Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/3620/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді: Гансецької
І.А.

суддів:
Товянської О.В.

Микитюк
О.Ю.

при секретарі: Гуковій
О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю та поділ
спільного майна подружжя

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом. В обгрунтування
позовних вимог зазначила, що з січня 2005
року перебувала з відповідачем у
фактичних шлюбних відносинах. 14.02.2008
року вони зареєстрували шлюб, який було
припинено у липні 2012 року. 28.12.2004 року
на підставі договору купівлі-продажу
відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1.
На придбання даної квартири ним було
отримано кредит, який погашався за
рахунок їхніх спільних коштів. Просила
встановити факт їх спільного
проживання однією сім'єю з січня 2005
року по 13.02.2008 року та визнати за нею та
відповідачем право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 липня 2014 року позов
задоволено частково. За ОСОБА_2 визнано
право власності на 21/100 частину
квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 - 79/100
частин даної квартири. В решті вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати дане рішення та ухвалити
нове про задоволення позову в повному
обсязі. Посилається на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
змінити рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 31 липня 2014 року, змінивши
розмір частки позивачки у праві
спільної власності з урахуванням
часткового погашення кредиту
поручителем за кредитним договором,
його матір'ю.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 СК.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Аналіз вказаних норм дає підстави для
висновку, що ст.74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї, а також
наявність усталених відносин.

Отже, законодавець передбачив
можливість набуття права власності на
майно осіб, які не перебувають у шлюбі,
в разі коли вони проживають однією
сім'єю, між ними склалися стабільні
відносини, що притаманні подружжю.

Судом встановлено, що з 14.02.2008 року по
29.10.2012 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.12.2004 року ОСОБА_3 отримано у АППБ
«Аваль» кредит на купівлю житла у
розмірі 8600 доларів США строком на 120
місяців, до 19.12.2014 року.

28.12.2004 року на підставі договору
купівлі-продажу року ОСОБА_3 набув
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції обгрунтовано
зазначив, що позивачем не надано
належних і допустимих доказів на
підтвердження факту проживання нею з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу за період з січня 2005
року по грудень 2007 року. Так, довідка
Поліської сільської ради
Коростенського району Житомирської
області не є належним доказом
проживання сторін однією сім'єю,
виходячи з того, що постановою
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 26.12.2013 року
визнано неправомірними дії Поліської
сільської ради щодо видачі даної
довідки і зазначено, що будь-які дані
про проживання ОСОБА_3 на території
сільської ради без реєстрації
відсутні. З показів свідків також не
вбачається, що позивач і відповідач з
січня 2005 по грудень 2007 року вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, здійснювали спільні витрати,
придбавали майно в інтересах сім'ї.

Разом з тим, встановивши, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з грудня 2007 року до часу
одруження, 14.02.2008 року, проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, суд
безпідставно відмовив у задоволенні
позову в частині встановлення факту
проживання сторін однією сім'єю у
вказаний період.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони з 01.12.2007 року по 13.02.2008 року
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу. У цей період , а також під час
перебування у зареєстрованому шлюбі,
вони сплачували спільні кошти на
погашення кредиту від 20.12.2004 року.

Розраховуючи частку позивача і
відповідача у спільній сумісній
власності подружжя, суд першої
інстанції взяв до уваги лише суму
сплаченого тіла кредиту, в той час як
сторонами у справі сплачувались також
відсотки за користування кредитними
коштами.

Згідно роздруківки руху коштів по
погашенню тіла кредиту та відсотків,
наданих Банком (а.с.74-83), вбачається, що
всього з січня 2005 по листопад 2008 року,
час остаточного погашення, було
сплачено 11565,63 доларів США в рахунок
повернення кредиту, з яких: 8600,00 доларів
США по тілу кредиту та 2965,63 доларів США
по відсотках.

З 01.12.2007 року по 21.11.2008 року було
сплачено 3398,83 доларів США по тілу
кредиту та 337,96 доларів США по
відсотках, а всього 3736,79 доларів США.

Під час розгляду справи відповідачем
було зазначено, що протягом квітня
-серпня 2008 року частину коштів на
погашення кредиту було внесено його
матір'ю, яка є поручителем по
кредитному договору, що
підтверджується відомостями з
роздруківки Банку, однак дана
обставина не впливає на визначення
розміру спільної сумісної власності
сторін, оскільки внесення поручителем
коштів на погашення кредиту не є
підставою для виникнення права
власності на частину спірної квартири.

Таким чином, сторонами за час спільного
проживання, з грудня 2007 року по
листопад 2008 року внесено 1719,96 доларів
США в рахунок погашення кредитних
коштів, що складає 30 відсотків від
загальної суми сплаченого тіла кредиту
з відсотками, виходячи з розрахунку:

3736,79 дол.США х 100% : 11565,63дол.США = 30,31%.

Відповідно, об'єктом спільної сумісної
власності сторін є 30/100 частин квартири
АДРЕСА_1.

Приймаючи до уваги викладене та
виходячи з рівності часток подружжя у
праві спільної сумісної власності,
колегія суддів вважає за можливе
визнати за ОСОБА_2 право власності на
15/100 частин квартири АДРЕСА_1, а за
ОСОБА_3 право власності на 85/100 частин
квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 31 липня
2014 року скасувати. Ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01
грудня 2007 року по 13.02.2008 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
15/100 частин квартири АДРЕСА_1, визнати за
ОСОБА_3 право власності на 85/100 частин
квартири АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
229,40грн. сплаченого судового збору та на
користь держави 349,27 грн. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: