АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7707/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Приходченко О.С. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової
В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 березня 2014 року
у справі за позовом Кредитної спілки
«Взаємний кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, визначення способу реалізації
предмету іпотеки, виселення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року КС «Взаємний кредит»
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, Сектору громадянства,
імміграції, реєстрації фізичних осіб
Ленінського РВ Дніпропетровського МУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, в якому просила на задоволення
своїх вимог щодо погашення кредитної
заборгованості за кредитним договором
№ 051109-к від 05 листопада 2009 року в сумі
326527,74 грн., з яких: сума кредиту - 90000 грн.,
проценти - 64161,30 грн., штраф - 164161,76 грн.,
пеня - 8140,68 грн. звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3; визначити у рішенні
спосіб реалізації предмету іпотеки за
оціночною вартістю, на підставі оцінки,
проведеної відповідно до
законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, шляхом застосування
процедури продажу предмета іпотеки,
встановленої ст.41 Закону України «Про
іпотеку», шляхом продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої законом
України «Про виконавче провадження», а
також виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із
зазначеної квартири та зобов'язати
Сектор громадянства, імміграції,
реєстрації фізичних осіб Ленінського
РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України
в Дніпропетровській області зняти їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.(т.1 а.с.2-5)

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 січня 2013 року позов задоволено,
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. (т.1 а.с.119-122)

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року
заочне рішення було скасовано. (т.1
а.с.178)

Ухвалою цього ж суду від 16 грудня 2013
року до участі у справі в якості
співвідповідача було залучено Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, а Ленінський РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області -
вилучено з числа третіх осіб.(т.1 а.с.205)

В ході розгляду справи позивачем
неодноразово уточнювались позовні
вимоги і в кінцевій їх редакції, він
просив на задоволення своїх вимог щодо
погашення кредитної заборгованості за
кредитним договором № 051109-к від 05
листопада 2009 року в сумі 517 851,10 грн., з
яких: сума кредиту - 90 000 грн., проценти -
136 358,59 грн., штраф - 261907,16 грн., пеня - 29 585,35
грн., звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_3; визначити у рішенні спосіб
реалізації предмету іпотеки шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження» за початковою
вартістю у розмірі 356 040 грн., а також
виселити ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з вказаної
квартири та зобов'язати Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти їх з реєстраційного
обліку.(т.2 а.с.2-6)

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 березня 2014 року
позов задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 051109-к від 05 листопада 2009
року в сумі 452 717,18 грн., яка складається
з суми кредиту у розмірі 90 000 грн.,
процентів за користування кредитом у
розмірі 136 358,59 грн., неустойки у розмірі
226 358,59 грн., звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_3
Визначено способом реалізації
зазначеної квартири продаж на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження» за початкового вартістю -
356 040 грн., виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із
зазначеної квартири, зобов'язано ГУ
ДМС України в Дніпропетровській
області зняти їх з реєстраційного
обліку за вказаною адресою. В решті
позову - відмовлено, вирішено питання
щодо розподілу судових витрат. (т.2
а.с.79-82)

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_3,
16 травня 2014 року направила апеляційну
скаргу.(т.2 а.с.87-91)

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 липня
2014 року рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 березня
2014 року залишено без змін. (т.2 а.с.124-130)

У подальшому, 04 серпня 2014 року з
апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_2,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог КС
«Взаємний кредит». (т.2 а.с.141-145)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга, не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалене рішення відповідає
вимогам закону.

Як правильно встановлено районним
судом, 05 листопада 2009 року між КС
«Взаємний кредит» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 051109-К, відповідно
до умов якого остання отримала грошові
кошти у розмірі 41 750 грн. строком до 05
листопада 2010 року для купівлі
побутової техніки, плату за
користування кредитними коштами було
встановлено у розмірі 48 % річних (т. 1 а.с.
6).

16 грудня 2010 року між
Кредитною спілкою та ОСОБА_3 укладено
додаткову угоду № 1 до вищевказаного
кредитного договору, якою були внесені
зміни до п.п. 1.1. кредитного договору
щодо суми кредиту та строку його
повернення, а саме: сума кредиту була
збільшена до 90 000 грн. та строк - до 05
грудня 2011 року. (т. 1 а.с. 8)

Відповідно до видаткових касових
ордерів № 133 від 05 листопада 2009 року та
№ 111 від 16 грудня 2010 року ОСОБА_3
отримала 41 750 грн. та 48 250 грн. грн.
відповідно, і загальна сума становить 90
000 грн.(т. 1 а.с. 7, 9)

05 листопада 2009 року між позивачем та
відповідачкою 1 укладено договір
іпотеки № 051109-3, який у встановленому
порядку було посвідчено приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстровано в реєстрі за № 1556,
відповідно до умов якого, з метою
забезпечення своєчасного повернення
кредиту, відсотків за користування ним
та можливих штрафних санкцій ОСОБА_3
передала в іпотеку Кредитній спілці
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 11-12).

16 грудня 2010 року КС «Взаємний кредит»
та ОСОБА_3 було внесено зміни до
договору іпотеки відповідно до
додаткової угоди №1 до кредитного
договору.(т. 1 а.с. 13).

Однак своїх зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_3 не виконує
та станом на 05 лютого 2014 року виникла
заборгованість у розмірі 517 851 грн. 10
коп., яка складається: з суми кредиту - 90
000 грн., процентів за користування
кредитом у розмірі 136 358 грн. 59 коп.,
штрафу - 261 907 грн. 16 коп., пені - 29 585 грн. 35
коп., що підтверджується розрахунком
заборгованості. (т. 2 а.с. 7-11)

Як вбачається з розрахунку, розмір
неустойки значно перевищує розмір
заборгованості по сплаті кредиту та
відсотків, у зв'язку з чим, беручи до
уваги заперечення представника
відповідачки ОСОБА_3 від 14 березня 2014
року щодо розміру нарахованої
неустойки, а також те, що сума
заборгованості частково сплачувалась
позичальником, суд першої інстанції
обґрунтовано зменшив її розмір до 226
358,59 грн.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає обставинам
справи, узгоджується з положеннями ч. 3
ст. 551 ЦК України, п. 27 постанови Пленуму
ВСС України з розгляду цивільних та
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30
березня 2012 року, які правильно
застосовані районним судом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. При цьому, за рахунок предмета
застави заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданими
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставного майна, а
також витрати, понесені у зв'язку із
пред'явленням вимоги, якщо інше не
встановлено договором.

Частиною першою ст. 575 передбачено, що
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором чи
законом.

За частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

У відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом-вимогою КС «Взаємний кредит» №
50 від 16 березня 2012 року ОСОБА_3 було
повідомлено під особистий підпис про
розмір її заборгованості за кредитним
договором № 051109-К від 05 листопада 2009
року та запропоновано в добровільному
порядку погасити заборгованість. (т. 1
а.с. 14)

Листом-вимогою позивача № 49 від 16
березня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
повідомлено під особистий підпис про
порушення умов кредитного договору №
051109-К від 05 листопада 2009 року та
запропоновано добровільно виконати
вимоги іпотечного договору № 051109-З від
05 листопада 2009 року, укладеного з метою
забезпечення кредитного договору. (т. 1
а.с. 16)

Згідно з п. 1.2. договору іпотеки № 051109-З
від 05 листопада 2009 року
іпотекодержатель має право у випадку
невиконання іпотекодавцем своїх
зобов'язань за кредитним договором
отримати задоволення за рахунок майна,
переданого в іпотеку.

Враховуючи розмір заборгованості, та
те, що борг ОСОБА_3 за основним
зобов'язанням є значним, та в
подальшому буде збільшуватися, а також
невиконання нею своїх зобов'язань щодо
погашення кредиту, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що вимога позивача про звернення
стягнення на предмет іпотеки є
обґрунтованою.

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЗУ «Про іпотеку»
початкова ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється рішенням суду.

За висновком ФОП ОСОБА_5 про оцінку
майна квартири, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 вартість вказаного
нерухомого майна станом на 24 лютого 2014
року складає 356 040 грн. (т. 2 а.с. 12-51).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обгрунтовано визначив
спосіб реалізації предмету іпотеки
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченого ЗУ «Про
виконавче провадження» з початковою
вартістю 356 040 грн. Згідно ч. ч. 1, 2
ст. 40 Закону України "Про іпотеку"
звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов*язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.
ст. 39-40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

За довідкою КЖЕП № 25 від 20 лютого 2012
року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані у
квартирі АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 15)

Листом № 49 від 16 березня 2012 року, який
було 18 березня 2012 року отримано
особисто ОСОБА_3, відповідачі були
повідомлені про необхідність
звільнити квартиру, однак на час
розгляду справи у суді першої
інстанції зазначене житлове
приміщення ними звільнено не було, а
тому на підставі ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про
іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК України, суд
першої інстанції вірно дійшов до
висновку про їх виселення з цієї
квартири.

У зв'язку з тим, що рішення суду першої
інстанції про виселення є підставою
для зняття особи з реєстраційного
обліку, враховуючи положення ч. 1 ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивача зобов'язавши відповідача 3
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3
та ОСОБА_2 за адресою предмета іпотеки.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що при розгляді справи,
районним судом були виконані всі
вимоги процесуального закону, всебічно
перевірено обставини, спір вирішено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними.

Оскільки доводи апеляційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального або
процесуального права, а отже, відсутні
передбачені ст. 309 ЦПК України підстави
для скасування даного судового
рішення, в зв*язку з чим апеляційна
скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 березня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Тамакулова В.О. Макаров М.О.