АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5672/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Слюсар Л. П. Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина
М.П.,

суддів - Куценко
Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Крикун
А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 02
квітня 2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ "Родовід Банк"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В позовній заяві посилалось на те, що
між ВАТ «Родовід Банк»
(правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк») та ОСОБА_3 25 червня 2008 року
укладено кредитний договір №
35.1/МБ-014.08.1 та додаткова угода №
35.1/МБ-014.08.1 від 25 червня 2008 року,
відповідно до яких відповідачка
отримала кредит у розмірі 10 000,00 дол. США
з виплатою процентної ставки 24% на рік
строком до 24 червня 2009 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором з відповідачем
ОСОБА_4 25 червня 2008 року укладено
договір поруки № 35.1/МБ-014.08.1/П,
відповідно до якого поручитель
зобов'язався перед банком відповідати
за виконання позичальником усіх його
зобов'язань перед кредитором у повному
обсязі. В порушення умов кредитного
договору відповідачка ОСОБА_3 свої
зобов'язання належним чином не
виконала, тому позивач просив стягнути
з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь
заборгованість за кредитним договором
№ 35.1/МБ-014.08.1 від 25 червня 2008 року у
розмірі 1 273 823,92 грн. та судові витрати
по справі.

Рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від
02 квітня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід Банк» суму боргу в розмірі
7397,73 дол. США, що в еквіваленті
становить 59130 грн. 04 коп. ( П'ятдесят
дев'ять тисяч сто тридцять гривен 04
коп.), яка складається із наступного:
сума простроченої заборгованості по
тілу кредиту 3382,40 дол. США, що в
еквіваленті склвадає 27035 грн.52 коп.; три
відсотка річних від суми простроченого
кредиту 632,93 дол. США, що в еквіваленті
складає 5059 грн. 00 коп. та пеню за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом в розмірі 27035 грн. 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід Банк» судові витрати по
справі в розмірі 591 грн.30 коп.

В частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просив рішення суду першої інстанції
змінити, стягнути з ОСОБА_3 лише тіло
кредиту в сумі 27 035 грн.52 коп., в іншій
частині позовних вимог відмовити та
змінити суму судових витрат, стягнутих
з відповідачки.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч.1, 3 ст. 264 ЦПК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку, оскільки
відповідачка здійснювала у період з
24 квітня 2009 року по 02 серпня 2012 року
виплати за кредитним договором, що
підтверджується випискою з особового
рахунку, яка міститься в матеріалах
справи, вказана обставина свідчить про
визнання відповідачкою наявності в неї
заборгованості за кредитним договором
№ 35.1/МБ-014.08.1 від 25 червня 2008 року, отже
перебіг позовної давності починається
спочатку, а тому звернення позивача до
суду про стягнення заборгованості з
відповідачки ОСОБА_3 є правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ВАТ «Родовід Банк» (згодом ПАТ «Родовід
Банк») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 35.1/МБ-014.08.1 від 25
червня 2008 року, а також додаткова угода
№ 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року,
згідно яких відповідачка отримала
кредит у розмірі 10 000,00 дол. США з
виплатою процентної ставки 24% на рік
строком до 24 червня 2009 року.

Відповідно до умов договору №
35.1/МБ-014.08.1 від 25 червня 2008 року, кредит
наданий позичальнику на умовах
забезпеченості, цільового
використання, строковості, погашення
та платності наданих грошових коштів
протягом дії цього Договору (п. 2.1.).
Позичальник зобов'язаний сплачувати
Банку проценти за кредитами відповідно
до умов Додаткових угод, а також у день
погашення заборгованості за кредитами
(п.3.4.3). У разі несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитами та
процентами сплатити Банку пеню за
кожний день прострочки від суми
простроченої заборгованості розмірі 2%
(п.3.4.6).

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_3 умов договору №
35.1/МБ-014.08.1 від 25 червня 2008 року
заборгованість за ним станом на 04 липня
2013 року склала 159 367,44 дол. США, що
відповідно до офіційного курсу НБУ
складає 1 273 823,92 грн. (1 дол. США = 7,993
грн.), в тому числі: сума простроченої
заборгованості за кредитом: 3 382,40 дол.
США (що становить 27 035,52 грн.), сума пені
за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом: 154 062,21 дол.
США (що становить 1 231 419,24 грн.), сума пені
за несвоєчасне погашення процентів по
кредиту: 1 284,62 дол. США (що становить 10
267,96 грн.), сума 3% річних від суми
простроченого кредиту: 632,93 дол. США (що
становить 5 059 грн.), сума 3% річних від
суми прострочених процентів по
кредиту: 638,20 дол. США (що становить 42,20
грн.).

Вимоги до відповідача ОСОБА_3, що
випливають зі згаданого договору та
додаткової угоди, були забезпечені
шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_4
договору поруки № 35.1/МБ-014.08.1/П від 25
червня 2008 року, відповідно до якого
поручитель зобов'язався перед банком
відповідати за виконання
позичальником усіх його зобов'язань
перед кредитором у повному обсязі, у
зв'язку з чим вони є солідарними
відповідачами за пред'явленим до
стягнення боргом.

На виконання вимог п.2.1 договору поруки
№ 35.1/МБ-014.08.1/П від 25 червня 2008 року,
позивач направив відповідачу ОСОБА_4
лист-вимогу від 26 листопада 2010 року за
вих. № 130-77.11-б.б/5908 про погашення
заборгованості за договором №
35.1/МБ-014.08.1 від 25 червня 2008 року, яка на
день подання позовної заяви не
виконана.

Право пред'явити вимогу до ОСОБА_4 про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту
виникло у банку з 26 червня 2009 року,
проте таку вимогу до поручителів банк
пред'явив лише 26 листопада 2010 року,
тобто після спливу встановленого ч.4 ст.
559 ЦК України шестимісячного строку, у
зв'язку з чим суд першої інстанції
відмовив в задоволенні вимог банка про
стягнення заборгованості з ОСОБА_4, в
цій частині рішення суду не
оскаржується.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цьогоКодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

У дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку суду необхідно у
кожному випадку встановлювати, коли
конкретно вчинені боржником
відповідні дії, маючи на увазі, що
переривання перебігу позовної
давності може мати місце лише в межах
строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
належати: визнання пред'явленої
претензії; зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;
письмове прохання відстрочити сплату
боргу; підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір; письмове звернення
боржника до кредитора щодо
гарантування сплати суми боргу;
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання
зобов'язання вважається таким, що
перериває перебіг позовної давності,
лише за умови, коли такі дії здійснено
уповноваженою на це особою, яка
представляє боржника у відносинах з
кредитором у силу закону, на підставі
установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад,
неоспорювання ним безспірного
списання коштів, якщо така можливість
допускається за законом або договором)
не свідчить про переривання перебігу
позовної давності, оскільки таке
переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскільки ОСОБА_3 здійснювала у період з
24 квітня 2009 року по 02 серпня 2012 року
виплати за кредитним договором, тому
заява відповідача про застосування
строку позовної давності не підлягає
застосуванню.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність стягнення пені, 3 % річних
за несвоєчасне виконання кредитних
зобов'язань є безпідставними, оскільки
стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК
України є заходом цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання. Стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за кредитними
договорами відповідає вимогам ст. ст.
256, 264, 625, 1054 ЦК України та встановленим у
справі обставинам.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскаржуване судове рішення ухвалено з
повним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи, у
відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від
02 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Судді: