Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4000/14
Головуючий у 1 інстанції Ворожбянов А.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 28 липня 2014 року
у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що відповідно до
укладеного договору за № ZPXRRX.06.2007
року, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3
489 грн. 59 коп. Згідно умов Договору,
ОСОБА_4 було надано строковий кредит на
суму 3 489 грн. 59 коп. в строк з 08.06.2007 року
по 07.12.2008 рік включно.

ОСОБА_4 маючи борг в сумі 26 621,16 грн.,
відмовляється в добровільному порядку
сплачувати.

Посилаючись на викладені обставини,
просило суд стягнути з ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість в розмірі 26 621 грн. 16 коп.
та судовий збір в розмірі 266 грн. 21 коп.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 28 липня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
незаконність, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, стягнути з відповідача
на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові
витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач звернувся до суду з вказаним
позовом за межами позовної давності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
не відповідають обставинам справи та
не ґрунтуються на законі.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, якщо неповно з'ясовано судом
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до укладеного договору між
сторонами у справі 08 червня 2007 року
ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3 489,59
грн. зі сплатою за користування
кредитом 12 % на рік на суму залишку
заборгованості строком до 07 грудня 2008
року.

У заяві від 08.06.2007 року на
отримання кредиту вказано, що боржник
ОСОБА_4 ознайомлена та згодна із
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
(Стандарт)), які були надані у письмовій
формі, своїм підписом підтвердила факт
про надану їй повну інформацію щодо
умов кредитування.

Відповідач зобов'язання
за кредитним договором належним
чином не виконувала, регулярних
платежів по кредитному договору не
здійснювала.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання такого
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначеними родовими ознаками,
він зобов'язаний оплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті до дня їх
фактичного повернення позикодавцю,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до ст. 1048
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні договору між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 остання надала
згоду, що заява разом із
запропонованими банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам( « Розстрочка» «Стандарт»),
тарифами складає між позичальником і
банком кредитно-заставний договір,
засвідчивши її своїм підписом.

Відповідно до п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у п'ять років.

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК
України договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1,2
ст. 264 ЦК України перебіг строку
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Дослідивши матеріали
справи колегією суддів встановлено, що
Михайлівським районним судом
Запорізької області від 24.04.2009р. було
видано судовий наказ про стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 4 311,50
грн. станом на 22.04.2008р., за кредитним
договором № ZPXRRX.06.2007 року на
користь ЗАТ КБ «ПриватБанк». Крім того,
з квітня 2009р. по січень 2010р.
відповідачем проводилось погашення
заборгованості за кредитним договором.
Так, відповідно до постанови ВДВС
Михайлівського РУЮ про закінчення
виконавчого провадження від 29.12.2009р.
вбачається, що боржником ОСОБА_4
сплачена сума за судовим наказом (а.с.
31). Відповідно до розрахунку, в січні
2010р. відповідач в рахунок
заборгованості сплатила 809,14 грн. (а.с. 6).
Таким чином, з січня 2010р. перебіг
позовної давності починається заново.

Отже, відповідно до ч. 5 ст. 261, ст. 264 ЦК
України перебіг п'ятирічного строку
позовної давності за вимогами ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
почався з січня 2010 року та спливає в
січні 2015 року, позов було пред'явлено до
суду 14 травня 2014 року. Отже, банк
звернувся в суд з позовом до
відповідача в межах строку позовної
давності.

Таким чином, суд першої інстанції
необґрунтовано прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позову з підстав
пропуску строку позовної давності, що є
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового про задоволення
позову частково.

Згідно розрахунку
позивача заборгованості відповідача
станом на 16.04.2014р. становить 28 525,78 грн.,
з яких 6 272,41 грн. заборгованість по
відсотках, 21 583,37 грн. заборгованість по
пені, 670 грн. заборгованість з комісії.

Разом із тим, колегія суддів приходить
до висновку про нарахування пені
усупереч вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України,
оскільки пеня розрахована банком
перевищує один рік, а також колегія
суддів вважає за можливе зменшити
розмір пені, оскільки він значно
перевищує розмір збитків (ч.3 ст. 551 ЦК
України).

Беручи до уваги наведене, ступінь
виконання зобов'язання боржником,
розмір відсотків стягуваної неустойки
порівняно з розміром отриманого
відповідачем кредиту, співвідношення
пред'явлених до стягнення санкцій і
наслідків порушення зобов'язання,
позицію відповідача, який заперечує
проти заявлених до нього вимог, а також
факт значної затримки звернення
позивача з позовом до суду, колегія
суддів вважає за можливе зменшити
розмір пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором з 21
583,37 грн. до 3 871,18 грн., що буде
відповідати вимогам закону та
матеріалам справи. З огляду на
зазначене підлягає зменшенню і
процентна складова штрафу з 1 243,86 грн.
до 540,67 грн.

Так відповідно до наданого банком
розрахунку розмір заборгованості
відповідача перед банком в зв'язку з
врахуванням вказаних вимог закону щодо
пені склав 11 854,26 грн. та складається з:
заборгованості за відсотками - 6 272,41
грн.; заборгованості з комісії - 670,00
грн.; пені за період з 08.05.2013 по 16.04.2014
року - 3 871,18 грн.; штрафу (фіксована
частина) - 500 грн.; штрафу (5% від суми
боргу) - 540,67 грн.

Зазначена сума заборгованості
підлягає стягненню з відповідача.

Правильність такого розрахунку
заборгованості, відповідачем
належними та допустимими доказами не
спростовано.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № ZPXRRX.06.2007
року з ОСОБА_4 є обґрунтованими, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» слід стягнути 229 гривень 40
копійок судового збору.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» - задовольнити
частково.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 28 липня 2014 року
у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», , рахунок
№ 3111 (для погашення
заборгованості) - заборгованість за
кредитним договором № ZPXRRX.06.2007
року у розмірі 11 854,26 грн. та 229 грн. 40
коп. судового збору - (рахунок №
0001), МФО№ 305299.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: