Справа №215/6776/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2014 р.
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу

у складі: головуючого, судді
- Тарасенко О.В.

при секретарі
- Махоня Н.Ю.

за участю

позивача
- ОСОБА_3

представника
відповідача -
Кустова С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«ДніпроВажМаш» про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

22.10.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом, який був уточнений 26.02.2014
року та 26.09.2014 року, до Публічного
акціонерного товариства
«ДніпроВажМаш» про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що з 31.01.2012 року по 05.08.2013 року
працював свердлувальником 3 розряду
дільниці механообробки ливарно -
механічного виробництва тюбінгів № 07
ПАТ «ДніпроВажМаш».

11.12.2012 року він отримав виробничу
травму і 29.05.2013 року визнаний інвалідом
третьої групи. Згідно наказу № 1900 к від
05.08.2013 року був звільнений за
ініціативи роботодавця за п. 2 ст. 40 КЗпП
України , який вважає протиправним з
наступних підстав.

03.09.2012 року він вступив до Криворізької
міської організації НПГУ, про що
повідомив профспілковий комітет ПАТ
«ДніпроВажМаш» рекомендованим листом.
Але в порушення вимог ст. 43 КЗпП України
, відповідач з поданням до Криворізької
міської організації НПГУ про дачу
згоди на його звільнення не звертався і
такої згоди не отримував.

У відповідності до висновку МСЕК від
29.05.2013 року він не може працювати
свердлувальником, протипоказана важка
фізична праця, тривала хода,
рекомендовано допоміжний труд сторожа,
вахтера. Але відповідач не ознайомив
його зі штатним розкладом та переліком
вільних посад на час його звільнення,
які відповідають медичним висновкам і
ніяких доказів того, що відповідач
пропонував йому іншу роботу не має..

З 14.06.2013 року по 29.06.2013 року та з 02.07.2013
року по 01.08.2013 року перебував на
лікарняному та отримав довідку на
легку працю терміном на один місяць.
05.08.2013 здав лікарняний лист для оплати,
але був звільнений, при цьому обхідний
лист він не підписував та пропуск у
нього не вилучали.

З 28.08.2012 року по 11.10.2012 року знаходився
на лікарняному і йому також було видано
довідку на легку працю, але у наданні
легкої праці йому було відмовлено.

Відповідач не ознайомив його зі
штатним розкладом та не запропонував
йому переведення на легшу роботу.

У відповідності до ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про
охорону праці», працівника, який за
станом здоров'я відповідно до
медичного висновку потребує надання
легшої роботи, роботодавець повинен
перевести за згодою працівника на таку
роботу на термін, зазначений у
медичному висновку, і у разі потреби
встановити скорочений робочий день та
організувати проведення навчання
працівника з набуття іншої професії
відповідно до законодавства.

У відповідності до ст. 233 КЗПП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Просить поновити строк на оскарження у
судовому порядку Наказу № 1900к від
05.08.2013р. так як копію наказу йому було
надіслано поштою 28.08.2012р., і яку отримав
лише 18.09.2013р., що підтверджується копією
відповіді № 17/11-1949/3 від 08.11.2013р.
Поштамту ЦПЗ № 2 Дніпропетровської
дирекції УДПЗ «Укрпошта».

У зв'язку з трудовим каліцтвом, в нього
тяжкі наслідки і дуже погіршився стан
здоров'я. 19.09.2013р. його було направлено
на стаціонарне лікування, та з 23.09.2013р.
по 15.10.2013р. знаходився на стаціонарному
лікуванні у відділенні реабілітації
санаторію «Славутич», що
підтверджується довідкою № 365 від
19.09.2013р., та випискою з історії хвороби
№ 263 від 15.10.2013 р. санаторію «Славутич».
Після виписки з стаціонарного
лікування, 18.09.2013 р. письмово,
запропонував відповідачу добровільно
поновити його на роботі з метою
досудового врегулювання спору, що
підтверджується копією Заяви від
18.10.2013. та копією поштової квитанції від
19.10.2013. Фактично з 11.12.2012р. по 15.10.2013р. він
постійно проходив стаціонарне та
амбулаторне лікування, що
підтверджується довідками та
лікарняними листами, додані до
позовної заяви. Вважає, що вищевказані
дії є підставою для поновлення строку
на оскарження Наказу № 1900к від 05.08.2013р.

Захищеність інвалідів передбачена
положеннями ЗУ "Про реабілітацію
інвалідів в Україні", яким визначається
професійна реабілітація системою
заходів спрямованих навчанням,
перенавчанням чи перекваліфікації з
можливим подальшим працевлаштування з
урахуванням особистих схильностей та
побажань особи. Припис ст. 7 ЗУ "Про
реабілітацію інвалідів в Україні", має
положення, що МСЕК визначає види
трудової діяльності, рекомендації
інваліду за станом здоров'я, тому
згідно ст. 8 ЗУ "Про реабілітацію
інвалідів в Україні", рішення МСЕК є
обов'язковим для виконання
підприємством, установами та інш., не
зважаючи на те, що у відповідача -
роботодавця є право звільнити
працівника з власної ініціативи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗПП України, але не є
обов'язком щодо звільнення працівника.

У зв'язку з наданою Довідкою на легку
працю № 172 від 01.08.2013 р. дії відповідача,
щодо звільнення одразу без надання
легкої праці терміном на 1 місяць, а
саме з 02.08.2013 р. по 02.09.2013 р. є грубим
порушенням трудового законодавства.
Звільнення позивача з такої підстави,
не допускається, такий висновок
зроблений з урахуванням того, що у
такому випадку підлягає застосуванню
за аналогією п. 5 ст. 40 КЗПП України, який
забороняє звільняти працівників, що
втратили працездатність у зв'язку з
трудовим каліцтвом, або професійним
захворюванням.

Ст. 172 КЗГІП України передбачено, що "У
випадках, передбачених законодавством,
на власника, або уповноважений ним
орган покладається обов'язок
організувати навчання,
перекваліфікацію та працевлаштування
інвалідів, відповідно до медичних
рекомендацій, встановити на їх
прохання неповний робочий день, або не
повний робочий тиждень та створити
пільгові умови праці". З урахуванням
вищезазначених законодавчих актів, у
роботодавця відсутнє право на
звільнення позивача з ініціативи
роботодавця згідно з п. 2 ст. 40 КЗПП
України.

У разі незаконного звільнення з роботи
згідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу, вважає, що
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 72495 грн. 45 коп., необхідно
стягнути з відповідача на його користь
.

Розпорядженням № 1145 від 03.08.2012 року
його було відсторонено від роботи з
07.08.2012 року для проходження медичної
комісії. До роботи допустили тільки
після надання медичного висновку від
25.01.2012 року , яким він був визнаний
придатним для виконання робіт за
професією свердлувальника у шкідливих
умовах праці. Довідку він надав
відповідачу 23.08.2012 р. та згідно до
Розпорядженням від 23.08.2012р. його було
допущено до виконання змінних завдань
як свердлувальника. У відповідності до
ст. 17 ЗУ «Про охорону праці»,
роботодавець зобов'язаний за свої
кошти забезпечити фінансування та
організувати проведення попереднього
(під час прийняття на роботу) і
періодичних (протягом трудової
діяльності) медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах із шкідливими чи
небезпечними умовами праці або таких,
де є потреба у професійному доборі,
щорічного обов'язкового медичного
огляду осіб віком до 21 року. До
теперішнього часу відповідач не
сплатив йому середній заробіток за час
проходження медичного огляду.
Несплачена сума складає: 2955 грн. 45 кой.,
яку просить стягнути на його користь.

Крім суми виплати за вимушений прогул,
відповідачем було нанесено моральну
шкоду в сумі 36 540 грн., моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
він особа зазнав у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо нього.

Просить поновити строк на оскарження у
судовому порядку, Наказу № 1900 к від
05.08.2013р. про звільнення з посади
свердлувальника 3 розряду дільниці
механообробки ливарно - механічного
виробництва тюбінгів № 07 ПАТ
«ДніпроВажМаш» за п. 2 ст.40 КЗПП України,
визнати протиправним та скасувати
повністю наказ № 1900к від 05.08.2013р. про
звільнення, поновити на посаді
свердлувальника 3 розряду дільниці
механообробки ливарно - механічного
виробництва тюбінгів № 07 ПАТ
«ДніпроВажМаш», з 05.08.2013 р., стягнути з
ПАТ «ДніпроВажМаш» заробітну плату за
час вимушеного прогулу за період з
05.08.2013 р. по момент ухвалення судового
рішення, яка станом на 26.09.2014 р. сума
складає 72495 гри. 45 коп., несплачену суму
за проходження медичного огляду за
період з 07.08.2012 р. по 23.08.2012 р., в сумі 2 955
грн. 45 коп., моральну шкоду в сумі 36 540
грн.

Позивач в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, заяву про своє звільнення він
написав перебуваючи в хворобливому
стані і не розуміючи своїх дій.

Представник відповідача, позов не
визнав, в своїх запереченнях зазначив ,
що за період роботи на підприємстві
ОСОБА_2 тривалий час знаходився на
лікуванні в різних медичних закладах м.
Кривого Рогу, тобто за весь період
трудових відносин, більше 40% робочого
часу позивач був на лікарняному.

У відповідності до статті 233 Кодексу
законів про працю України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення, або з дня видачі
трудової книжки. Трудову книжку
позивач отримав 05.08.2013року,про що
свідчать матеріали справи. Таким чином
граничний строк звернення до суду у
справі про звільнення закінчився
05.09.2013року.

05.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся з
письмовою заявою про звільнення саме
за п.2 статті 40 КЗпП України, в той же
день був виданий наказ №1900к про його
звільнення саме з цих підстав ОСОБА_2
розписався у наказі про звільнений з
підприємства на підставі пункту 2
статті 40 КЗпП України, отримай трудову
книжку. ОСОБА_2 особисто звернувся до
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу з позовною заявою лише в 22 жовтня
2013 року.

Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України
строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст. 233 КЗпП України місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору. Оскільки при
пропуску місячного і тримісячного
строку у позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи права і обов'язки
сторін.

Вважає, що позивач пропустив місячний
строк на звернення до суду без поважних
причин. Позивач при поданні позовної
заяви використав ксерокопію
підробленої заяви про його звільнення
яка не відповідає оригіналу документу.
Це свідчить про здатність особи до
неправдивих свідчень, та можливих
підробок наданих документів.

Із роз'яснень, викладених у пункті 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України N 9 від 6 листопада 1992 року
вбачається (із змінами та
доповненнями), що розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу, крім
випадків, передбачених статтями 43 і 43-1
КЗпП України.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 43 1 КЗпП
розірвання трудового договору з
ініціативи роботодавця без згоди
профспілкового органу допускається,
якщо працівник не є членом профспілки,
що діє на підприємстві.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті
15 постанови Пленуму Верховного Суду
України N 9 від 6 листопада 1992 року
вбачається (із змінами та
доповненнями), що розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу, крім
випадків, передбачених статтями 43 і 43-1
КЗпП України.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 43 1 КЗпП
розірвання трудового договору з
ініціативи роботодавця без згоди
профспілкового органу допускається,
якщо працівник не є членом профспілки,
що діє на підприємстві.

Згідно п.15 Постанови, Пленуму
Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9
"Про практику розгляд судами трудових
спорів" "На розірвання трудового
договору з ініціативи роботодавця
необхідна згода профспілкового органу,
що діє на підприємстві й членом якої є
працівник, у тому числі в разі, коли ця
профспілка не була уповноважена
трудовим колективом, на укладення
колективного Договору і не укладала
його з адміністрацією підприємства
(установи, організації) "Однак, позивач
добровільно та за власним бажанням
вийшов з профспілкового комітету ПАТ
«Дніпроважмаш» на підставі заяви від
03.09.2012 року складеної та підписаної
власноруч.

Поняттям "професійна спілка, що діє на
підприємстві, в установі, організації",
яке вживається в абзаці шостому
частини першої статті 43-1 Кодексу
законів про працю України, охоплюється
будь-яка професійна спілка
(профспілкова організація), яка
відповідно до Конституції та законів
України утворена на підприємстві, в
установі, організації на основі
вільного вибору її членів з метою
захисту їх трудових і
соціально-економічних прав та
інтересів, незалежно від того, чи є така
професійна спілка стороною
колективного договору, угоди. Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням Вільної
профспілки працівників метрополітенів
України щодо офіційного тлумачення
поняття "професійна спілка, що діє на
підприємстві, в установі, організації",
використаного в абзаці шостому частини
першої статті 43-1 Кодексу законів про
працю України (справа про профспілку,
що діє на підприємстві, ) справа №1-31/98
від 29 жовтня 1998р.

Таким чином Криворізька міська
організація НПГУ не має права надавати
згоду на звільнення ОСОБА_2 згідно з п. 2
ст. 40 КЗпП України. Будь-яке рішення
такої профспілки не має юридичного
значення для подальшого вирішення
цивільної справи.

Крім того, згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема,
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 21 постанови від 6 листопада
1992 року N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", що при розгляді справ
про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України
суд може визнати правильним припинення
трудового договору в тому разі, якщо
встановить, що воно проведене на
підставі фактичних даних, які
підтверджують, що внаслідок стану
здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу.

Згідно висновку МСЕК серія АВ №0040291 від
29.05.2013 року ОСОБА_2 протипоказана важка
фізична праця та тривала хода.

Згідно штатного розкладу підприємства
взагалі відсутні посади які
рекомендовані ОСОБА_2 згідно медичного
висновку від 25.05.2013 року. Крім того,
згідно наказу міністерства соціальної
політики України №316 від 31.05.2013 року
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17 червня 2013 року за
№988/23520 ПАТ «Дніпроважмаш» надає форму
звітності №3-ПН «Інформація про попит
на робочу силу (вакансії) в якій
відсутні посади (вакансії) які можуть
бути запропоновані позивачу.

05.08.2013 року ОСОБА_2 було письмово
повідомлено, що станом на дійсну дату
запропонованих вакансій на ПАТ
«Дніпроважмаш» згідно висновку МСЕК
серія АВ №0040291 від 29.05.2013 року немає, а
згідно заяви Позивача написаної
власноруч, останній був згоден на
звільнення з ПАТ «Дніпроважмаш» за п. 2
ст. 40 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач вживав заходи для
переведення позивача на легшу роботу,
однак наявні на підприємстві вакантні
посади не підходили позивачу внаслідок
стану здоров'я та протипоказань
медичного висновку, а тому доводи
позивача в позовній заяві про те, що
відповідач мав можливість перевести
позивача за його згодою на іншу роботу,
але не використав таку можливість
безпідставні, оскільки відповідачем
були запропоновані всі існуючі на
період звільнення, вакантні посади на
підприємстві, а тому просить суд в
позові відмовити у повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши
письмові матеріали справи, суд вважає,
що в позові слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у трудових
відносинах (а.с.6), що не заперечується
сторонами і їх правовідносини
регламентуються КЗпП України.

Згідно висновку МСЕК серія АВ №0040291
від 29.05.2013 року ОСОБА_2 встановлено 60%
втрати професійної працездатності,
визнаний інвалідом третьої групи та
протипоказана важка фізична праця та
тривала хода, рекомендований
допоміжний труд сторожа, вахтера.
(а.с.30).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках виявленої
невідповідальності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі скасування допуску до державної
таємниці, якщо виконання покладених на
нього обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

05.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся с заявою на
ім'я Голови правління ПАТ
«ДніпроТяжМаш» про звільнення
зазначивши, в зв'язку з висновком МСЕК
працювати свердлувальником не може та
у зв'язку з відсутністю необхідних
вакансій (сторожа і.т.д.), згоден на
звільнення за ініціативою ПАТ
«ДніпроТяжМаш» за станом здоров'я п.2
ст. 40 КЗпП (а.с.)

В судовому засіданні був оглянутий
оригінал даної заяви, яка містить також
резолюцію до відділу кадрів про його
звільнення і яка цілком відповідає
зазначеній копії наданій відповідачем
до суду. Тому суд приходить до висновку,
що копія заяви про звільнення , яку
надав позивач (а.с.70) та в якій зазначив,
що він не згоден на звільнення за п.2 ст.
40 КЗпП України не відповідає
обставинам справи і не може бути
визнана допустимим доказом про
порушення його прав.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Ствердження ОСОБА_2 , що при написанні
ним заяви про звільнення, він не
розумів своїх дій внаслідок
хворобливого стану, суперечить
зібраним та дослідженим матеріалам
справи.

Позивач був ознайомлений про
відсутність вакансій станом на 05.08.2013
року, які йому рекомендовані згідно
висновку МСЕК (а.с.101), факт відсутності
рекомендованих посад у відповідача
станом на 05.08.2013 року також
підтверджується штатним розкладом на
ПАТ «ДніпроТяжМаш» станом на 05.08.2013
року (а.с.162-194). та формою звітності
№3-ПН «Інформація про попит на робочу
силу (вакансії) в яких відсутні посади
(вакансії) які можуть бути
запропоновані позивачу (а.с.196-197).

Таким чином ствердження позивача, що
відповідач не ознайомив його з
вакантними посадами, які йому
рекомендовані висновком МСЕК ,
спростовуються матеріалами справи.

Позивач добровільно та власноручно
звернувся с заявою про своє звільнення
та дав згоду на звільнення саме за п.2
ст. 40 КЗпП України за ініціативи ПАТ
«ДніпроТяжМаш» за станом здоров'я, і
таким чином позбавив відповідача
виконати положення ЗУ "Про
реабілітацію інвалідів в Україні".

Як на підставу порушення трудового
законодавства при його звільненні
позивач посилається на відсутність про
дачу згоди на його звільнення
профспілкової організації, членом якої
він є, а саме Криворізької міської
організації НПГУ, до якої він вступив
03.09.2012 року та повідомив профспілковий
комітет ПАТ «ДніпроВажМаш»
рекомендованим листом, але в порушення
вимог ст. 43 КЗпП України , відповідач з
поданням до Криворізької міської
організації НПГУ про дачу згоди на його
звільнення не звертався і такої згоди
не отримував.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП
розірвання трудового договору з
ініціативи роботодавця без згоди
профспілкового органу допускається,
якщо працівник не є членом профспілки,
що діє на підприємстві.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті
15 постанови Пленуму Верховного Суду
України N 9 від 6 листопада 1992 року
вбачається (із змінами та
доповненнями), що розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу, крім
випадків, передбачених статтями 43 і 43-1
КЗпП України.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП
розірвання трудового договору з
ініціативи роботодавця без згоди
профспілкового органу допускається,
якщо працівник не є членом профспілки,
що діє на підприємстві.

Згідно п.15 Постанови, Пленуму
Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9
"Про практику розгляд судами трудових
спорів" "На розірвання трудового
договору з ініціативи роботодавця
необхідна згода профспілкового органу,
що діє на підприємстві й членом якої є
працівник, у тому числі в разі, коли ця
профспілка не була уповноважена
трудовим колективом, на укладення
колективного Договору і не укладала
його з адміністрацією підприємства
(установи, організації) ". Позивач
добровільно та за власним бажанням
вийшов з профспілкового комітету ПАТ
«Дніпроважмаш» на підставі заяви від
03.09.2012 року складеної та підписаної
власноруч.(а.с.36).

Поняттям "професійна спілка, що діє на
підприємстві, в установі, організації",
яке вживається в абзаці шостому
частини першої статті 43-1 Кодексу
законів про працю України, охоплюється
будь-яка професійна спілка
(профспілкова організація), яка
відповідно до Конституції та законів
України утворена на підприємстві, в
установі, організації на основі
вільного вибору її членів з метою
захисту їх трудових і
соціально-економічних прав та
інтересів, незалежно від того, чи є така
професійна спілка стороною
колективного договору, угоди, про що
зазначено у рішенні Конституційного
Суду України у справі за
конституційним зверненням Вільної
профспілки працівників метрополітенів
України щодо офіційного тлумачення
поняття "професійна спілка, що діє на
підприємстві, в установі, організації".

Таким чином Криворізька міська
організація НПГУ не мала права
надавати згоду на звільнення ОСОБА_2
згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Не зважаючи на викладене , судом у
відповідності до ч. 4 ст. 43 КЗпП України
було зроблено запит на дачу згоди до
Криворізької міської організації НПГУ
на звільнення ОСОБА_2

05.08.2014 року Криворізька міська
організація НПГУ відмовила у дачі
згоди на звільнення ОСОБА_2 з посади
свердлувальника 3 розряду ПАТ
«ДніпроВажМаш» за ініціативою
роботодавця у відповідності до п.2 ст. 40
КЗпП України, оскільки вважає , що
порушено право інваліда на
першочергове право на залишення на
роботі, його перенавчання та
переведення на легку працю,
роботодавець не ознайомив ОСОБА_2 зі
штатним розкладом на момент звільнення
(а.с.220-227).

Суд вважає, що дана відмова не
ґрунтується на фактичних обставинах
справи, оскільки позивач був
ознайомлений про відсутність
вакантних посад на момент звільнення,
та особисто написав заяву про своє
звільнення , погодившись з його
підставами. Роботодавець не вправ
примусово утримувати працівника,
оскільки згідно до ст.. 43 Конституції
України використання примусової праці
заборонено.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", що при розгляді справ про
звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд
може визнати правильним припинення
трудового договору в тому разі, якщо
встановить, що воно проведене на
підставі фактичних даних, які
підтверджують, що внаслідок стану
здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу..

Таким чином, суд вважає , що
звільнення ОСОБА_2 проведено правильно
і ґрунтується на фактичних даних, а
тому підстав для скасувати наказу №
1900к від 05.08.2013р. про звільнення,
поновлення його на посаді
свердлувальника 3 розряду дільниці
механообробки ливарно - механічного
виробництва тюбінгів № 07 ПАТ
«ДніпроВажМаш» з 05.08.2013 р., та стягнення
з ПАТ «ДніпроВажМаш» заробітної плати
за час вимушеного прогулу - немає і в
цій частині позову слід відмовити.

Не підлягає задоволенню і вимога
позивача про стягнення несплаченої
суми за проходження медичного огляду
за період з 07.08.2012 р. по 23.08.2012 р., в сумі 2
955 грн. 45 коп..

Судом встановлено, що згідно довідки
про фактично відпрацьований час за
період з лютого 2012 року по грудень 2012
року ОСОБА_2 перебував на лікарняному
понад 40% робочого часу (а.с.90).

Розпорядження № 1145 від 03.08.2012 року був
відсторонений від роботи і направлений
для проходження медичної комісії в
лікарні № 56.(а.с.72 зворотна сторона).

Розпорядженням від 23.08.2012 ОСОБА_2
допущений до самостійної роботи на
підставі медичного висновку від 25.01.2012
року (а.с.72 зворотна сторона).

Таким чином в період з 07.08.2012 року по
23.08.2012 року ОСОБА_2 свої трудові
обов'язки не виконував, на роботі був
відсутній, але і медичний огляд не
проходив, а надав медичний висновок
датований 25.01.2012 року, тобто скоїв
прогул без поважних причин, тому
підстав про стягнення заробітної плати
за період з 07.08.2012 р. по 23.08.2012 р., в сумі 2
955 грн. 45 коп. не має. Даний висновок
підтверджений також перевіркою
Головного управлінні праці та
соціального захисту населення від
12.12.2012 року та Територіальною державною
інспекцією з питань праці у
Дніпропетровській області від 28.12.2012
року (а.с.78, 79-80).

В зв'язку з відмовою позивачу про
поновлення на роботі не підлягає
задоволенню і вимога про стягнення
моральної шкоди.

Крім того суд вважає необхідним
зазначити, що позивачем умисно
спотворені фактичні обставини справи,
так його ствердження, що копія наказу
про звільнення було надіслано поштою
28.08.2012р., і яку отримав лише 18.09.2013р., що
підтверджується копією відповіді №
17/11-1949/3 від 08.11.2013р. поштамту ЦПЗ № 2
Дніпропетровської дирекції УДПЗ
«Укрпошта», спростовується його
особистою заявою на ім'я генерального
директора ПАТ «ДніпроВажМаш» від 18.10.2013
року, в якій він зазначив, що особисто
отримав копію наказу про звільнення
06.08.2013 року.(а.с.38 зворотна сторона),
тобто пропустив строк звернення до
суду передбачений трудовим
законодавством.

На підставі ст. ст. 40, 43-1 КЗпП України,
керуючись ст. 10, 27, 31, 60, 88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«ДніпроВажМаш» про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди - відмовити у повному
обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: