Справа № 383/746/14-ц
Провадження №2/383/255/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року Бобринецький
районний суд Кіровоградської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко В.В.

за участю:

секретаря - Сакалош Ю.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бобринець
Кіровоградської області в залі
судового засідання Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про розірвання
договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними
вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
розірвання договорів оренди землі.
Позов обґрунтовано тим, що 14.04.2010 року
між позивачем та фізичною
особою-підприємцем «ОСОБА_6» укладено
договір оренди земельної ділянки, що
зареєстрований у Бобринецькому
районному відділі Кіровоградської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 08
жовтня 2010 року. Однак за період з 08
жовтня 2010 року по день подання позовної
заяви орендарем ФОП «ОСОБА_6» не
сплачено орендну плату за користування
земельною ділянкою в розмірі 10203,60 грн.,
а саме 2010 рік в сумі 1454,88 грн., 2011 рік в
сумі 6322 грн., 2012 рік в сумі 6322 грн., 2013 рік
в сумі 6322 грн., у зв'язку з чим позивач
просить розірвати договір оренди
земельної ділянки від 14.04.2010 року,
укладений з ФОП «ОСОБА_6».

В судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі посилаючись
на обставини викладені в позовній
заяві, додатково пояснивши, спірний
договір не підписував, орендну плату не
отримував, заяву, копія якої додана до
відповідачем до заперечення не
підписував, коштів за вказаною заявою
також не отримував.

Представник позивача позов підтримав з
обставин, викладених в позовній заяві,
додатково пояснивши, що незважаючи, що
договір позивач не підписував вважають
його укладеним, оскільки він
зареєстрований в Бобринецькому
регіональному відділі Кіровоградської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
через свого представника надав до суду
заперечення проти позову, зі змісту
яких вбачається, що він та його мати
ОСОБА_5 вважаються такими, що прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_6, однак на
даний час не отримали свідоцтво про
право на спадщину, а сплата орендної
плати не віднесена законодавцем до
обов'язків орендаря, а тому не є
підставою для розірвання договору
оренди. А позивач отримав від ОСОБА_7 60000
грн. в рахунок орендної плати.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 проти задоволення позову
заперечив, оскільки відповідачі
вважаються такими, що прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_6, однак на
даний час не отримали свідоцтво про
право на спадщину, а сплата орендної
плати не віднесена законодавцем до
обов'язків орендаря, а тому не є
підставою для розірвання договору
оренди. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5
статусу фізичної особи - підприємця не
мають.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, про причини неявки суд не
повідомила, а тому суд визнає її неявку
без поважних причин.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши та
оцінивши докази в їх сукупності,
прийшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

За правилами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що між орендодавцем
ОСОБА_8 та орендарем фізичною
особою-підприємцем «ОСОБА_6» укладено
договір оренди землі від 14 квітня 2010
року, що зареєстрований у
Бобринецькому районному відділі
Кіровоградської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК» 08 жовтня 2010 року, за
предметом якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
загальною площею 17,41 га. (а.с.8).

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про
оренду землі" передбачено, що орендарі
набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку,
передбачених Земельного кодексу
України, Цивільним кодексом України,
цим та іншими законами України і
договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно умов договору оренди землі від 14
квітня 2010 року площею 17,41 га., а саме
пунктів 9, 11 Договору орендна плата
вноситься орендарем у формі та розмірі
3% від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, що становить 6322 грн.
Орендна плата вноситься у строки: до 30.12
поточного року.

Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України
"Про оренду землі" орендодавець має
право вимагати від орендаря, зокрема
своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до статті 21 вказаного
Закону орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2
ст. 23 Закону України "Про оренду землі"
орендна плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін.

Згідно п.38 договору оренди землі від 14
квітня 2010 року дія договору
припиняється шляхом його розірвання за
взаємною згодою сторін чи за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у
наслідок невиконання другою стороною
обов'язків, передбачених договором та
внаслідок випадкового знищення,
пошкодження орендованої земельної
ділянки, яке істотно перешкоджає її
використанню, а також інших підстав
визначених законом.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Статтею 31 Закону України "Про оренду
землі" договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.32 вказаного Закону,
на вимогу однієї із сторін договір
оренди землі може бути достроково
розірваний за рішенням суду в разі
невиконання сторонами обов'язків,
передбачених статтями 24 і 25 цього
Закону та умовами договору, в разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому договором використанню
земельної ділянки, а також на
підставах, визначених Земельного
кодексу України та іншими законами
України.

Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України 12 грудня 2012 року (справа
№146цс12), прийнятої за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, визначено, що аналіз
норм ст. 13, 21, ч.1 ст.32 Закону України "Про
оренду землі", п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України
дає підстави для висновку, що у справі,
яка переглядається, суд касаційної
інстанції залишив поза увагою
положення п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України та
дійшов помилкового висновку про те, що
положення закону, які регулюють спірні
правовідносини не вимагають
систематичної несплати орендної плати
як підстави для розірвання договору
оренди.

Частиною першою статті 360-7 ЦПК України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

За змістом статті 610 ЦК України
цивільне законодавство розрізняє
наступні порушення зобов'язання:
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Надана представником позивача копія
заяви ОСОБА_8, що додана до заперечення
відповідача ОСОБА_3, по даній справі
правового значення не має та судом до
уваги не приймається, оскільки не
містить відомостей щодо якого саме
договору оренди йде в ній мова. Інших
доказів сплати орендної плати позивачу
відповідачем не надано.

Пунктом 41 спірного договору
передбачено, що за невиконання або
неналежне виконання договору сторони
несуть відповідальність відповідно до
закону та цього договору. Натомість
пунктом 14 спірного договору визначено,
що у разі невнесення орендної плати у
строк, визначений цим договором,
справляється пеня у розмірі 0,03%
несплаченої суми за кожен день
прострочення. Отже, за умовами спірного
договору невнесення орендної плати у
строк, визначений договором, не є
підставою для його розірвання, а є лише
підставою для справлення з орендаря
пені у розмірі, визначеному договором.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер орендар
ОСОБА_6 (а.с.34-36).

Після його смерті спадкова справа не
заводилась, що підтверджується
інформаційними довідками зі
Спадкового реєстру (а.с.43-45, 61-62).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

З наданого представником відповідача
копії листа №945/02-14 від 23.07.2014 року
завідуючої Новоукраїнської районної
державної нотаріальної контори
Шевченко Н.Г вбачається, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 відповідно до ст. 1268 ЦК України
вважаються такими спадкоємцями, що
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6
(а.с.47). Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є
належними відповідачами по справі.

Однак, згідно статті 31 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
припиняється в разі смерті фізичної
особи - орендаря, засудження його до
позбавлення волі та відмови осіб,
зазначених у статті 7 цього Закону, від
виконання укладеного договору оренди
земельної ділянки.

Згідно статті 7 Закону України «Про
оренду землі» право на оренду
земельної ділянки переходить після
смерті фізичної особи - орендаря, якщо
інше не передбачено договором оренди,
до спадкоємців, а в разі їх відмови чи
відсутності таких спадкоємців - до
осіб, які використовували цю земельну
ділянку разом з орендарем і виявили
бажання стати орендарями в разі, якщо
це не суперечить вимогам Земельного
кодексу України та цього Закону.

Укладення договору оренди земельної
ділянки може бути здійснено на
підставі цивільно-правового договору
або в порядку спадкування.

Згідно статті 16 Закону України "Про
оренду землі" укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
приватної власності здійснюється за
згодою орендодавця та особи, яка згідно
із законом вправі набувати право
оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ст. 14 Закону України "Про оренду
землі" договір оренди землі
укладається у письмовій формі.

Згідно статті 6 Закону України "Про
оренду землі" орендарі набувають права
оренди земельної ділянки на підставах
і в порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі. Право оренди
земельної ділянки підлягає державній
реєстрації відповідно до закону.

Отже, цивільні права та обов'язки, на
досягнення яких спрямоване
волевиявлення сторін договору оренди,
набуваються після відповідної
державної реєстрації. Договір набирає
чинності (набуває юридичної сили) в
момент його державної реєстрації.
Зміни до договору набирають чинності в
такому ж самому порядку, тобто після
державної реєстрації.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 р. № 1952-IV право оренди земельної
ділянки підлягає обов'язковій
державній реєстрації, а згідно із ч. 3
ст. 3 цього Закону права на нерухоме
майно та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації, виникають з
моменту такої реєстрації.

Таким чином, право оренди земельної
ділянки може виникнути у спадкоємців з
моменту державної реєстрації їх права
оренди такої ділянки.

З копії державного акту на право
приватної власності на землю та
спірного договору вбачається, що
земельна ділянка призначена та
передана фізичній особі-підприємцю
«Карбан Сергій Олександрович» для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Частиною 2 статті 50 ЦК України
визначено, що фізична особа здійснює
своє право на підприємницьку
діяльність за умови її державної
реєстрації в порядку, встановленому
законом. Однак, відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 статусу фізичної особи -
підприємця не мають, що визнається
сторонами та є обставиною, що
відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

Оскільки до спірного договору зміни
щодо сторін договору у зв'язку зі
зміною орендаря - фізичної
особи-підприємця «ОСОБА_6» його
спадкоємцями не внесені, та не
зареєстровано встановленим порядком,
право оренди земельної ділянки за
відповідачами державної реєстрації не
пройшло, відповідачі не набули статусу
фізичної особи - підприємця, не виявили
в належній формі бажання стати
орендарями, відмовились від виконання
спірного договору оренди землі, а отже
не набули встановленим порядком право
оренди земельної ділянки та не є
стороною спірного договору, суд
приходить до висновку, що спірний
договір припинений у зв'язку зі смертю
сторони договору - фізичної
особи-підприємця «ОСОБА_6»,
підприємницька діяльність якого також
припинилась у зв'язку з його смертю.

Припинений договір не може бути
розірваний за рішенням суду, що є
самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 37, 27, 31, 57-61, 88, 209-213,
215, 218 ЦПК України, ст.93, п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК
України, ст.ст. 50, 610, 651, 1268 ЦК України,
ст.ст. 6, 7, 13, 14, 16, 21, 24, 25, 31, 32 Закону
України "Про оренду землі" суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про розірвання договору оренди
землі - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Бобринецький районний суд
Кіровоградської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В. Бондаренко