в подальшому використовувались для
харчування солдат
військовослужбовців.

Листом від 05.05.2014 року за № 277, на заяву
відповідача, ДП МОУ «Білоцерківський
військовий торг» ( а.с.25) повідомили, що
у відповідності до договірних
домовленостей між ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг» та
ФОП ОСОБА_2, останнім здійснювалась
поставка курячих яєць загальною
кількістю 79 000 шт. на склад державного
підприємства 07.02.2011 року та 08.02.2011 року.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10 в
судовому засіданні підтвердили факт
поставки ФОП ОСОБА_2 продукції, а саме:
курячих яєць в кількості 79 000 шт. 07.02.2011
року та 08.02.2014 року, на склад ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг» за
адресою: м. Біла Церква, вул.
Матросова,17.

Також, допитані в судовому засіданні
свідки підтвердили факт, що між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 велися розмови щодо поставки
зазначеної продукції, щодо її
кількості та ціни.

Позивач обгрунтовуючи вимоги
посилається на те, що між ним та
відповідачем була домовленість про
купівлю - продаж товару.

Однак суду не надано належних та
допустимих доказів в підтвердження
даних обставин, оскільки усно можуть
вчинятись правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, а вданому випадку
домовленість передбачала сплату
коштів після реалізації товару, сума
товару - 41870,00 грн. перевищує у двадцять
і більше разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, тобто
більше ніж 340 грн., а договір між
сторонами щодо поставки товару мав
вчинятись в письмовій формі, до якого
застосовуються положення про купівлю -
продаж .

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Отже, суд приходиться до висновку, що
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладався
договір купівлі - продажу та договір -
поставки в належній формі з
досягненням усіх істотних умов
договору.

Суд вбачає, що такі договірні відносини
можуть існувати між ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг» та
ФОП ОСОБА_2, однак достовірно
встановити дані обставини виявилось
неможливим, оскільки сторонами до суду
не надавались відповідні письмові
докази, які б узгоджувались з
зазначеними вище доказами.

Даючи оцінку встановленим обставинам
та доказам в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов не
обґрунтований, не підтверджений
належними та допустимими доказами,
тому відмовляє в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення
заборгованості.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України за
рахунок відповідача компенсуються
витрати позивача в разі задоволення
його вимог, а в даному випадку в позові
відмовлено, тому стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат не підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 11, 201, 202, 205,206,208, 638 ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 60,61, 88, 212-215, 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко