Справа №592/4851/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/1393/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 50
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Шевченка В. А. , Семеній Л. І. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 16 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про стягнення аліментів,

в с т а н о
в и л а :

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 тривалий
час ухиляється від надання
матеріальної допомоги на утримання
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3
просила стягнути з відповідача на свою
користь аліменти за останні сім років
та у подальшому щомісячно стягувати
аліменти в розмірі 1/2 частини його
доходів, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 16 червня 2014 року, з
виправленою ухвалою цього ж суду від 04
липня 2014 року опискою у прізвищі
відповідача, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх
видів доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно, до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи стягнення з 15 травня 2014 року.

В іншій частині позову відмовлено за
необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповноту з'ясування
обставин, невідповідність висновків
фактичним обставинам та порушення
судом норм матеріального права,
просить це рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що судом не обґрунтовано
стягнуто аліменти на утримання дочки
лише у розмірі 1/4 частини доходів
відповідача, у той час, як вона просила
1/2 частину, та не зазначено підстав
відмови у стягненні аліментів за
минулий час.

Вказує, що суд не вжив необхідних
заходів для встановлення реального
доходу відповідача та не врахував
наявність у нього автомобіля і двох
гаражів.

Зазначає, що її дочка, як і вона сама,
мають статус потерпілих від
Чорнобильської катастрофи та дитина
потребує додаткових витрат на щорічне
оздоровлення у профільних установах.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали та перевіривши
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як встановлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи,
сторони мають спільну дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з
позивачкою (а.с.3).

Позивач ОСОБА_3 працює в обласній
клінічній лікарні і її заробітна плата
за 6 місяців 2014 року склала 7200 грн. 75 коп.
(а.с.47), тобто близько 1200 грн. 12 коп. у
місяць.

Вона має статус потерпілої від
Чорнобильської катастрофи, категорія 1,
є інвалідом 2 групи, у зв'язку з чим
отримує пенсію в розмірі 1414 грн. 01 коп.
щомісячно (а.с.4, 5, 6).

Наявність у дочки сторін статусу
дитини, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 15 червня 2005 року (а.с.26), у
зв'язку з цим статусом дитини позивач
отримує щомісячно 32 грн., а також
компенсацію за продукти харчування - по
303 грн.

Отже, загальний сукупний дохід
позивачки та її дочки у місяць
становить 2949 грн. 13 коп. (1200, 12 + 1414, 01 + 32 +
303), відповідно 1474 грн. 56 коп. на одну
особу.

Відповідач ОСОБА_4 працює водієм у ПП
ОСОБА_7 та за період з 01 грудня по 31
травня 2014 року отримав 7333 грн. 84 коп.
заробітної плати (а.с.15), що складає
близько 1222 грн. 31 коп. на місяць.

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
неповнолітня дочка сторін потребує
матеріальної допомоги на своє
утримання з боку батька, який являючись
працездатним, в силу ст.180 СК України
зобов'язаний та може її утримувати
шляхом сплати щомісячно аліментів на
користь матері дитини.

Врахувавши наявність у відповідача
постійного місця роботи та сталого
заробітку, суд правильно вказав про
необхідність стягнення аліментів у
частці від його доходу, що узгоджується
з вимогами ст.183 СК України та сторонами
не оспорюється.

Визначаючи їх розмір - 1/4 частину від
заробітку (доходу) відповідача на
дитину щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, місцевий суд
належним чином взяв до уваги, як того
вимагає ст.182 СК України, матеріальне
становище дитини і платника аліментів
та інші істотні обставини, зокрема
наявність у позивачки доходу, який дещо
перевищує встановлені Законом України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» розміри прожиткового мінімуму для
дитини віком від 6 до 18 років - 1286 грн. та
для працездатної особи - 1218 грн.

На думку колегії суддів, саме такий
розмір аліментів відповідає вимогам
виваженості, розумності та
справедливості і відповідає
закріпленим у національному та
міжнародному законодавстві (ст.ст.2-4, 11
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.3 Конвенції про права
дитини) принципам пріоритетності
інтересів дітей в усіх діях щодо них.

Іншого позивач, усупереч ст.ст.10, 11, 58, 60
ЦПК України не довела.

Так, доказів понесення витрат на
особливі потреби дитини, що пов'язані з
її станом здоров'я, вона не надала. В той
же час, відповідно до ст.30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
потерпілим дітям та їх батькам
надається ряд гарантованих державою
компенсацій та пільг, зокрема, на
лікування та оздоровлення дітей (п.4, 5
ч.1).

Посилання на необхідність додаткових
витрат у зв'язку з навчанням дочки та
розвитком здібностей у гуртках на
платній основі, також нічим не
підтверджені.

Крім того, ці витрати можуть бути
відшкодовані лише за наявності окремих
позовних вимог в порядку ст.185 СК
України.

Наявність у користуванні відповідача
легкового автомобіля «Форд-Фокус», 2003
року виробництва, власником якого
зазначений ОСОБА_6 (а.с.48), перебування у
спільній власності ОСОБА_4 та його
батьків-пенсіонерів квартири АДРЕСА_1
(а.с.49), а також наявність у його
особистій власності двох гаражів в
автогаражних кооперативах м.Суми, що
визнав сам відповідач, також не
спростовує висновків місцевого суду,
оскільки будь-яких доказів отримання
останнім доходів від цього майна не
здобуто.

Доводи апелянта щодо не стягнення
аліментів за попередніх сім років
також є безпідставними, оскільки
всупереч положень ч.2 ст.191 СК України та
ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України вона не довела
того, що раніше вживала заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не могла їх одержати у зв'язку з
ухиленням останнього від їх сплати. До
того ж, навіть у такому випадку суд не
вправі був присудити аліменти більш як
за три роки.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307. ст.ст.308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 16 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -