Справа №489/8973/13-ц 22.09.2014 22.09.2014 22.09.2014
Провадження №22-ц/784/1157/14
Провадження № 22ц/784/1157/14
Суддя першої інстанції Губницький
Суддя-доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

22 вересня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

за участі представника відповідача
Орлової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду міста
Миколаєва від 27 лютого 2014 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_3 до
Миколаївської міської ради та
Управління Держземагентства у
Миколаївському районі Миколаївської
області про стягнення зайво сплачених
коштів за договором оренди землі та
спонукання до укладення договору
оренди землі, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 пред'явила
зазначений позов, який обґрунтовувала
наступним.

15 грудня 2003 року вона уклала у простій
письмовій формі з закритим акціонерним
товариством Будівельна фірма
«Житлобуд - НІКО» договір купівлі -
продажу, за яким придбала у власність
об'єкт незавершеного будівництва в
АДРЕСА_1.

За власний рахунок вона збудувала
чотири гаражних бокси, але при укладені
договору оренди землі для
обслуговування вказаних приміщень,
Управління земельних ресурсів
примусило назвати їх нежитловим
приміщенням склопункту, що призвело до
оплати орендної плати у розмірі 3% від
її нормативної грошової оцінки землі
замість 0.1%.

Після закінчення строку дії договору
оренди, на підставі повідомлень
податкової інспекції, вона
продовжувала сплачувати плату за
оренду землі в завищеному розмірі та за
період з 2005 - 2013 роки нею було сплачено
16 979 грн. 31 коп. замість
належних 563 грн. 97 коп. й переплата
склала 16 415 грн. 34 коп., які остання
просила стягнути з Миколаївської
міської ради на свою користь.

Також, просила зобов'язати
Миколаївську міську раду укласти з нею
договір оренди землі, в якому визначити
розмір орендної плати за ставкою на
цільове некомерційне використання
землі під гаражні бокси.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 27
лютого 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просила
судове рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що договір
оренди землі від 31 січня 2005 року не був
визнаним недійсним, орендна плата
нараховувалась відповідно до діючого
законодавства та згідно цільового
використання земельної ділянки, в
узгодженому сторонами в договорі
розмірі, тому підстав для стягнення
нарахованих позивачем коштів, як і
підстав для покладення обов'язку на
Миколаївську міську раду на укладення
договору оренди землі за іншою ставкою
орендної плати на цільове некомерційне
використання землі, немає.

З такими висновками районного суду
колегія суддів погоджується з огляду
на наступне.

Так, відносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі» (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин), а також іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди земельної ділянки.

За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до положень ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
оренду землі» від 06
жовтня 1998 року за №161-XIV, договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Частина 1 ст.93 ЗК України встановлює, що
право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про
оренду землі» від
06 жовтня 1998 року за №161-XIV (в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі і
за бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
ст.15 Закону України «Про оренду землі»,
а також порушення вимог ст.ст.4-6, 11,17,19
цього Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону
(ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду
землі»).

Згідно зі ст.21 Закону України «Про
оренду землі» від
06 жовтня 1998 року за №161-XIV, орендна плата
за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди. Обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, указані в
договорі, не можуть суперечити чинному
на час укладення договору
законодавству.

Положення ст.ст.123,124 ЗК України
встановлюють порядок надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
та в оренду.

Згідно зі ст.124 ЗК України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

За правилами ст.125 ЗК України право на
оренду земельної ділянки виникає з
моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору
купівлі - продажу від 15 грудня 2003 року
ОСОБА_3 придбала у закритого
акціонерного товариства Будівельна
фірма «Житлобуд - НІКО» об'єкт
незавершеного будівництва -
недобудовану будівлю, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

02 лютого 2004 року позивач звернулася до
Миколаївської міської ради із заявою
про відведення земельної ділянки під
викуплену будівлю незавершеного
будівництва для реконструкції
склопункту (а.с.87).

На підставі п.4 рішення Миколаївської
міської ради від 27 грудня 2004 року за
№28/25 «Про вилучення, надання, передачу
за фактичним користуванням,
продовження строку користування
земельними ділянками юридичним особам,
громадянам, зміну цільового
призначення земельної ділянки та
внесення змін до рішень міської ради та
виконкому міської ради по Ленінському
району міста Миколаєва», ОСОБА_3
передано в оренду строком на п'ять
років земельну ділянку, загальною
площею 138 кв.м., зарахувавши її до земель
комерційного використання, для
реконструкції склопункту по АДРЕСА_1, з
подальшим обслуговуванням (а.с.9).

31 січня 2005 року між Миколаївською
міською радою та ОСОБА_3
укладено договір оренди землі, за яким
міська рада надала ОСОБА_3 в оренду
земельну ділянку для реконструкції
склопункту з подальшим
обслуговуванням.

Строк дії договору оренди становив
п'ять років.

Річна орендна плата за земельну
ділянку була встановлена у розмірі 1.2%
від її нормативної грошової оцінки.

Вказаний договір зареєстрований у
Миколаївській регіональній філії ДП
«Центр ДЗК», про що у державному
реєстрі земель вчинено запис від
14 лютого 2005 року за №97
(а.с.62-63).

12 вересня 2008 року сторони уклали
договір про зміни до договору оренди
землі від 31 січня 2005 року, яким
узгодили, що з 01 січня 2008 року річна
орендна плата за земельну ділянку
(площею 138 кв.м.) буде становити 3% від її
нормативної грошової оцінки.

Даний договір зареєстрований у
Миколаївській регіональній філії ДП
«Центр ДЗК», про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис
15 жовтня 2008 року за №47
(а.с.71).

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від
25 вересня 2009 року за №1790 оформлено
право власності на житлові приміщення
склопункту, який розташований по
АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 На підставі
вказаного рішення, остання отримала
Свідоцтво про право власності на
вказане нерухоме майно від 30
вересня 2009 року (а.с.44).

Рішенням Миколаївської міської ради
від 30 грудня 2010 року за №2/24 «Про
надання дозволів на складання проектів
землеустрою щодо відведення
земельних ділянок юридичним особам,
громадянам та внесення змін до рішень
міської ради по Ленінському району
міста Миколаєва», ОСОБА_3 надано дозвіл
на складання проекту землеустрою щодо
зміни цільового використання
земельною ділянки, яка передана їй в
оренду рішенням міської ради від
27 грудня 2004 року, з метою передачі
в оренду для розміщення та
обслуговування автогаражних боксів
(а.с.10).

Наступним рішенням Миколаївської
міської ради від 04 квітня 2013 року за
№27/44 «Про вилучення, надання, передачу
за фактичним землекористуванням,
продовження строку користування
земельними ділянками юридичним особам,
громадянам, зміну цільового
призначення земельної ділянки та
внесення змін до рішень міської ради та
виконкому міської ради по Ленінському
району міста Миколаєва», затверджено
проект землеустрою щодо зміни
цільового призначення вказаної
земельної ділянки, зарахувавши її до
земель громадської забудови (за
функціональним призначенням до земель
комерційного використання), для
реконструкції та подальшого
обслуговування склопункту під
гаражні бокси.

Вирішено передати ОСОБА_3 в оренду
строком на десять років земельну
ділянку, площею 138 кв.м. для
реконструкції та подальшого
обслуговування склопункту під гаражні
бокси.

Договір оренди землі, який
зареєстрований у державному реєстрі
земель 14 лютого 2005 року, розірвано
(а.с.11).

Будь - яких доказів на підтвердження
того, що договір оренди земельної
ділянки на виконання рішення
Миколаївської міської ради від 04
квітня 2013 року за №27/44 сторонами
підписаний, суду не надано.

Отже, з системно - логічного аналізу
викладених вище обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відмову в задоволенні
позову, оскільки державна реєстрація
договору оренди землі від 31 січня 2005
року є визнанням і підтвердженням
факту виникнення прав і обов'язків
сторін щодо оренди земельної ділянки.
При цьому, земельна ділянка передана за
актом приймання - передачі від
14 лютого 2005 року, позивач
сплачувала орендну плату, тобто
договір виконувався сторонами
протягом тривалого часу, що свідчить
про наявність волевиявлення сторін на
його укладення та виконання.

Щодо позовних вимог про спонукання до
укладення договору, то колегія суддів
виходить з того, що відповідно до ст.16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Втім, такий спосіб захисту цивільного
права, який обрав позивач - спонукання
до укладення договору оренди, не можна
вважати належним способом захисту у
розумінні ст.16 ЦК України, а тому в
задоволенні вказаної вимоги слід
відмовити.

Разом з тим, у листі виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 06 грудня 2013 року позивачу було
роз'яснено, що для можливості
встановлення у договорі умови щодо
плати за змелю у розмірі 0.1% необхідно
внести відповідні зміни до замовленого
та узгодженого проекту землеустрою,
на підставі якого були прийнятті п.2 та
2.4 розділу 3 рішення Миколаївської
міської ради від 04 квітня 2013 року за
№27/44 (а.с.142).

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів, незгоди з
висновками суду першої інстанції по їх
оцінці, та особистого тлумачення
особою, яка подала апеляційну скаргу,
норм чинного законодавства, що регулює
відносини, пов'язані з орендною землі, з
яким колегія суддів погодитись не може
за вищезазначених підстав.

Таким чином, оскаржене рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 27 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: