Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/2714/14 Головуючий у 1
інстанції: Федченко І.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 23» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2010 року
по справі

за позовом Кредитної спілки «Хортиця»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
суми боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2009 року КС «Хортиця» звернулась
до суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнила, до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу
за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 09.08.2007 року ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 вступили в члени КС «Хортиця»,
ознайомилися зі статутом, правами та
обов'язками, про що вказали в заяві на
вступ до кредитної спілки, сплатили
вступні та обов'язкові пайові внески.

09.08.2007 року ОСОБА_4 отримала кредит у
розмірі 6060,00 грн. на умовах сплати за
користування кредитом 66% річних
відповідно до кредитного договору №109
від 09.08.2007 р., укладеного між КС
«Хортиця» та ОСОБА_4

Згідно п.1.1. кредитного договору ОСОБА_4
зобов'язалася щомісячно сплачувати
встановлені договором проценти за
користування кредитом і частку суми
кредиту і остаточно погасити
заборгованість в передбачені
договором строки.

09 серпня 2007 року між КС «Хортиця» та
ОСОБА_5, ОСОБА_3 укладені договори
поруки, згідно яких вони зобов'язались
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4
перед КС «Хортиця» в повному обсязі
солідарно з боржником.

ОСОБА_4 сплатила проценти за
користування кредитом по 30.04.2008 року та
повернула суму кредиту 1063 грн., з травня
2008 року припинила погашати
заборгованість.

Кредитна спілка зверталась до боржника
та поручителів з вимогами виконати
прийняті на себе зобов'язання, але на
день подання позову заборгованість не
була погашена.

Просила стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в розмірі 25763,04 грн.
та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 25 червня 2009 року
позов задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 10 березня 2010 року заяву
ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення
задоволено, заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 25
червня 2009 рок скасовано, справі
призначено до розгляду в загальному
порядку.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2010 року
позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 на користь КС «Хортиця» суму
заборгованості у розмірі 25 763,04 грн., а
також судовий збір у розмірі 258,63 грн.,
суму за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в
розмірі 30 грн.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає
про надто великий розмір процентної
ставки за користування кредитом,
неспівмірність суми нарахованої
заборгованості за процентами 20 763,04 грн.
з сумою несплаченого кредиту 4977 грн.,
ухилення ОСОБА_4 від погашення
заборгованості, посилаючись на ч.3 ст.551
ЦПК України, просить скасували рішення
суду та ухвалити нове про зменшення
суми боргу за кредитним договором на
суму процентів, нарахованих за період з
09 серпня 2007 року по 25 червня 2009 року.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про кредитні спілки» кредитна спілка -
неприбуткова організація, заснована
фізичними особами, професійними
спілками, об`єднаннями на
кооперативних засадах з метою
задоволення потреб її членів у
взаємному кредитуванні та надання
фінансових послуг за рахунок
об`єднаних грошових внесків членів
кредитної спілки.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 Закону України
«Про кредитні спілки» кошти, що
належать членам кредитної спілки,
використовуються для надання кредитів
членам кредитної спілки, а у разі
наявності тимчасово вільних коштів
членів кредитної спілки - можуть
розміщуватися спілкою на депозитних
рахунках в установах банків, які мають
ліцензію на право роботи з вкладами
громадян, і в об'єднаній кредитній
спілці, а також у державні цінні папери,
перелік яких встановлюється
Уповноваженим органом.

Статутом КС «Хортиця» передбачено
право кредитної спілки надавати
кредити своїм членам на умовах їх
зворотності, платності, строковості за
рахунок власного капіталу.

Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року
між кредитною спілкою та ОСОБА_4
укладено кредитний договір № 109,
відповідно до якого ОСОБА_4 отримала
кредит у розмірі 6060 грн. і зобов'язалася
у строк до 09 серпня 2010 року повернути
суму кредиту й сплатити 0,1808% за кожен
день користування кредитом.

За несвоєчасну виплату передбачених
договором сум кредитор має право
отримати від позичальника додаткові
проценти у розмірі 0,2% від загальної
суми заборгованості по кредиту та не
сплаченим у строк процентам за кожний
день прострочення ( п.2.3 договору
кредиту №109).

Кредитний договір забезпечений
договором поруки від 09 серпня 2007 року,
укладеним з ОСОБА_5, та договором поруки
від 09 серпня 2007 року, укладеним з
ОСОБА_3, згідно з якими поручителі взяли
солідарну з позичальником
відповідальність за зобов'язаннями
кредитора перед КС (а.с.11,12).

Посилання на занадто великий розмір
процентів за користування кредитом є
неприйнятним, оскільки відповідно до п.
3 ч.1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договорів та
визначенні умов з урахуванням вимог
цього кодексу та інших актів
цивільного законодавства. Крім того,
підписання кредитного договору та
договору поруки позичальником та
поручителями свідчить про згоду
відповідачів з умовами укладених
договорів. Проголошена ст. 204 ЦК України
презумпція правомірності правочину не
спростована.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Наслідки порушення договору
позичальником передбачені ч. 2 ст. 1050 ЦК,
ч. 2 ст.1054 ЦК України, відповідно до яких
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статей 553,554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого зобов'язання. У
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Встановивши, що ОСОБА_4 припинила
погашення кредиту та процентів і
станом на 16 січня 2009 року утворилася
заборгованість, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
солідарну відповідальність
позичальника та поручителів за
зобов'язаннями боржника.

Доводи апеляційної скарги про ухилення
ОСОБА_4, яка є позичальником, від
виконання боргових зобов'язань, не
заслуговують на увагу, оскільки цей
факт не впливає на обсяг
відповідальності поручителя.

Разом з тим, суд, задовольнивши позовні
вимоги у повному обсязі, виходив з
розрахунку позивача, не перевіривши
обґрунтованість здійснених
нарахувань.

Зокрема, із розрахунку вбачається, що
позивач нарахував проценти за п.2.1
договору та додаткові підвищені
проценти за п.2.3 договору за кожен
наступний період на суму, яка
складається з суми кредиту,
нарахованих відсотків і підвищених
відсотків за попередній період.

Проте такий порядок нарахування
відсотків за користування кредитом
суперечить засадам цивільного
законодавства щодо дотримання вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.536, 1048 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного законодавства. У разі
відсутності іншої домовленості сторін
проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Способи забезпечення виконання
грошового зобов'язання і
відповідальність сторін за порушення
виконання грошового зобов'язання
передбачені ст.ст. 546-625 ЦК України.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України
передбачено обов'язок боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Тобто, відповідно до змісту ст.ст.546-625,
1048 ЦПК України та змісту умов договору
№109 визначені п.2.1 договору проценти у
розмірі 0.1808 - це плата за користування
коштами, а визначені п.2.3 договору
проценти - є способом захисту майнових
прав при прострочці виконання
зобов'язання, передбаченим ч.2 ст.625 ЦК
України.

Із матеріалів справи вбачається, що
кредитна спілка заявила вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за період з 30.04.2008 року по
25.06.2009 р. ( а.с.29).

Сплачені позичальником 4000 грн.
обґрунтовано віднесені кредитною
спілкою в рахунок погашення процентів
за користування кредитом, а потім на
погашення основного боргу у
відповідності до п.п.2,3 ч.2 ст.534 ЦК
України.

Залишок неповернутого боргу складає 4997
грн.

Заборгованості по відсоткам за
користування кредитом за зазначений
період складає 3794, 52 грн. (4997х0,1808% х420)

Інфляційні втрати на підставі ст.625 ЦК
України складають 93,69 грн.
(1,013*1,008*1,011*1,017*1,015*8791,52/100).

Заборгованість за процентами,
передбаченими п.2.3 договору, складають
7384,88 грн. (8791,52*0,2%*420).

Вимоги апеляційної скарги про
застосування ч.3 ст. 554 ЦК України і
звільнення від сплати процентів,
передбачених п.2.3 договору кредиту №109,
є безпідставними.

Положення статті 616 ЦК передбачають
право суду за певних умов зменшити
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника. Зазначене
стосується цивільно-правової
відповідальності боржника, а не сплати
ним основного грошового боргу за
кредитним договором, що суд на підставі
вказаної норми закону змінити не може.

У п. 27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що положення частини
третьої статті 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК України, які мають іншу
правову природу.

Таким чином, за період з 30.04.2008 р. по
25.06.2009 року з позичальника та
поручителів на користь кредитної
спілки підлягає стягненню 4997 грн.
-заборгованість за тілом кредиту, 3794,52
грн. -заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 7384,88 грн. -
проценти за прострочення платежів,
інфляційні втрати в сумі 93,69 грн., а
всього 16270,09 грн.

Відповідно до квитанцій сплачено
судовий збір в сумі 258,63 грн., за
правилами ст.88 ЦПК України підлягає
компенсації судовий збір у сумі 162,70
грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 30 грн.

З огляду на викладене рішення суду на
підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає
зміні.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2010 року
змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_5 і
солідарно з ОСОБА_3 на користь
кредитної спілки «Хортиця»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 16270,09 грн., з них 4997 грн.
-заборгованість за тілом кредиту, 3794, 52
грн. -заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 7384,88 грн. -
проценти за прострочення платежів,
інфляційні втрати в сумі 93,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_5 і
солідарно з ОСОБА_3 на користь
кредитної спілки «Хортиця» судовий
збір у сумі 162,70 грн. та витрати на
інфомаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 30 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: