У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

с у д д і в: Євтушенко О.І.,
Попович О.В.,

Іваненко
Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_5 до Кредитної
спілки «Полтава і Полтавці» про
визнання недійсними окремих умов
кредитного договору, за касаційною
скаргою Кредитної спілки «Полтава і
Полтавці» на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 14 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від

24 березня 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22
квітня 2011 року між Кредитною спілкою
«Полтава і Полтавці» (далі - КС «Полтава
і Полтавці) та нею було укладено
кредитний договір №61 про надання
кредиту в розмірі 10 000,00 грн строком
на 12 місяців зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 0,19
відсотків щоденно на залишок основної
суми кредиту. Посилаючись на те, що під
час укладення кредитного договору
відповідач встановив суттєво
завищений розмір процентів за
користування кредитом, оскільки він
перевищує розмір облікової ставки НБУ
на момент підписання кредитного
договору, тобто розмір процентів є
несправедливим та непомірним, що
суперечить вимогам Закону України «Про
захист прав споживачів», просила
визнати недійсним пункт 9.1 кредитного
договору від 22 квітня 2011 року.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 14 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 24 березня 2014 року, позов задоволено.
Визнано недійсним пункт 9.1 кредитного
договору № 61, укладеного 22 квітня 2011
року між

КС «Полтава і Полтавці» та ОСОБА_5
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі КС «Полтава і
Полтавці» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права,
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з яким
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що умови п. 9.1 кредитного договору
в частині встановлення процентної
ставки - 0,19 % щоденно на залишок
основної суми кредиту, тобто
встановлення таким чином річної ставки
в розмірі 69, 35 %, а також умови щодо
подвоєння та потроєння розміру
процентної ставки у випадку
прострочення виконання кредитних
зобов'язань є несправедливими та
такими, що не відповідають вимогам
Закону України «Про захист прав
споживачів» та висновкам, викладеним у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року

№ 15-рп/2011 у справі про захист прав
споживачів кредитних послуг, оскільки
такі умови встановлюють непропорційно
високу суму компенсації (понад 50%
вартості продукції) у разі невиконання
зобов'язань за договором.

Керуючись ст. 215 ЦК України, суд визнав
пункт 9.1 кредитного договору недійсним.

Такі висновки є правильними.

Судом встановлено, що 22 квітня 2011 року
між ОСОБА_5 та

КС «Полтава та Полтавці» укладено
кредитний договір, за яким ОСОБА_5
отримала кредит в розмірі 10 000 грн на
строк 12 місяців із сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 0,19 %
щоденно на залишок основної суми
кредиту (п. 1.1 договору), тобто 69, 35 %
річних.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що при
порушенні строків сплати основної суми
кредиту або процентів, вказаних у
графіку розрахунків, більш ніж на 3 дні,
кредитор подвоює процентну ставку до
моменту повного погашення
простроченої заборгованості. Якщо
після закінчення місячного строку з
дня подвоєння процентної ставки
позичальник порушує строк оплати
кредиту або процентів, кредитор
потроює процентну ставку до моменту
повного погашення заборгованості.
Таким чином, у випадку порушення
виконання зобов'язання за кредитним
договором процентна ставка
встановлюється в розмірі 138, 7 % та 208, 05 %
відповідно.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг
(яким відповідно до ст. 4 цього Закону є
договір про надання споживчого
кредиту) повинен містити розмір
фінансового активу, зазначений у
грошовому виразі, строки його внесення
та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору. Така правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року у
справі за позовом до ТОВ «ФК
«Єврокапітал» про визнання частково
недійсним кредитного договору та
стягнення безпідставно отриманих
коштів.

За ч. 3 п. 5 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів»,
несправедливими є, зокрема, умови
договору про: встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Оскільки у п. 9.1. спірного договору
встановлено вимогу щодо сплати
споживачем понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції у разі невиконання
ним зобов'язань за договором, суди
дійшли правильного висновку про його
недійсність в цій частині.

Ураховуючи викладене, касаційний суд
погоджується з висновками суду про
наявність підстав для визнання п. 9.1
спірного кредитного договору
недійсним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
судом встановлені повно та правильно,
судові рішення відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, а тому підстав для
задоволення скарги та їх скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кредитної спілки
«Полтава і Полтавці» відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

С у д д і:
О.І.
Євтушенко

Ю.Г.
Іваненко

О.В.
Попович

О.М. Ситнік