Номер провадження: 22-ц/785/6253/14
Головуючий у першій інстанції Середа
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
відповідачки ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відповідачки ОСОБА_7, її представника
ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_9,

представника ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_10, - ОСОБА_12, в інтересах ОСОБА_10 та
її малолітніх дітей ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 03 березня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору, ОСОБА_15,
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_16, Орган
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, про визнання недійсним
договору дарування, визнання дійсним
договору застави, встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом,
визнання права власності на гараж та
вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
ОСОБА_9, про стягнення вартості
комунальних послуг, за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_9, ОСОБА_7, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_17 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу частини
квартири,

в с т а
н о в и л а:

20 червня 2003 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який остаточно
уточнив 03 березня 2014 року,
обґрунтовуючи вимоги тим, що йому,
ОСОБА_3, ОСОБА_18 - його бабусі, ОСОБА_19 -
батькові та ОСОБА_15 - його братові, на
праві спільної часткової власності, по
1/4 частині кожному, належала квартира
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на житло від 06 липня 1993 року, яка
складається з трьох житлових кімнат і
підсобних приміщень загальною площею
56,2 кв.м., у тому числі житловою площею 41,0
кв.м. 11 лютого 1999 року у зв'язку з
виїздом на постійне місце проживання в
державу Ізраїль ОСОБА_19 та ОСОБА_15 було
видано довіреність ОСОБА_5 на право
розпорядження майном. 22 січня 2002 року
між ним, ОСОБА_3, відповідачкою ОСОБА_5,
яка діяла від імені ОСОБА_19 і ОСОБА_15 на
підставі довіреності від 11 лютого 1999
року, з одного боку і відповідачкою
ОСОБА_7, з іншого боку, був укладений
договір дарування, за яким
відповідачка ОСОБА_7 прийняла в дар 3/4
частини вказаної квартири. Він вважає,
що договір дарування 3/4 частини
вказаної квартири є недійсним у зв'язку
з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько,
ОСОБА_19 помер, тому на момент
оформлення договору дарування
довіреність в частині волевиявлення
ОСОБА_19 припинила свою дію у зв'язку з
його смертю. Представник ОСОБА_19 -
ОСОБА_5 знала про смерть чоловіка
ОСОБА_19 і була присутня на його
похоронах. Їй та відповідачці ОСОБА_7
було відомо про те, що дія довіреності в
цій частині припинена. Свідоцтво про
смерть батька він отримав лише у лютому
2004 року, тому розпорядитися часткою
квартири, що належить батькові, матір
не мала права. Він був єдиним хто
проживав в квартирі і фактично прийняв
спадщину, ніхто з родичів не звертався
до нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини. Договір дарування
3/4 частини квартири укладався як засіб
забезпечення повернення сум, взятих у
борг ОСОБА_5 у відповідачки ОСОБА_7 у
період 1999-2003 років, про що свідчить
боргові розписки ОСОБА_5 Після
повернення зазначених сум договір
дарування на 3/4 частини квартири
повинен бути розірваний відповідачкою
ОСОБА_7 Знаючи про ці умови, він
погодився підписати договір дарування.
Таким чином, договір дарування є
угодою, зробленою для прикриття
договору застави, який ними в дійсності
був укладений. Крім того, після
укладання договору дарування
відповідачка ОСОБА_7 з родиною
вселилася у квартиру, поміняла замки і
не пускає його. У квартирі залишилися
належні йому речі. Як сторона в угоді і
спадкоємець померлого батька ОСОБА_19
він має право оспорювати зазначену
угоду в судовому порядку.

Посилаючись на ці обставини, позивач
ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним
договору дарування ? частин квартири
від 22 січня 2002 року, визнати його
договором застави, встановити факту
прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_19, визнати за ним права власності
на ? частину квартири в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_19, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати
за ним права власності на гараж та
вселити в спірну квартиру (т. 1, а.с. 2-3,
52-54, 166-168, т. 4, а.с. 226-227).

Відповідачка ОСОБА_7 проти позову
заперечувала й 26 квітня 2004 року
звернулася до суду із зустрічним
позовом, який остаточно уточнила 03
березня 2014 року, й просила суд стягнути
з ОСОБА_3 на її користь вартість
комунальних послуг у розмірі 4680 грн.,
посилаючись на те, що з 2002 року він не
сплачує комунальні послуги й вона
змушена нести витрати самостійно (т. 1,
а.с. 48-49, 82-84, 145-147, т. 2 , а. с. 158-159, т. 4, а. с.
225, 228).

19 лютого 2007 року третя особа ОСОБА_18
звернулася до суду з самостійними
вимогами до ОСОБА_9, ОСОБА_7, третя особа,
приватний нотаріус ОСОБА_17, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 04.03.2004 року,
посилаючись на те, що їй на праві
власності належала 1/4 частина квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 06.07.93 року.
В зв'язку з виїздом на постійне місце
проживання до держави Ізраїль та
матеріальними труднощами, вона
вирішила продати свою частку квартири
і для цього 29 травня 2003 року видала
генеральну довіреність на ім'я
відповідача ОСОБА_9, який на протязі
тривалого часу не повідомляв її про
свої дії щодо продажу квартири, тому
вона 18.01.2004 року скасувала свою
довіреність та повідомила про це всіх
зацікавлених осіб, в тому числі копію
заяви надала для залучення до
матеріалів цивільної справи в суді. Не
зважаючи на це, відповідач ОСОБА_9 04
березня 2004 року від її імені уклав
договір купівлі-продажу ? частки
квартири, з ОСОБА_7, який відповідно до
ст. 232 ЦК України має бути визнаний
недійсним.

Під час розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_18 померла й у якості її
правонаступника було залучено ОСОБА_3,
який звернувся до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини після
її смерті (т. 4, а.с. 78).

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням суду першої
інстанції первісний позов ОСОБА_3
задоволено частково, у задоволенні
зустрічного позову та позову ОСОБА_18,
правонаступником якої є ОСОБА_3,
відмовлено. Суд визнав договір
дарування 3/4 частин квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_15
та ОСОБА_7 22 січня 2002 року, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_16,
зареєстрований в реєстрі за № 670,
недійсним в частині відчуження 1/4
частини належної ОСОБА_19, встановив
факт прийняття ОСОБА_3 спадщини у
вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_19, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, визнав за ОСОБА_3 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_19,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, вселив ОСОБА_3 в
квартиру АДРЕСА_1. В решті позову ОСОБА_3
відмовлено (т. 4, а.с. 242-245).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 03 березня 2014 року за заявою
ОСОБА_7 залишено без розгляду її позов в
частині вимог про визнання права
власності на спірну квартиру, визнання
права власності на гараж, усунення
перешкод у здійсненні права власності
на квартиру шляхом зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_3, визнання
недійсним договору дарування ? частин
квартири та визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним (т. 4,
а.с. 225, 240).

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_7
оскаржили рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відхилено,
рішення суду першої інстанції залишено
без змін (т. 4, а.с. 311-314).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_10, - ОСОБА_12, в інтересах ОСОБА_10 та
її малолітніх дітей ОСОБА_13, ОСОБА_14,
просить рішення суду першої інстанції
змінити й ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні первісного
позову ОСОБА_3, та задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_7, мотивуючи
тим, що рішення суду стосується прав та
обов'язків ОСОБА_10 та її дітей, оскільки
вони зареєстровані та проживають у
спірній квартирі на умовах найму, тому
мають право на захист свого права на
квартиру. Крім того, суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права,
оскільки не залучив до участі у справі
її та малолітніх дітей, та не врахував,
що позивачем пропущені строки для
вступу до спадщини та звернення до суду
за захистом прав та не доведено, що він
прийняв спадщину (т. 5, а.с. 4-8).

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги представника
ОСОБА_10, - ОСОБА_12, в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_13, ОСОБА_14,
пояснення на апеляцію представника
позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
відповідачки ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відповідачки ОСОБА_7, її представника
ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_9,
представника ОСОБА_10, ОСОБА_11,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що провадження за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_10 слід
закрити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008
року, викладених у п. 8 постанови № 12,
при поданні апеляційної скарги особою,
яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК
права на апеляційне оскарження, у тому
числі особою, яка не брала участі у
справі, про права та обов'язки якої суд
першої інстанції питання не вирішував,
подання скарги на ухвалу суду, що не
підлягає апеляційному оскарженню,
суддя-доповідач відповідно до цієї
норми та частини третьої статті 297 ЦПК
постановляє ухвалу про відмову в
прийнятті апеляційної скарги. Якщо
зазначені обставини будуть
встановлені після прийняття
апеляційної скарги до розгляду,
апеляційний суд постановляє ухвалу про
закриття апеляційного провадження у
справі за такою скаргою.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_10 зареєстрована у спірній
квартирі з 28 січня 2005 року (т. 1, а.с. 148), а
її малолітні діти ОСОБА_13, ОСОБА_14 - з 09
листопада 2011 року (т. 4, а.с. 147), спір щодо
права власності на частину спірної
квартири виник у червні 2003 року (т.1, а.с.
2-3).

В порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України представником ОСОБА_10 не
доведено в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції те, яким чином
рішення суду першої інстанції
стосується прав та обов'язків ОСОБА_10
та її дітей, а сам по собі факт
реєстрації чи проживання в спірній
квартирі не є підставою для виникнення
права на оскарження рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що ОСОБА_10, яка
дії в своїх інтересах та в інтересах
своїх дітей, не має права на оскарження
рішення суду першої інстанції й
провадження за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_10, - ОСОБА_12, в
інтересах ОСОБА_10 та її малолітніх
дітей ОСОБА_13, ОСОБА_14, на рішення суду
повинно бути закрито.

Керуючись ст. ст. 292, 297, 303, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційне провадження за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_10, - ОСОБА_12,
в інтересах ОСОБА_10 та її малолітніх
дітей ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_4, на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 03 березня 2014
року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький