Справа № 283/3715/13-ц
провадження №2/283/86/2014
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2014 року Малинський
районний суд Житомирської області в
складі: під головуванням судді
Ярмоленка В.В., при секретарі судових
засідань Пух Н.М., розглянувши на
відкритому судовому засіданні в м.
Малині цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на
стороні позивача: виконавчий комітет
Малинської міської ради Житомирської
області про зобов'язання усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись в грудні 2013 року до суду з
позовними вимогами, позивач просив
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні його земельною ділянкою,
яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а
саме: зруйнувати фундамент під огорожу
та прибрати забетоновані армовані
залізні штирі, які знаходяться на землі
загального користування Малинської
міської ради та загороджують проїзд
довжиною 7 метрів до його земельної
ділянки, та стягнути на свою користь 3000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_4
підтримав заявлені вимоги, пояснивши,
що на підставі Державного акту на право
власності ЯД №154703 від 04.06.2008 року йому
належить на праві власності земельна
ділянка, площею 0,1 га по АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку та господарських приміщень.
Заїзд на його земельну ділянку
здійснюється через ділянку загального
користування шириною 7 м., що межує з
приватизованою земельною ділянкою
відповідача, яка з 2012 року загородила
проїзд бетонним фундаментом, тим самим
унеможливлюючи доступ до ділянки.
Намагання позасудового врегулювання
спору не дали результатів, а тому він
вимушений звернутися за захистом своїх
порушених прав до суду.

Відповідач та її представник
ОСОБА_5 позов не визнали, показали, що
після придбання в 2007 році
незавершеного будівництвом житлового
будинку АДРЕСА_2 розпочали займатись
приватизацією земельною ділянкою під
будинком. Відповідно до Державного
акту на право власності на земельну
ділянку від 20.08.2008 року площа їх
земельної ділянки 0,0881 га, хоча фактично
вони користуються площею 0,0777 га.
Зважаючи на те, що земельна ділянка з
півночі межує з землями загального
користування, з метою приведення у
відповідність площі, визначеної в
Державному акті, вони за рахунок цих
земель намагались привести у
відповідність нормативно закріплену
за ними площу земельної ділянки.

При цьому, порушень прав позивача на
свою земельну ділянку не допустила,
оскільки користування землею
відбувається в межах встановлених
Державним актом.

Вислухавши сторони, дослідивши
письмові докази, технічну документацію
із землеустрою земельних ділянок
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, суд приходить до
висновку про те,що поданий позов
підлягає частковому задоволенню через
наступне:

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
вирішує спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до Земельного кодексу
України в редакції Закону від 25 жовтня
2001 року, який діє на час вирішення
спору, землекористування землями
громадської та житлової забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотримання будівельних норм та правил,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Право власності на земельну ділянку
виникає з моменту державної реєстрації
цих прав та посвідчується державним
актом.

Для будівництва та обслуговування
жилих будинків громадянам України за
рішенням органів місцевого
самоврядування можуть передаватись у
власність земельні ділянки у розмірах,
визначених Кодексом із земель
комунальної власності.

Рішенням Малинської міської ради
Житомирської області від 10 вересня 2007
року ОСОБА_2 передано у приватну
власність земельну ділянку з цільовим
призначенням для обслуговування
будинку та господарських приміщень
площею 0,1000 га, яка розташована в
АДРЕСА_1, і на підставі цього рішення 04
червня 2008 року йому видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку.

Рішенням Малинської міської ради від 10
вересня 2007 року ОСОБА_3 передано у
приватну власність земельну ділянку з
цільовим призначенням для
обслуговування будинку та
господарських приміщень площею 0,0881
га, яка розташована в АДРЕСА_2, і на
підставі цього рішення 20 серпня 2008 року
їй видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку.

Згідно планів земельної ділянки та
схеми розмежування землеволодінь
вбачається, що під'їзд до земельної
ділянки АДРЕСА_1 здійснюється за
рахунок земель загального
користування, що межують з земельною
ділянкою ОСОБА_6

При цьому, встановлено, та не
заперечувалось стороною відповідача в
судовому засіданні, що відповідач
встановила стовпчики для огорожі на
проході загального користування, тим
самим створює перешкоди у під'їзді до
земельної ділянки ОСОБА_2

Як вбачається з протоколу №18 засідання
комісії з розгляду земельних спорів та
питань у галузі земельних відносин на
території м. Малина від 07.11.2013 року
підтверджено факт самозахвату
земельної ділянки (під'їзду) до будинку
позивача шляхом встановлення огорожі.

Згідно висновку судової
земельно-технічної експертизи № 242/14
від 03.07.2014 року межі проїзду (заїзду) з
вул. Польової в натурі не відповідають
межам зазначеним в державному акті
ОСОБА_2 (7,00м.), в той час як ширина
складає 5,91 м. Даний проїзд необхідний
для того, щоб ОСОБА_2 мав можливість
проїхати до земельної ділянки, яка
перебуває у його власності та надана
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель. ОСОБА_3 дійсно перешкоджає у
користуванні земельною ділянкою, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. На
в'їзді (з вул. Польової) в проїзд
виявлено наявність залишків
деформованого фундаменту з якого
стирчить металева арматура, що є
перешкодою в його користуванні.

Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється згідно з частиною третьою
статті 152 ЗК шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків.

Статтею 13 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
передбачено, що до об'єктів благоустрою
належать, зокрема,території загального
користування. У відповідності до вимог
ст. ст. 16, 17 даного Закону громадяни
повинні дотримуватися правил
благоустрою та не порушувати права та
законні інтереси інших суб'єктів
благоустрою.

Земельна ділянка, на якій встановила
огорожу ОСОБА_3 відноситься до земель
загального користування (комунальної
власності) та використовується ОСОБА_2
як проїзд до свого домоволодіння.
Положення огорожі, встановленої
відповідачем повністю перекриває
можливість заїзду позивачем до своєї
садиби, та який створює для нього
єдиний можливий шлях доступу до
належної йому земельної ділянки та
будинковолодіння. Своїми діями по
вигородженню частини проїзду
загального користування ОСОБА_3
створює перешкоди позивачу в
користуванні проїздом загального
користування, чим порушує його права
щодо користування його власністю, які
підлягають судовому захисту.

Незважаючи на невідповідність
закріплених за ОСОБА_3 площі земельної
ділянки фактичному її користуванні,
відповідач не має право самовільно
займати суміжну ділянку, вказана
земельна ділянка не перейшла в її
особисте користування в установленому
законом порядку. Усне погодження
представників міської ради (зі слів
представника відповідача) на
розширення території домоволодіння
АДРЕСА_2 за рахунок земель загального
користування не може вважатись як
підстава для самозахвату землі.

Таким чином, задоволенню підлягає
вимога ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
вчинення відповідачем дій по
поверненню до первісного стану, який
існував до порушення його прав.

В частині стягнення моральної шкоди,
всупереч вимогам ст.60 ЦПК України,
згідно якої кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, позивач не надав жодного
доказу, який би підтверджував факт
завдання йому моральної шкоди. Суд
визнає що порушення відповідачем
правил добросусідства не викликано
протиправністю вчинених саме відносно
ОСОБА_2 та його майна дій.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України,
моральна шкода підлягає стягненню у
випадках, передбачених законом.
Стягнення моральної шкоди за вимоги
позивача про усунення перешкод в
користуванні власністю законом не
передбачено, тому в цій частині позову
слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК
України стороні на користь якої
ухвалено рішення суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст. ст. 6, 10,11, 60, 88, 209 ЦПК
України, ст. 152, 158 ЗК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
загального користування, яка
призначена для проїзду до
домоволодіння АДРЕСА_1 довжиною 5,91 м.
від межі земельної ділянки (позначеної
в плані меж земельної ділянки
Державного акту на право власності на
земельну ділянку виданого ОСОБА_3
літерою Г) та демонтувати за власний
рахунок фундамент під огорожу
зведений на цьому проїзді.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
4182,00 грн. судових витрат пов'язаних з
проведенням судової
земельно-технічної експертизи та 229,40
грн. сплаченого судового збору, а
всього 4411,40 (чотири тисячі чотириста
одинадцять гривень 40 коп.) грн.

В решті вимог позову відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення через Малинський
районний суд Житомирської області, а
особами, які не були присутні під час
його проголошення - протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Ярмоленко