Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів:
Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Кредитної спілки
«Полтава і полтавці» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 20
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Кредитна спілка
«Полтава і полтавці» (далі - КС «Полтава
і полтавці») звернулася до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 17 листопада 2007 року між
нею та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 186,
відповідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 4 тис. грн зі строком
повернення до 17 листопада 2009 року.
Проте взятих за кредитним договором
зобов'язань відповідач не виконала
належним чином, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість у розмірі 15
480 грн 31 коп., яку позивач просив
стягнути на свою користь з відповідача,
а також судові витрати у справі.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 02 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС
«Полтава і полтавці» заборгованість за
кредитним договором від 17 листопада 2007
року № 186, яка станом на 12 грудня 2013 року
становить 15 480 грн 31 коп., з яких:
2 793 грн 84 коп. - залишок тіла кредиту, 11
146 грн 39 коп. - заборгованість за
процентами, 1 540 грн 08 коп. - нараховані
проценти, крім того, стягнуто 243 грн 60
коп. судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 20 травня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 02 квітня 2014 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, виходячи за межі доводів
касаційної скарги, дійшла висновку про
те, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 315 ЦПК України визначено вимоги
до змісту ухвали суду апеляційної
інстанції, в якій, зокрема, повинні
зазначатися узагальнені доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі; встановлені судом першої
інстанції обставини; мотиви, з яких
апеляційний суд виходив при
постановленні ухвали, і положення
закону, яким він керувався; у разі
відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Проте оскаржувані рішення та ухвала
судів першої й апеляційної інстанцій
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 17 листопада 2007 року між
КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 186, згідно
з яким ОСОБА_3 надано кредитні кошти у
вигляді споживчого кредиту в сумі 4 тис.
грн, зі сплатою за користування
кредитом процентів у розмірі 0,15 %
щоденно на суму залишку заборгованості
за кредитом, зі строком погашення до 17
листопада 2009 року включно.

Згідно з п. 6.2 цього договору при
порушенні строків сплати кредиту та
(або) відсотків більше ніж на 3 дня
кредитор має право подвоїти процентну
ставку, вказану в п. 1.4, до моменту
повного погашення простроченої
заборгованості. У випадку стягнення
заборгованості через суд - потроїти
процентну ставку, починаючи з
останньої дати сплати кредиту.

Так, розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
кредитна спілка виконала зобов'язання
перед відповідачем шляхом надання
кредитних коштів, проте відповідач
допустив прострочення виконання
зобов'язання щодо сплати грошових
коштів, а саме: допустив утворення
заборгованості за користування
кредитом, яка згідно з наданими
позивачем розрахунками станом на 12
грудня 2013 року становить 15 480 грн 31 коп.

При цьому суд виходив з того, що
заборгованість за процентами у розмірі
12 686 грн 47 коп. за період з 17 жовтня 2008
року до 12 грудня 2013 року
нарахована, виходячи з положень п. 6.2
договору, а з останньою сплатою у
травні 2013 року - перервався строк
позовної давності.

Проте з такими висновками судів в
повній мірі погодитися не можна,
виходячи з наступного.

За положеннями ст. ст. 257, 261, 264 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Тобто до дій, що свідчать про визнання
особою свого боргу, можуть належати й
фактичні дії, які свідчать про таке
визнання, а саме: визнання претензій
частково або у повному обсязі, часткове
погашення боргу, написання розписки та
інше.

За змістом указаних норм перебіг
позовної давності переривається
вчиненням зобов'язаною особою в період
перебігу позовної давності дії, що
свідчить про визнання нею боргу.

Оскільки остання оплата відповідачем
заборгованості здійснена у травні 2013
року, тоді як строк позовної давності
закінчився у листопаді 2012 року, тому
висновок суду першої інстанції про те,
що строк позовної давності в даному
випадку згідно зі ст. 264 ЦК не сплинув, є
помилковим. Отже, судом допущено
неправильне застосування норм
матеріального права.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд на
порушення вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК
України не перевірив у достатньому
обсязі як доводів апеляційної скарги,
так і законності й обґрунтованості
рішення суду першої інстанції по суті
вирішеного спору.

Оскільки суди першої й апеляційної
інстанцій на порушення вимог
ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
допустили порушення норм
матеріального права, тому касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а ухвалені у справі судові рішення
першої й апеляційної
інстанцій - скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 20 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

О.В. Ступак