У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участю відповідача та представника
позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 28
травня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Авангард" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за надані послуги,
штрафних сум, пені та трьох процентів
річних,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 28 травня 2014 року зазначений позов
задоволено: стягнуто із відповідача на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Авангард" (далі - ТОВ "БК "Авангард") 870
гривень основного боргу за договором
№7-260 від 25.12.2003 року, 1 740 гривень штрафу,
33, 58 гривень пені та 7, 67 гривень трьох
процентів річних, а всього 2 651, 25
гривень.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликається на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

На її обґрунтування зазначав про те, що
висновки суду щодо спростування
заперечуваних відповідачем
калькуляції собівартості
рентабельності та розміру
нарахованого податку не відповідають
дійсності. Не взяті до уваги і його
доводи про припинення договору №7-260
від 25.12.2003 року з 1 червня 2013 року. Судом
не задоволено жодне із п'ятнадцяти
заявлених ним клопотань, зокрема про
витребування доказів у справі, чим
порушено принцип процесуальної
рівності сторін.

Вважав, що судом не дано правової
оцінки розміру заборгованості, який
сформований, на його думку,
неправильно, а також зроблено хибні
висновки про обов'язок відповідача
понести відповідальність навіть без
експлуатації гараж-стоянки. Суд
повинен був застосувати до спірних
відносин норми ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо
зменшення розміру неустойки.

На його думку, при вирішенні справи
позивач не довів тих обставин, що ним
надавалися послуги та виконувалися
роботи саме для ОСОБА_1, а не для всього
гаражного комплексу. Також вважав
недоведеним і те, що відповідач
протягом часу із 1 червня 2013 року по 31
грудня 2013 року експлуатував
місце-стоянку в гаражному комплексі.

Крім того, ТОВ "БК "Авангард" не надано
конкретного переліку вартості та
відповідних розрахунків послуг, які
надавалися безпосередньо відповідачу,
оскільки договором не передбачено
надання позивачем конкретних видів
послуг, а власнику гаража - іншого
обов'язку як оплачувати послуги, які не
пов'язані з експлуатацією місця
стоянки в гаражному комплексі.

З наведених міркувань просив скасувати
рішення Рівненського міського суду від
28 травня 2014 року та ухвалити нове - про
відмову ТОВ "БК "Авангард" у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Задовольняючи вимоги ТОВ "БК "Авангард",
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що в зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань перед
позивачем і несплати передбачених
договором платежів за надані послуги
ОСОБА_1 обґрунтовано нараховано пеню за
кожен день несвоєчасної оплати, штраф у
подвійному розмірі суми
заборгованості та суму трьох
процентів річних.

Матеріалами справи встановлено, і ця
обставина сторонами не заперечується,
що 25 грудня 2003 року між ними укладено
договір №7-260, за умовами якого Закрите
акціонерне товариство "Авангард"
зобов'язалося забезпечувати
експлуатацію гаражного комплексу, несе
відповідальність за роботу
енергозабезпечення та водопостачання,
каналізації, телефонізації, систем
пожежогасіння, а ОСОБА_1 зобов'язався
сплачувати кошти за надані послуги до 5
числа наступного місяця і
дотримуватися всіх вимог по
експлуатації гаражного комплексу. За
кожен день несвоєчасної оплати до
відповідача застосовується неустойка
у спосіб нарахування пені в розмірі
подвійної ставки Національного банку
України та штрафу у двохкратному
розмірі суми заборгованості із суми
недоплати (а.с. 3).

1 квітня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авангард" як
правонаступник Закритого акціонерного
товариства "Авангард" відступило своє
право вимоги на користь ТОВ "БК
"Авангард", про що між ними укладено
відповідний договір (а.с. 23-27). Про цей
факт 18 листопада 2013 року повідомлено
ОСОБА_1 (а.с. 4).

Вважаючи, що в зв'язку із несплатою
відповідачем передбачених договором
№7-260 коштів за час із 5 липня 2013 року по 4
січня 2014 року, ТОВ "БК "Авангард"
звернулося у квітні 2014 року до суду із
вимогою стягнути з замовника на його
користь 870 гривень заборгованості по
оплаті, 1 740 гривень штрафу, 33, 58 гривень
пені та 7, 67 гривень суми трьох
процентів річних.

Згідно із ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надані йому послуги в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справ та застосувавши до спірних
правовідносин норми матеріального
права, які підлягали застосуванню, суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
870 гривень заборгованості по оплаті
наданих послуг, 1 740 гривень штрафу, 33, 58
гривень пені та 7, 67 гривень суми трьох
процентів річних.

Доводи апеляційної скарги про
припинення договору №7-260 не
заслуговують на увагу.

Так, умовами договору №7-260 не
передбачено його розірвання чи
припинення в односторонньому порядку
або відмова замовника від договору.

Стаття 907 ЦК України визначає умови
розірвання договору про надання
послуг, у т.ч. шляхом односторонньої
відмови від договору, в порядку та на
підставах, встановлених цим Кодексом,
іншим законом або за домовленістю
сторін.

Наявна на а.с. 35 заява-повідомлення
ОСОБА_1 підтверджує його вимогу до
виконавця про припинення правочину в
односторонньому порядку з 1 червня 2013
року. Однак правової підстави, яка
ґрунтувалася би на законі чи на
договорі та регулювала би умови та
порядок припинення правочину, замовник
не навів, а судом її не здобуто.

Як убачається, виконавець не погодився
з вимогами замовника, а в судовому
порядку договір відповідачем не
оспорено, тому його слід вважати чинним
і таким, що продовжує створювати для
сторін відповідні права та обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 10 і 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Не можна погодитися і з доводами ОСОБА_1
про помилковість нарахування суми
заборгованості, неустойки та трьох
процентів річних з таких міркувань.

Відповідачем належним чином не
заперечується розмір і порядок
обчислення заборгованості по оплаті,
неустойки та трьох процентів річних,
проте не визнається сама підстава їх
нарахування.

Виходячи з тієї обставини, що розмір
щомісячної плати за надані послуги
складав 145 гривень, сума заборгованості
по оплаті за 6 місяців становить 870
гривень. Передбачена договором
неустойка у формі штрафу обчислена
шляхом множення суми боргу, тобто 870
гривень, на 2, а пеня - відповідно до
подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день несвоєчасної оплати боргу з
урахуванням кількості днів прострочки,
що склало 33, 58 гривень. Сума трьох
процентів річних правильно вирахувана
судом першої інстанції і становить 7, 67
гривень.

Покликання автора скарги на нехтування
заявленими ним клопотаннями, що, на
його думку, є порушенням права рівності
сторін перед судом, спростовуються
правильністю вирішення судом справи, а
тому не є підставою для зміни чи
скасування оскаржуваного рішення (ч. 3
ст. 309 ЦПК України).

Не підлягають задоволенню і доводи
ОСОБА_1 про застосування судом
апеляційної інстанції вимог ч. 3 ст. 551
ЦК України щодо зменшення розміру
неустойки, оскільки таке право у нього
існувало в засіданні місцевого суду, де
він брав участь, однак відповідного
клопотання з цього приводу не заявляв.

Ураховуючи правила ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, що визначають розгляд справи
апеляційним судом щодо законності і
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
позбавлена права застосувати до
спірних відносин зазначену норму
матеріального права.

Інші його покликання - про відсутність
доказів щодо надання послуг виконавцем
саме для ОСОБА_1 та щодо конкретного
переліку вартості та відповідних
розрахунків послуг, що надавалися
безпосередньо відповідачу, є
необґрунтованими і спростовуються
правильністю висновків суду першої
інстанції.

Додержання судом першої інстанції
вимог матеріального і процесуального
закону при ухваленні оскаржуваного
рішення відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України є підставою для залишення
апеляційної скарги без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
28 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: