Справа №568/338/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд
Рівненської області

в складі:

головуючого судді Бірука В.О.

при секретарі Чуліпі Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Радивилів справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи на стороні відповідача, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору Бугаївська сільська рада
Радивилівського району Рівненської
області, Радивилівське районне бюро
технічної інвентарізації про визнання
будинковолодіння об'єктом спільної
сумісної власності подружжя,
визначення часток та визнання права
власності на 1/2 частину
будинковолодіння,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 12 жовтня 1963 року
між ним та ОСОБА_4 був зареєстрований
шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

За період їхнього спільного життя був
збудований житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Будівництвом будинку він займався
особисто, купував будівельні матеріали
та оплачував вартість виконуваних
робіт, що підтверджується відповідними
накладними.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно
набуте подружжям за час шлюбу є їхньою
спільною сумісною власністтю, якщо
інше не встановлено законом або
договором.

2 грудня 1978 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
був укладений договір дарування
будинковолодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Із витягу про державну реєстрацію прав
№29014802 від 15.02.2011 року встановлено, що
власником домоволодіння, що
знаходиться АДРЕСА_1 являється ОСОБА_4.

Спірний житловий будинок лише
формально належав ОСОБА_5, оскільки був
побудований на земельній ділянці, яка
на той час рахувалась за нею.

Проте в подальшому ОСОБА_5 подарувала
будинковолодіння його дружині не маючи
при тому жодних майнових претензій.

Більшу частину коштів на будівництво
будинку він вносив особисто з власних
заощаджень оскільки його заробітна
плата була значно вищою від його
дружини.

За таких обставин він являється
повноправним співласником зазначеного
будинковолодіння і вважає, що у нього є
всі підстави для визначення йому 1/2
частки у спільному будинку.

Просить визнати будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визначити частки у спільній сумісній
власності будинковолодіння: йому 1/2
частина, ОСОБА_4 - 1/2 частина, визнати за
ним право власності на 1/2 частину
зазначеного будинковолодіння. Від
позовних вимог в частині визнання за
ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину
будинковолодіння відмовився.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримав із обставин викладених в
позовній заяві і просив його
задоволити. Показав, що дозвіл на
будівництво зазначеного
будинковолодіння був виданий ОСОБА_5.
Будинок будував він разом із своєю
дружиною ОСОБА_4. Про договір дарування
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 йому не
було відомо.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав та
показав, що земельна ділянка під
будівництво данного житлового будинку
була виділена його бабі ОСОБА_5, яка на
той час була членом колгоспу. Будинок
був збудований під час спільного
подружнього життя його матері та
батька, а тому вважає, що дане
будунковолодіння є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Не
заперечує, щоб за позивачем визнати
право власності на 1/2 частину спірного
будинковолодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та
показала, що дозвіл на будівництво
будинковолодіння був наданий її бабі
ОСОБА_5. Будинок будувався батьком і
матір'ю. Під час укладання договору
дарування хата ще не була збудована. В
1983 році, коли в неї було весілля
житловий будинок був збудований і
поштукатураний. Вважає, що після смерті
матері кожному із спадкоємців, тобто
батькові, братові і їй повинно належати
по 1/3 частині спірного
будинковолодіння.

Представник Бугаївської сільської
ради Радивиліського району Пукас Л.О.
позов визнала і просила його
задоволити. Показала, що згідно
доровору дарування від 2 грудня 1978 року
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
дарувався фундамент і будівельні
матеріали так як спірний будинок був ще
не збудований. Будинок будувався
подружжям Почаївців і вважає, що він є
об'єктом спільної сумісної власності.

Представник Радивилівського районного
бюро технічної інвентарізації Плевако
О.Г. позов визнав. Показав, що згідно
договору дарування від 02.12.1978 року
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
дарувався новий будинок. На підставі
вищезазначеного договору дарування
15.11.2011 року було зареєстровано право
власності на будинковолодіння на
ОСОБА_4. На час укладення доровору
дарування будівництво будинку не було
закінчено і подружжя Почаївців спільно
завершували будівництво данного
будинку, а тому вважає що данний об'єкт
є спільною сумісною власністтю
подружжя.

Заслухавши сторони, свідків дослідивши
письмові докази суд вважає, що позов є
підставним і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 20 червня 1975 року
на підставі рішення виконкому
Бугаївської сільської ради №7 від
11.04.1975 року та рішення правління
колгоспу ім.Стрижака №5 від 18.03.1975 року
ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка
розміром 880 кв.м. в с.Бугаївка
Радивиліського району для будівництва
індивідуального житлового будинку та
виконавчим комітетом
Червоноармійської районної ради
депутатів трудящих було видано
свідоцтво №112 на забудову садиби в
сільських населених пунктах
Української РСР. Згідно п.6 Положення
про свідоцтво, свідоцтво є документом,
що посвідчує право особистої власності
на будівлі.

02.12.1978 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був
укладений договір дарування
будинковолодіння, загальною площею 80
м.кв., вартісттю 2000 крб., що знаходиться
в с.Бугаївка Радивиліського району
Рівненської області. На момент
укладення данного доровору житловий
будинок збудований не був, про що
ствердили в судовому засіданні як
позивач так і відповідачі і дане
підтверджується записами у
погосподарській книзі за 1977-1979 роки
Бугаївської сільської ради.

Із показів свідка ОСОБА_8 встановлено,
що ОСОБА_1 з 1964 по 1997 рік працював в
Червоноармійській виконробській
ремонтно-будівельній дільниці, яка
здійснювала будівництво спірного
житлового будинку від фундаменту до
даху. Будівельні роботи виконувались у
період 1977 - 1982 років. Кошти за
будівельні матеріали та виконані
роботи стягувались з із заробітної
плати позивача ОСОБА_1.

Загальна сума коштів витрачених на
будівництво житлового будинку згідно
накладних та квитанцій долучених до
матеріалів справи на той час становила
3449,84 крб. (а.с.13-31).

ОСОБА_1 з 12 жовтня 1963 року і до дня
смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував з
нею у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1 виданого Бугаївською
сільскою радою Радивилівського району
10.07.2013 року.

Правовідносини щодо набуття права
власності на нерухоме майно виникли
під час дії ЦК України (в редакції 1963
року) та Кодексу про шлюб та сім'ю
України.

Відповідно до ст.22 КпШС України майно
нажите подружжям за час шлюбу є його
спільною сумісною власністтю. Кожен
має рівні володіння, користування,
розпорядження цим майном.

Дані правовідносини також
урегульовані нормами Цивільного
кодексу в редакції 2004 року та Сімейного
кодексу України.

Право власності на ОСОБА_4 було
зареєстровано 15.02.2011 року, що
встановлено із витягу про державну
реєстрацію прав (а.с.7).

Згідно технічного паспорта виданого
Радивиліським БТІ 30.11.2010 року ОСОБА_4
вартість житлового будинку становить
63106 грн., а загальна вартість усього
будинковолодіння (із господарськими
будівлями і спорудами) стоновить 103677
грн., тобто в порівнянні із вартістю 2
тис. крб., яка зазначена у договорі
дарування вартість будинковолодіння
із 1978 року по даний час збільшилась
більше, ніж на 100 000 грн.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністтю, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до ч.1 ст.72 Сімейного
кодексу України, якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилось у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
воно у разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні доведено, що
вартість житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 на момент його
дарування 2 грудня 1978 року та на момент
реєстрації права власності 15.02.2011 року
істотно збільшилась, а тому суд вважає,
що позовні вимоги позивача щодо
визнання житлового будинку об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя підлягають до задоволення.

В силу ст.63 Сімейного кодексу України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено
домовленністтю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином вищевикладені обставини
дають підстави зробити висновок, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (померлій ІНФОРМАЦІЯ_2)
належить по 1/2 частині
будинковолодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись
ст.112 ЦК України (в редакції 1963 року),
ст.22 КпШС України, ст.ст.364, 365, 368, 370, 372, 379
ЦК України, ст.ст.63, 68, 70 СК України,
ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 218 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи на стороні відповідача, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, Бугаївська сільська рада
Радивилівського району Рівненської
області, Радивилівське районне бюро
технічної інвентарізації про визнання
будинковолодіння об'єктом спільної
сумісної власності подружжя,
визначення часток та визнання права
власності на 1/2 частину
будинковолодіння - задовільнити.

Визнати будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Визначити частки у спільній
сумісній власності будинковолодіння
АДРЕСА_1: ОСОБА_1 1/2 частина, ОСОБА_4 1/2
частина.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на 1/2 частину
будинковолодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
шляхом подання в 10-денний строк
апеляційної скарги.

При неподанні в 10-денний строк
апеляційної скарги рішення набирає
законної сили по закінченню цього
строку, а при поданні апеляційної
скарги рішення набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено
14 липня 2014 року.

Суддя:
Бірук В.О.