Справа № 465/4835/13
Головуючий у 1 інстанції: Гулієіва М.І.
Провадження № 22-ц/783/4402/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Крайник Н.П.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Франківського районного суду
м.Львова від 30 жовтня 2013 року в справі
за позовом ПАТ «Перший Український
міжнародний банк» до ОСОБА_2 про
стягнення суми,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в
користь ПАТ «Перший Український
міжнародний банк» заборгованість в
розмірі 62 699,69 доларів США, 70 553,63 грн.
пені та 1820 грн. судових витрат, а всього
62699,69 доларів США та 72 373,63 грн.

Заочне рішення суду оскаржила
ОСОБА_2 В апеляційній скарзі
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що в позовній заяві не
вказано з якої дати виникла
заборгованість по тілу кредиту, по
відсотках, чи здійснювалося погашення
тіла кредиту, в які терміни, чи
дотримувався графік, яка загальна сума
по тілу кредиту погашена і відповідно
як нараховувалися відсотки за
користування коштів, яка сума
відсотків нарахована станом на дату
подачі позову і яка сума погашена.
Стверджує, що нарахування відсотків по
кредиту відбувалося з 25.11.2009 року, хоча
фактично кредитний договір діяв з 26
лютого 2007 року. Вважає, розрахунок пені
неправильним, оскільки строк виконання
зобов»язання не настав, а банк
неправомірно нарахував пеню на всю
суму залишку по кредиту з 9.06.2009 року. На
думку апелянта, судом безпідставно
задоволено вимогу про дострокове
стягнення заборгованості по кредиту.
Зазначає, що долучена до матеріалів
справи вимога про дострокове погашення
суми кредиту не була їй вручена, підпис
їй не належить. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Оскільки в судове засідання не
з"явились особи, які беруть участь у
справі, колегія суддів вважає, що
розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197
ЦПК України слід проводити без участі
останніх та без здійснення фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає вказаним вимогам
закону.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції
встановлено такі обставини.

26 лютого 2007 року ПАТ
«Перший український міжнародний банк»
(кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник)
уклали кредитний договір, відповідно
до якого кредитор надав позичальнику
кредит у розмірі 70 000 доларів США
строком по 26 лютого 2026 року зі сплатою
13,90 % річних. (а.с.10-11)

Додатком №1 до вказаного
кредитного договору встановлений
графік повернення кредиту та сплати
процентів за користування кредитом.
(а.с.12-13)

Факт отримання кредиту
підтверджується меморіальним валютним
ордером від 26 лютого 2007 року. (а.с.14)

Відповідач належно умови
договору не виконувала.

Згідно з розрахунком
заборгованості по кредиту така станом
на 26.07.2011 року складає : 52 534,22 доларів
США - заборгованість по кредиту, 10165,47
доларів США -заборгованість по
відсотках за користування кредитом,
пеня за непогашення основної суми
кредиту - 7830,49 доларів США, пеня за
непогашені в термін відсотки - 1020,80
доларів США. (а.с.18-19)

30 квітня 2009 року банком направлено
ОСОБА_2 вимогу про дострокове
повернення суми кредиту та процентів
за користування кредитом, яка отримана
останньою 5 травня 2009 року, що
стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення. (а.с.17)

Згідно ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст.526 ЦК України
зобов"язання має виконуватись належним
чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов»язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов»язання.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що позичальник порушив умови
кредитного договору щодо строків
платежів відповідно до умов договору,
договором передбачено право банку
вимоги дострокового повернення
кредиту при порушенні строків платежів
за договором, у зв»язку з чим
підставною є вимога кредитора про
дострокове повернення кредиту,
процентів та сплату пені.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
доказам, що містяться в матеріалах
справи.

Посилання апелянта на
незаконність рішення, яке зводиться до
незгоди з поданим позивачем
розрахунком пені, колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Пунктом 5.2. кредитного
договору передбачено, що у разі
порушення позичальником строків
виконання зобов»язань з повернення
кредиту та/або сплати процентів за
користування кредитом позичальник
зобов»язаний сплатити на вимогу банку
пеню у розмірі подвійної ставки
Національного Банку України, що діяла у
відповідний період, від суми
прострочених виконанням зобов»язань
за кожен день прострочення.
(а.с.11-зворот)

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

За загальним правилом, що випливає із
ЦК України, період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не обмежується.
Однак, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Такий висновок відповідає правовій
позиції викладеній у постанові
Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06
листопада 2013 року.

А відтак, оскільки законом не
встановлено винятків щодо
застосування спеціальної позовної
давності, відповідачкою заява про
застосування позовної давності не
подавалась, розрахунок пені за
порушення сплати суми кредиту
відповідає положенням ст.ст.258, 266, 267 ЦК
України.

Посилання апелянта на недостовірність
розрахунку заборгованості, колегією
суддів не береться до уваги у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак апелянтом не подано власного
розрахунку погашення кредиту та
наявної заборгованості на
спростування розрахунку позивача, як і
не подано жодного первинного документа
щодо сплати заборгованості по кредиту.

Разом з тим, з розрахунку сум пені за
порушення строків сплати суми кредиту
та відсотків за користування кредитом,
видно, що пеня нараховувалась на
несплачену суму у відповідний місяць, в
який згідно з графіком мав бути
проведений платіж відповідачкою по
справі, в тому числі з врахуванням
невиконання вимоги про дострокове
повернення частини позики, що
залишилась.

Твердження апелянта, що вона не
отримувала вимогу про дострокове
повернення суми кредиту та процентів
за користування кредитом
спростовується даними рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке направлено за
адресою, вказаною позичальником у
кредитному договорі, а також підписом
щодо особистого вручення. (а.с.17-зворот)

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що нарахування
заборгованості за кредитом позивача
відповідають умовам кредитного
договору, а відтак посилання апелянта
на невірність розрахунку, є
безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не
свідчать про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
про неправильність висновків суду,
такі не грунтуються на матеріалах
справи та спростовуються дослідженими
доказами.

В зв"язку з наведеним
колегія суддів вважає, що суд,
дослідивши докази та давши їм належну
оцінку, ухвалив рішення про
задоволення позову, що відповідає
вимогам закону, а тому нема підстав для
його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Заочне рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Крайник Н.П.

Ніткевич А.В.