Справа № 465/9975/13
Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра
Провадження № 22-ц/783/3999/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю :позивачки ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 16 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Міграційної
служби Франківського району м. Львова
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим та ухваленим на
неповно з»ясованих обставинах справи.
Стверджує, що суд дійшов помилкового
висновку про те, що оскільки нею видана
довіреність на ОСОБА_4 на підставі якої
він зареєстрував у спірній квартирі
свою дружину ОСОБА_6, а відтак позов не
підлягає до задоволення. Однак суд не
з»ясував того факту, що реєструючи у
квартирі ОСОБА_6, ОСОБА_4 діяв від її
імені, однак не в її інтересах.
Відмовляючи у задоволенні позову в
частині відшкодування моральної шкоди
суд дійшов висновку, що позивачем не
надано доказів завдання такої
відповідно до ст.60 ЦПК України, однак
таке твердження суду не відповідає
дійсності оскільки сам факт
відсутності належного їй майна у
квартирі свідчить про завдання
моральної шкоди про що не заперечував
відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні. Стверджує, що подаючи докази
про перепланування квартири, вона
намагалася довести суду те, що такі
проведені відповідачем незаконно, без
її згоди, порушують її права та
створюють перешкоди у користуванні
квартирою, однак суд не взяв їх до
уваги . Також суд безпідставно не взяв
до уваги та не дав оцінки таким доказам
як постанова про відмову у порушенні
кримінальної справи від 24.04.2013 року, в
якій зафіксований факт неприязних
відносин та акт ЛКП «Затишне» від 12.09.2013
року в якому зафіксовано самовільне
переобладнання квартири. На думку
апелянта, вона повністю довела свої
вимоги належними та допустимим
доказами, а тому просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2
та її представника ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_4- адвоката ОСОБА_5,
вивчивши матеріали цивільної справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явилася, хоч належним чином була
повідомлена про день та час слухання
справи, а відтак відповідно до ст.ст. 77,78
ЦПК України вважається, що належним
чином повідомлена про день та час
слухання справи.

Міграційна служба у Франківському
районі м. Львова надіслала суду листа
слухати справу у їх відсутності.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що спірна квартира
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
складається із двох житлових кімнат
площею 34,40 кв.м. Загальна площа квартири
56, 40 кв. м. Квартира належить ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на квартиру №26206 від 19
серпня 1994 року.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 15.09.2014
року вид спільної власності: спільна
часткова по ? частки.

Згідно довідки ЛКП «Затишне» №7773 від 26
листопада 2012 року у квартирі
зареєстровані позивачка ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5

Як встановлено судом першої інстанції
і це не заперечується сторонами по
справі що реєстрація ОСОБА_6, дружини
ОСОБА_4 та невістки ОСОБА_2 була
проведена міграційною службою
Франківського району на підставі
довіреності, яку надала позивачка
своєму сину ОСОБА_4 ( а.с.57), де чітко
зазначено, що ОСОБА_4 наділений правом
прописки та виписки у квартиру.

В суді апеляційної інстанції позивачка
ОСОБА_2 не заперечила, що надала такі
повноваження своєму сину, однак
зазначила, що останній діяв не в її
інтересах.

Згідно листа начальника Франківського
РВ у м. Львові ГУ ДМС України у
Львівській області від 20.09.2014 р. 4613/3444
ОСОБА_6 зареєстрована за адресою
АДРЕСА_1 з 12.05.2008 року. Надати копії
документів реєстрації даної особи є
неможливим у зв»язку із знищенням їх за
спливом часу.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім»ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім»ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім»ї.

Виходячи із наведеного вище, колегія
суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги в
частині визнання незаконною та
скасування реєстрації відповідачки по
справі ОСОБА_6 Той факт, що реєстрація
відповідачки ОСОБА_6 проведена не в
інтересах позивачки ОСОБА_2 суперечить
повноваженням, які дані останньою в
довіреності ОСОБА_4 без застережень та
характеризує суб»єктивне ставлення
позивачки до такої реєстрації.

Так як позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є
співвласниками спільної часткової
власності, то відповідно до ст.358 ЦК
України вони повинні здійснювати своє
право за їхньою згодою.

Згідно ч.2 ст. 358 ЦК України співвласники
можуть домовитися про порядок
володіння та користування майном, що є
їхньою спільною частковою власністю.

Згідно листа начальника Франківського
РВ УМВСУ у м. Львові від 03.07.2013 року
(а.с.11) фактів щодо перешкоди ОСОБА_4 у
користуванні майном не здобуто .

Як встановлено в суді апеляційної
інстанції із пояснень позивачки ОСОБА_2
між невісткою та свекрухою склалися
класичні неприязні відносини на
побутовому грунті що мають ознаки
ненависті та спрямовані на виживання.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом першої та апеляційної інстанції
не здобуто доказів щодо знищення майна
позивачки та що їй завдано у зв»язку з
цим моральну шкоду.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Підстав для скасування оскаржуваного
рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т
и .

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 16 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин