Ухвала

іменем україни

06 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової
О.В., Ступак О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Альфа-Гарант»,
ОСОБА_4 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, стягнення страхового
відшкодування, додаткових витрат, пені
та франшизи, за касаційною скаргою
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
19 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 15 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, вимоги якого
під час розгляду справи уточнив та
остаточно просив стягнути з Товариства
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Альфа-Гарант»
(далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою
користь заборгованість за страховим
відшкодуванням за шкоду, завдану майну,
у розмірі 12 049 грн 39 коп. та витрати,
пов'язані з оцінкою майна, у сумі
800 грн; стягнути з ОСОБА_4 на свою
користь 1 554 грн 80 коп. в якості величини
втрати товарної вартості, а також 1 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди;
визнати недійсним звіт про оцінку від
25 лютого 2013 року № 2326,
здійснений оцінювачем Товариством з
обмеженою відповідальністю «Експертум
АВЕ» (далі - ТОВ «Експертум АВЕ»)
Стрілець А.В. з тих підстав, що цей звіт
містить порушення вимог Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, Національний
стандарт № 1 «Загальні засади оцінки
майна та майнових прав», крім того,
просив стягнути з відповідачів на свою
користь витрати на правову допомогу та
судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04
січня 2013 року у м. Рівне на перехресті
вулиць Гагаріна та Грушевського
сталася дорожньо-транспортна пригода
(далі - ДТП) за участі автомобіля Volkswagen
Passat, державний номерний знак НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля
Chevrolet Lachetti, державний номерний знак
НОМЕР_2, під керуванням позивача, в
результаті якої автомобіль під
керуванням позивача зазнав механічних
пошкоджень. Постановою Рівненського
міського суду Рівненської області від
18 січня 2013 року № 569/450/13-п ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
внаслідок якого пошкоджено автомобіль
позивача. Згідно зі звітом про оцінку
від 30 січня 2013 року № 008П
вартість відновлювального ремонту з
врахуванням коефіцієнту фізичного
зносу автомобіля Chevrolet Lachetti, державний
номерний знак НОМЕР_2, становить 28 832 грн
08 коп. Реальні затрати на ремонт
визначено в рахунку від 04 лютого 2013
року № 10 на суму 24 404 грн 90 коп.
Відповідно до умов страхового полісу
АЕ/2000976 цивільно-правова
відповідальність водія автомобіля
Volkswagen Passat застрахована у ТДВ «СК
«Альфа-Гарант» і на виконання умов
цього договору 16 квітня 2013 року ТДВ «СК
«Альфа-Гарант» виплатило страхове
відшкодування за шкоду, завдану
внаслідок пошкодження транспортного
засобу, у розмірі 11 355 грн 51 грн. Однак,
на думку позивача, страхове
відшкодування повинно становити: сума
вартості ремонту - 24 404 грн 90
коп. за мінусом суми франшизи - 1 тис.
грн, що становить 23 404 грн 90
коп.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від
19 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 15 травня 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто з відповідача ТДВ «СК
«Альфа-Гарант» на користь
ОСОБА_3 заборгованість за страховим
відшкодуванням за шкоду, завдану майну,
у розмірі 12 049 грн 39 коп. та витрати,
пов'язані з оцінкою у сумі 800 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 1 554 грн 80 коп. за
втрату товарної вартості автомобіля, а
також 1 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

Визнано недійсним звіт про оцінку від 25
лютого 2013 року № 2326, здійснений
оцінювачем ТОВ «Експертум АВЕ»
Стрілець А.В.

Стягнуто з відповідача ТДВ «СК
«Альфа-Гарант» на користь
ОСОБА_3 1 501 грн 47 коп. витрат на правову
допомогу та 191 грн 36
коп. судового збору.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 298 грн 53 коп.
витрат на правову допомогу та 38 грн 05
коп. судового збору.

Стягнуто з відповідача ТДВ «СК
«Альфа-Гарант» у дохід держави судовий
збір у сумі 191 грн 36 коп.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 в дохід
держави судовий збір у сумі 38 грн 05 коп.

У касаційній скарзі відповідач ТДВ «СК
«Альфа-Гарант» просить скасувати
зазначені судові рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ТДВ СК
«Альфа-Гарант» відмовити у повному
обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Проте оскаржувані рішення та ухвала
судів першої й апеляційної інстанцій
зазначеним нормам не відповідають.

Статтею 988 ЦК України установлено, що
страхова виплата за договором
майнового страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» у випадку завдання збитку
проведення незалежної оцінки є
обов'язковим.

Згідно з п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», якщо представник страховика
не з'явився у визначений строк,
потерпілий має право самостійно обрати
аварійного комісара або експерта для
визначення розміру шкоди. У такому разі
страховик зобов'язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
експертизи (дослідження).

Згідно з абзацом другим п. 36.2 ст. 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Так, розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд виходив з того,
що сторони не досягли згоди про розмір
страхового відшкодування.

Згідно з рахунком від 04 лютого 2013 року
№ 10 ФОП ОСОБА_6 є постачальником
послуги з ремонту пошкодженого
автомобіля Chevrolet Lachetti, державний
номерний знак НОМЕР_2; вартість ремонту
становить 24 404 грн 90 коп.

Відповідачем ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із
суми 12 355 грн 51 коп., за мінусом франшизи
- 1 тис. грн, страхове відшкодування в
розмірі 11 355 грн 51 коп.
перераховано платіжним дорученням від
16 квітня 2013 року № 256 на
рахунок ФОП ОСОБА_6

Відповідно до звіту про оцінку
Приватного підприємства
«Експерт-Сервіс-Альфа» (далі - ПП
«Експерт-Сервіс-Альфа») від 30 січня 2013
року № 008П вартість
відновлювального ремонту з
врахуванням коефіцієнту фізичного
зносу автомобіля Chevrolet Lachetti, державний
номерний знак НОМЕР_2,
становить 28 832 грн 08 коп.; величина
втрати товарної вартості (ВТВ) - 1 554 грн
80 коп., вартість матеріального збитку -
30 386 грн 88 коп.

Оскільки вартість ремонту на підставі
рахунку від 04 лютого 2013 року
№ 10 у розмірі 24 404 грн 90 коп.,
здійсненого ФОП ОСОБА_6, є нижчою, ніж
вартість ремонту відповідно до звіту
про оцінку ПП «Експерт-Сервіс-Альфа»
від 30 січня 2013 року № 008П у розмірі 28 832
грн 08 коп., а також враховуючи, що
частина суми вартості ремонту вже
оплачена в якості страхового
відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_6,
тому суд дійшов висновку про те, що
розрахунок страхового відшкодування
необхідно здійснювати на основі
рахунку від 04 лютого 2013 року № 10 із
вартості ремонту в сумі 24 404 грн 90 коп.

При цьому суд визнав недійсним звіт від
25 лютого 2013 року № 2326 ТОВ «Експертум
АВЕ» з тих підстав, що оцінювачем
допущено суттєві помилки, порушено
вимоги нормативно-правових актів про
оцінку майна, а саме: Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, Національний
стандарт № 1 «Загальні засади оцінки
майна та майнових прав».

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Складений 25 лютого 2013 року ТОВ
«Експертум АВЕ» звіт № 2326 є лише
фіксацією певних даних і його
оскарження не передбачено чинним
законодавством як спосіб захисту судом
цивільних прав та інтересів особи. У
разі виникнення спору вказаний акт
оцінюється судом як доказ відповідно
до вимог ст. 212 ЦПК України. Крім того,
указаний звіт у матеріалах справи
відсутній, що залишилося поза увагою
суду.

Положеннями Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно з п. 22.1 цього закону при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 цього закону у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з
метою порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

За загальним правилом та з огляду на
положення ст. 1192 ЦК України розмір
збитків визначається відповідно до
реальної вартості втраченого майна на
момент розгляду справи або виконання
робіт, необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Виходячи з аналізу зазначених норм,
визначення розміру матеріального
збитку при настанні страхового випадку
повинно бути підтверджено належним
засобом доказування, зокрема, звітом
(актом) про оцінку майна, який повинен
відповідати вимогам Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність» та
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки дорожніх транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року №
142/2092, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 24 листопада 2003 року за
№ 1074/8395.

Для усунення розбіжностей при
визначенні матеріального збитку, суд
повинен був у порядку ст. 10 ЦПК України
роз'яснити сторонам про необхідність
призначення у справі судової
автотоварознавчої експертизи.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд на
порушення вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК
України в достатньому обсязі не
перевірив доводів апеляційної скарги,
а також законності та обґрунтованості
рішення суду першої інстанції по суті
вирішеного спору.

Оскільки суди першої й апеляційної
інстанцій на порушення вимог
ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалені у справі рішення
та ухвала судів першої й апеляційної
інстанцій - скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 19
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 15
травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
Судді: О.В. Кафідова

О.В. Ступак

О.В. Умнова

І.М. Фаловська