Справа № 296/1039/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"24" червня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

Судді Адамовича О.Й.

За участю секретаря судового
засідання Світко Т.І.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління
ДМС України в Житомирській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в
якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та про зобов'язання
Управління ДМС України в Житомирській
області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного
обліку .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона є наймачем кімнати
АДРЕСА_1 у житловому будинку №2 по вул.
Івана Гонти в м. Житомирі. В даній
кімнаті вона проживає на підставі
ордера, виданого ВАТ «Житомирхліб»
19.07.2002 року. В кімнаті разом з нею
проживають та зареєстровані її чоловік
ОСОБА_4, сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Також
зареєстрована, але не проживає з 2002
року відповідач ОСОБА_2, що
підтверджується актом КП «ВЖРЕП №16»
Житомирської міської ради.

В судове засідання позивач не
з'явилася, 24.06.2014 року подала до суду
заяву, в якій просить розглядати справу
без її участі, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, проти заочного
розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена про час
і місце розгляду справи у
відповідності до ч. 9 ст.74 ЦПК України, а
саме через оголошення у пресі.

Відповідач Управління ДМС України в
Житомирській області, в
заяві-запереченнях від 31.03.2014 року
просили розглядати справу без
представника управління, при прийнятті
рішення покладались на розсуд суду. При
цьому було зазначено, що вимога
позивача про зобов'язання Управління
ДМС України в Житомирській області
зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку є
передчасною, крім того такий спір
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Ухвалою суду від 24.06.14р. провадження у
справі в частині позову до Управління
ДМС України в Житомирській області про
зобов'язання зняти ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку було закрите,
оскільки такий спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін, зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи у відсутності
відповідача та представника позивача,
що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158
ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі в їх сукупності, суд доходить
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Стаття 58 ЦПК України встановлює, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, одержані з порушенням
порядку, встановленого законом і
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі наданих суду доказів
встановлено, що згідно ордеру на
житлове приміщення №705 від 19.07.2002 р.
ОСОБА_1 було надано право на заняття
житлового приміщення, а саме кімнати
АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до довідки КП «ВЖРЕП №16» в
кімнаті АДРЕСА_1, ОСОБА_1 зареєстрована
разом з чоловіком ОСОБА_4 та синами
ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

За цією адресою також зареєстрована
ОСОБА_2, яка мешкала в зазначеній
квартирі, однак з 2002 року за вказаною
адресою не проживає, що
підтверджується актом КП «ВЖРЕП №16»
від 16.05.2013 року. (а.с.16).

Згідно акта від 16.05.2013р., складеного
комісією до якої увійшли працівники
ВЖРЕП №16, за результатами обстеження
кімнати АДРЕСА_1 встановлено, що в
даній кімнаті проживає лише сім'я
позивача. Відповідач не проживає в
кімнаті з 2002 року (а.с. 16).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України N 2 від 12.04.85 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» передбачена необхідність
з'ясування причин відсутності
відповідача понад встановлений строк.

Позивач вказала, що починаючи з 2002 року,
коли вона вселилася у вказане вище жиле
приміщення, відповідач там ніколи не
проживала, будь-яких її речей в кімнаті
не має, де вона зараз знаходиться їй не
відомо.

Допитані в якості свідків сусіди
позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
вказали, що ОСОБА_2 не проживає в
кімнаті АДРЕСА_1 більше десяти років, а
саме з моменту заселення до неї
позивача. ОСОБА_2 самостійно виселилась
з даної кімнати після звільнення з
підприємства, яке надавало їй дане
житло. Більше її не бачили.

Таким чином, відповідач без поважних
причин відсутня за зареєстрованим
місцем проживання більше шести
місяців, що є підставою для визнання її
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням.

Крім того, факт реєстрації відповідача
у кімнаті позивача, перешкоджає
останньому в повній мірі користуватися
нею, вимагає від позивача додаткових
матеріальних витрат по сплаті
комунальних послуг, які нараховуються
відповідно до кількості
зареєстрованих осіб у квартирі.

У зв'язку з наведеним суд вважає що в
цій частині право позивача порушено та
підлягає судовому захисту.

Слід зазначити, що згідно ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду, зокрема, про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Таким чином, рішення суду про визнання
особою такою, що втратила право
користування житловим приміщенням є
підставою для зняття її з
реєстраційного обліку. Тому, вимога про
зобов'язання Управління ДМС України в
Житомирській області зняти ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку є передчасною.
Крім того, така вимога має розглядатися
в порядку адміністративного
судочинства, про що було вказано в
ухвалі суду від 24.06.2014р.

Отже, позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Суд вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_2 на користь позивача понесені та
документально підтверджені судові
витрати по справі, пропорційно до
задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування кімнатою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
121,85 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. Й. Адамович