АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2056/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Харченко Л. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
29 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшина В. І.суддівВишні Н. В.
, Пономаренка В. В. при секретаріЯремич
представника позивача
відповідачів ОСОБА_8,
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_11 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_11 до Михайлівської
сільської ради Кам'янського району
Черкаської області, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_12, третя особа - відділ
держземагенства у Кам'янському районі
Черкаської області про визнання
незаконними та скасування рішень
Михайлівської сільської ради
Кам'янського району Черкаської
області, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом до
Михайлівської сільської ради
Кам'янського району Черкаської
області, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_12, третя
особа - відділ держземагенства у
Кам'янському районі Черкаської області
про визнання незаконними та скасування
рішень Михайлівської сільської ради
Кам'янського району Черкаської
області, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
мотивуючи свої вимоги тим, що він є
власником будинковолодіння та
землекористувачем земельної ділянки
розміром 0,35 га, що розташовані в
14.04.1981 р. рішенням загальних зборів
членів колгоспу позивачу було виділено
у користування для будівництва та
обслуговування житлового будинку
земельна ділянка площею 0,09 га.
Рішенням виконкому
Михайлівської сільської ради від 18.05.1994
р. ОСОБА_11 було передано у приватну
власність 0,35 га земельної ділянки з
цільовим призначенням. Дана земельна
ділянка включає 0,25 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
0,10 га для ведення особистого
селянського господарства.

При виготовленні документації на
приватизацію позивач виявив, що розмір
його земельної ділянки менший ніж
виділений рішенням виконкомом
Михайлівської сільської ради від 18
травня 1994 року, із-за чого між сторонами
виник конфлікт за межу. Позивач
вважає, що межа повинна проходити по
водостічній канаві, оскільки ця канава
єдине спасіння від підтоплення його
будинку, про що між сторонами раніше
була усна домовленість про водооттік в
дану канаву. На даний час його земельна
ділянка не приватизована.

Позивач стверджує, що
відповідачі незаконно приватизували
землю на якій знаходиться канава і
встановили огорожу не в тому місці, що
перешкоджає йому користуватися
канавою. Також вважає, що межі, які
визначені комісією сільської ради і
які потім внесені до державних актів
відповідачів, невірні, так як позивач
не був присутнім при їх установленні
комісією і він також не погоджував межі
відповідачам при проведенні
приватизації.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_12 усунути перешкоди у
наданні доступу до водостічної канави
та знести шиферний паркан з його
сторони водостічної канави. Визнати
державний акт про право власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку, який
виданий на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_12
частково недійсним в частині
встановлення межі із суміжною
земельною ділянкою, яка перебуває у
користуванні позивача. Визнати, що межа
між його присадибною ділянкою і
присадибною ділянкою ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_12 проходить по лінії водостічної
канави. Зобо'язати відповідачів
повернути позивачу у користування
самовільно заняту ними земельну
ділянку шириною 39 см вздовж
водостічної канави. Зобов'язати
Михайлівську сільську раду відновити
межу між його з відповідачами
суміжними земельними ділянками по
лінії водостічної канави. Зобов'язати
Михайлівську сільську раду визначити в
натурі межі належних йому на праві
користування земельних ділянок площею
0,25 га з цільовим призначенням «Для
будівництва та обслуговування
житлового будинку» та 0,10 га з цільовим
призначенням «Для ведення особистого
селянського господарства» за
фактичним використанням названих
земельних ділянок станом на 18.05.1994 р.

25.12.2013 р. ОСОБА_11 подав до суду
заяву про уточнення позовних вимог та
просив суд визнати незаконним та
скасувати п.1 рішення Михайлівської
сільської ради від 07.10.2011 р. Визнати
незаконним та скасувати п.п. 7-8 рішення
Михайлівської сільської ради від 22.02.2012
р. №14-12/VI. Визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку серії ЯК
№187218 площею 0,25 га по АДРЕСА_2. Визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства серії ЯК №187219 площею 0,1290
га. Зобов'язати Михайлівську сільську
раду визначити в натурі межі належних
йому на праві користування земельних
ділянок площею 0,25 га з цільовим
призначенням «Для будівництва та
обслуговування житлового будинку» та
0,10 га з цільовим призначенням «Для
ведення особистого селянського
господарства» за фактичним
використанням названих земельних
ділянок станом на 18.05.1994 р. з
врахуванням змін, відповідно до
рішення Михайлівської сільської ради
від 23.09.2009 р. Зобов'язати ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_12 усунути перешкоди у наданні
доступу до водостічної канави та
знести шиферний паркан з його сторони
водостічної канави.

Рішенням Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 червня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_11 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_11 подав апеляційну
скаргу, вважаючи що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
процесуального права та просить
скасувати рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 червня 2014 року і ухвалити
нове рішення, яким заявлені ним позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимоги ОСОБА_11 до Михайлівської
сільської ради Кам'янського району
Черкаської області, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_12, третя особа - відділ
держземагенства у Кам'янському районі
Черкаської області про визнання
незаконними та скасування рішень
Михайлівської сільської ради
Кам'янського району Черкаської
області, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що рішення Михайлівської сільської
ради, які оскаржує позивач, винесені
відповідно до діючого законодавства і
не порушують права позивача, оскільки в
зв'язку з його безпідставною відмовою
підписати акт погодження меж
установлених комісійним актом від
06.10.2011 р., сільська рада згідно наданих
їй повноважень, як власник земель
територіальної громади, надала згоду
на виготовлення державних актів
відповідачам без погодження меж
суміжним землекористувачем, а розмір
земельної ділянки відповідачів
відповідає державному акту та рішенням
органу місцевого самоврядування про їх
наділ та передачу у власність.

Встановлено, що ОСОБА_11 є власником
будинковолодіння та землекористувачем
земельної ділянки розміром 0,35 га, що
розташовані в АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Михайлівської
сільської ради від 18.05.1994 р. ОСОБА_11 було
передано у приватну власність 0,35 га
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства.
Дана земельна ділянка включає 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та 0,10 га для ведення
особистого селянського господарства.

При виготовленні документації на
приватизацію позивач виявив, що розмір
його земельної ділянки менший ніж
виділений рішенням виконкому
Михайлівської сільської ради від 18
травня 1994 року і становить 0,3240 га, із-за
чого між сторонами виник конфлікт за
межу. На даний час земельна ділянка
позивачем не приватизована.

Відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_12
згідно облікових даних надано в
користування 0,38 га землі. Відповідно
до рішення виконкому Михайлівської
сільської ради від 18.05.1994 р. №14
зазначена земельна ділянка розміром 0,38
га передана їм у власність. В
послідуючому дана земельна ділянка
була відповідачами приватизована.
Загальна площа земельної ділянки, що
перебуває у власності відповідачів
становить 0,3790 га, що не перевищує 0,38 га.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
надання під забудову та для інших
потреб земель, що перебувають у
власності територіальних громад,
віднесено до виключних повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад. Надання
земельних ділянок громадянам для
будівництва та обслуговування
житлового будинку здійснюється
відповідними органами місцевого
самоврядування в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу
України визначені органи, що вирішують
земельні спори.

За ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

За ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Згідно зі ст. ст. 106, 158 ЗК України спір
про встановлення чи відновлення меж
земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, не
підвідомчий суду.

Крім того, наказом Державного комітету
України із земельних ресурсів від 18
травня 2010 року N 376, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 16 червня
2010 року за N 391/17686, затверджено
Інструкцію про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками, якою
визначено механізм відновлення меж
земельних ділянок на місцевості.

За ч. 5 ст. 158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Сільські, селищні, міські ради при
здійсненні повноважень, передбачених
пунктами "а" - "г" ст. 12 ЗК України по
розпорядженню землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надані
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення землі із земель комунальної
власності, виступають як суб'єкти
владних повноважень, що реалізують
надані їм законом розпорядчі функції у
галузі земельних відносин.

Дані межі між земельними ділянками що
належить позивачу ОСОБА_11 та
відповідачам ОСОБА_8 встановлені
відповідною комісією, про що свідчить
акт від 05 серпня 2011 року та в
послідуючому неодноразово
перевірялись.

Апелянтом не надано належних та
допустимих доказів того, що його
земельна ділянка зменшилась за рахунок
земельної ділянки відповідачів ОСОБА_8,
так як при вилученні 0,02 га землі в
позивача вилучена земля нікому не
наділялась.

Відповідно до пункту "б" частини першої
статті 12 ЗК України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою
статті 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, відповідно до
частин першої, другої, шостої, сьомої,
восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
садівництва у межах норм безоплатної
приватизації, подають заяву про вибір
місця розташування земельної ділянки
до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються в порядку, встановленому
статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших передбачених
законом способів.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися, як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

Крім того, за положеннями ст. 155 ЗК
України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Таким чином, якщо органом державної
влади або місцевого самоврядування
прийнято рішення (акт) яке порушує
права іншої особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
земельною ділянкою, такий акт слід
визнавати недійсним.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України визначено,
що Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Таким чином, рішення Михайлівської
сільської ради Кам'янського району
Черкаської області від 07.10.2011 р. N 10-6/УI,
яким ОСОБА_8 надано дозвіл на
приватизацію земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, винесене без порушень
норм чинного законодавства, адже ч. 7 ст.
118 Земельного кодексу України
передбачено вичерпний перелік підстав
відмова у наданні дозволу на
приватизацію земельної ділянки. Такої
підстави як відсутність погодження меж
суміжного землекористувача в даному
законі відсутня.

Вірно встановивши факти і
відповідно їм правовідносини,
постановивши рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення, яким
відмовив в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_11

Доводи апеляційної скарги ретельно
перевірені судом апеляційної
інстанції є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 на рішення
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 18 червня 2014 року
відхилити, а рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :