Справа №484/5730/13-ц 18.07.2014 18.07.2014 18.07.2014
Провадження №22-ц/784/1744/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В.,
Буренкової К.В.,

із секретарем судового
засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_3,
її представника ОСОБА_4 та
представника відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 квітня 2014 року
ухваленого за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою

та зустрічним позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним державного акту на земельну
ділянку,

в с т а н о в и л а:

21 листопада 2014 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Позивачка зазначала, що вона та
відповідачка ОСОБА_6 є співвласниками
земельної ділянки загальною площею
0,0621 га, яка розташована за адресою
АДРЕСА_1 згідно Державного акту на
право власності на земельну ділянку
від 29 квітня 2005 року. За рішенням суду
було встановлено порядок користування
земельною ділянкою.

Посилаючись на те, що на
виділеній їй частині земельної
ділянки розміщена тимчасова
господарча споруда, яка належить
відповідачці, позивачка просила
усунути перешкоди у користуванні своєю
частиною земельної ділянки шляхом
знесення вказаної споруди, стіни та
покрівля, якої виготовлено з шиферу.

В січні 2014 року ОСОБА_6 подала до
суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3
про визнання недійсним державного
акту на право власності на земельну
ділянку, посилаючись на те, що вона
особисто не зверталася до органів
місцевого самоврядування про
виготовлення технічної документації
та не давала погодження на
виготовлення державного акту на
спільну земельну ділянку.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні частиною земельної
ділянки, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 та виділена у користування
ОСОБА_3 шляхом знесення за власний
рахунок самовільно встановленої
тимчасової споруди, стіни та покрівля
якої виготовлені з шиферу, в якій
зберігаються дрова. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.
Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
в позові до неї та задовольнити вимоги
за зустрічним позовом в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу та
дослідивши докази по справі, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів
справи і встановлено судом,
відповідно до державного акту,
виданого 29 квітня 2005 року на ім'я
ОСОБА_3, вона та ОСОБА_6 є
співвласниками земельної ділянки
площею 0,0621 га в АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (а.с. 5).

Із рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 19 грудня 2005 року
постановленого за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
вбачається, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по ? частині на
підставі відповідних договорів
купівлі продажу. Вказаним рішенням
позов ОСОБА_3 задоволено та
встановлено порядок користування
вказаною земельною ділянкою та
виділено кожному по ? її частині (а.с.
6).

Із змісту заявлених позовних
вимог ОСОБА_3 вбачається, що
підставою знесення спірної споруди,
вона зазначає, порушення, як на її
думку, отриманого нею права
власності на земельну ділянку на
якій розташована вказана споруда.

Позивачка також посилається на
положення ч. 2 ст. 152 ЗК України,
відповідно до яких власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Так із схематичного зображення
варіанту порядку користування
земельною ділянкою, який судом було
взято за основу, слідує, що на
частині земельної ділянки, яка
виділена позивачці ОСОБА_3,
розміщена, як зазначив експерт,
тимчасова споруда, яка за
поясненнями сторін належить ОСОБА_6
(а.с. 7).

Однак, вказана споруда була
збудована на земельній ділянці під
час її (земельної ділянки) перебування
у спільному користуванні сторін.
Ніяких заперечень щодо користування
вказаною спорудою ОСОБА_6 до
отримання державного акту на землю та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою ОСОБА_3 не
заявляла.

Із змісту того ж судового
рішення про порядок користування
земельною ділянкою не вбачається, що
позивачка ОСОБА_3 мала будь - які
заперечення щодо обраного судом
порядку розподілу земельної ділянки,
тобто у неї були відсутні
заперечення стосовно того, що на
виділеній їй частині земельної
ділянки знаходилась споруда ОСОБА_6

Крім того, із наведеного схематичного
плану порядку користування
земельною ділянкою, слідує, що
сторонам також виділені земельні
ділянки спільного користування. Так
спірна споруда саме і розташована
частково на спільній земельній
ділянці, по якій забезпечено
відповідачці доступ до неї, і тільки
частково спірна споруда розташована
на земельній ділянці, яка виділена
позивачці.

Тому, вказаним рішенням суду,
відповідачці забезпечено правомірний
доступ до спірної споруди та
можливість її використання для
обслуговування домоволодіння
(зберігання дров) і не створено
перешкод позивачці в доступі та
користуванні земельною ділянкою, яка
виділена їй .

Посилання позивачки також на
лист виконавчого комітету
Первомайської міської ради від 30
липня 2013 року, яким ОСОБА_3 було
повідомлено про рекомендацію ОСОБА_6
виконати рішення суду (про порядок
користування земельною ділянкою) і в
добровільному порядку звільнити
частину території, не мають значення
по справі. Так, рішення суду про
добровільне виконання якого йдеться
в даному листі дійсно містить
застереження щодо обов'язків ОСОБА_6,
однак вони стосуються облаштування
окремого заїзду на земельну ділянку.
Стосовно спірної споруди такі
застереження в рішенні відсутні.

Таким чином, само по собі
продовження користування
відповідачкою спірною спорудою і
після виникнення у позивачки права
власності на земельну ділянку під
вказаною спорудою та прийняття
рішення щодо порядку користування
нею, не є безумовним порушенням
відповідних прав позивачки. Доказів
того, що вказане користування є
неправомірним, суду не надано. Сам по
собі факт часткового зайняття
земельної ділянки виділеної
позивачці спірною спорудою, також не
є безумовним доказом такого
порушення прав позивачки є таким,що
може бути усунений лише шляхом
знесення споруди. Тоді, як
законодавець не виключає можливість
усунення вказаного недоліку і іншим
шляхом, а саме встановленням
сервітуту чи суперфіцій, що
передбачено ГЛ.-16 та ГЛ. 16-1 ЦК України.

Проте, районний суд не звернув уваги
на вказані обставини та безпідставно
вважав, що само по собі набрання
законної сили рішення про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, є достатньою
підставою для застосування положень
ст. 152 ЗК України та усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою шляхом знесення спірної
споруди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи, не інакше,
як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі наданих доказів.

Колегія суддів вважає, що обставини
на які посилається позивач, не
пов'язані з правовими підставами для
знесення спірної споруди, а на інші
підстави, тобто інші можливі
порушення прав позивачки, остання не
посилалась.

Враховуючи, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
оскаржуване рішенні в частині
задоволення позову ОСОБА_3 та
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
тимчасової споруди, на підставі п. 3 ч. 1
ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню
з ухваленням в даній частині нового
рішення про відмову в позові ОСОБА_3

В правовому висновку, викладеному в
Постанові Верховного Суду України
від 23 жовтня 2013 року вказано, що
статтями 116, 118 ЗК України визначено
підстави й порядок набуття
громадянами і юридичними особами
права власності та права
користування земельними ділянками
із земель державної або комунальної
власності . Державний акт на право
приватної власності на землю
видається на підставі рішення органу
місцевого самоврядування або органу
виконавчої влади, тому вирішення
питання про правомірність видачі
державного акта безпосередньо
залежить від законності рішення , на
підставі якого такий акт виданий, і
дотримання вимог передбачених
земельним законодавством, зокрема ст.
ст. 116, 118 ЗК України.

Із змісту зустрічних позовних вимог
вбачається, що на думку ОСОБА_6 при
видачі оспорюваного державного акту
на землю Первомайською міською радою,
на підставі рішення якої було
видано вказаний акт, саме і відбулося
допущення порушення вимог
земельного законодавства, якими
встановлено підстави (особисте
звернення з заявою про передачу у
власність земельної ділянки) та
порядок ( особиста заява про
виготовлення технічної документації
та погодження меж земельної ділянки)
передачі земельної ділянки у
власність (ст.ст. 116, 118 ЗК України).

Проте, ставлючи під сумнів
правомірність державного акту на
землю та вимагаючи визнання його
недійсним, ОСОБА_6 не надала доказів
незаконності рішення Первомайської
міської ради від 31 березня 2005 року ,
на підставі якого було видано
вказаний акт.

Враховуючи, що підставою набуття
права власності на спірну земельну
ділянку, є вказане рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування, яке не скасовано і
не оскаржене ОСОБА_6 в даній справі,
висновок суду про недоведеність
порушення прав ОСОБА_6 слід вважати
правомірним.

З таким висновком колегія вважає
можливим погодитись, оскільки
державний акт є похідним від
рішення органу самоврядування, а
тому і не є актом, який порушує права
відповідачки, а лише засвідчує права,
які визначені в рішенні органу
самоврядування.

За вказаних обставин, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення в даній
частині, що не перешкоджає ОСОБА_6
зверненню до суду в подальшому.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309 , 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 .-
задовольнити частково.

Рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 квітня 2014 року в
частині задоволення позову ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та знесення
тимчасової споруди скасувати, в цій
частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні земельної ділянки
шляхом знесення тимчасової споруди
відмовити.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: