У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Касьяна О.П., Дьоміної О.О., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Сектор у справах громадянства,
імміграції і реєстрації фізичних осіб
Вовчанського РВ ГУМВС України в
Харківській області, про припинення
права користування приміщенням,
усунення перешкод у здійсненні права
власності та розпорядження майном
шляхом звільнення приміщення та зняття
з реєстрації та виселення, за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ»
(далі - ТОВ «НАЗ-ОЛЕ») на рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 02 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ТОВ «НАЗ-ОЛЕ»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, третьої особи - Сектор у
справах громадянства, імміграції і
реєстрації фізичних осіб Вовчанського
РВ ГУМВС України в Харківській області,
про припинення права користування
приміщенням, усунення перешкод у
здійсненні права власності та
розпорядження майном шляхом
звільнення приміщення та зняття з
реєстрації та виселення.

На обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що на підставі договору
купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року
йому належить комплекс бази відпочинку
імені О.В. Соіча, а саме нежитлові
будівлі та споруди, розташовані за
адресою: Харківська область,
Вовчанський район, Хотімлянська
сільська рада.

До складу нежитлових приміщень бази
відпочинку входить приміщення АДРЕСА_1,
в якому неправомірно мешкають
відповідачі.

Вказане приміщення передано у
користування відповідачам згідно
договору від 01 вересня 1995 року на
період, протягом якого тривали трудові
відносини між відповідачами і
попереднім власником бази відпочинку -
виробничим об'єднанням «Завод ім. В.О.
Малишева».

Зазначив, що згідно п. 3 договору ОСОБА_4
зобов'язалася виселитися з займаного
приміщення протягом 3 днів у випадку
припинення трудових відносин,
передавши приміщення його власнику,
проте, припинивши трудові відносини з
колишнім власником спірного
приміщення 16 жовтня 2000 року на підставі
наказу про звільнення № 10 від 16 жовтня
2000 року, ОСОБА_4 та члени її сім`ї
займане приміщення не звільнили.

Просив визнати відповідачів такими, що
втратили право користування
приміщення, усунути перешкоди у
здійсненні ним права власності на
зазначене приміщення шляхом зняття з
реєстраційного обліку та виселення із
нього відповідачів.

Рішенням Вовчанського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2012
року у задоволенні позову ТОВ «НАЗ-ОЛЕ»
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 02 червня 2014 року апеляційну
скаргу ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» відхилено, рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2012
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «НАЗ-ОЛЕ»
мотивуючи свої доводи порушенням
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», дослідивши докази
у справі й надавши їм належну оцінку,
правильно застосували положення ст. ст.
317, 319, 391, 814, 821 ЦК України та дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
відповідачі зайняли спірне приміщення
та проживають у ньому правомірно,
користуються вказаним житлом, іншого
житла не мають.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів,
обґрунтовано викладених у
мотивувальних частинах оскаржуваних
судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно відхилити, а рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 02 червня 2014
року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ»
відхилити, рішення Вовчанського
районного суду Харківської області від
17 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 02 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.П. Касьян

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик