Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2014 Справа №607/10438/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

- головуючого - судді - Стельмащука П.Я.

- при секретарі - Гапій В.А.,

- за участю позивача - ОСОБА_1;

- відповідача - ОСОБА_1;

- представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання майнових прав на
незавершений будівництвом житловий
будинок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із
позовом до ОСОБА_1 про визнання
майнових прав на незавершений
індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1. В обґрунтування вимог вказує,
що між ним та його братом ОСОБА_1
укладено договір від 20.03.2006 року, у
відповідності до п. 1 якого, він
зобов'язався за дорученням відповідача
на найвигідніших для відповідача
умовах та відповідно до вказівок
відповідача здійснити будівництво
індивідуального житлового будинку, в
тому числі забезпечити та організувати
виконання підрядних робіт з
будівництва індивідуального житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, для чого
придбати будівельні матеріали,
здійснити облаштування
водопостачання, каналізації,
електропостачання, газифікації
індивідуального житлового будинку,
який би складався із двох поверхів,
загальною площею 326,6 кв.м., на земельній
ділянці площею 0,0306 га, власником якої є
відповідач. Ним в повному обсязі
виконано умови договору від 20.03.2006 року,
будівництво здійснювалось за його
рахунок, однак станом на сьогодні кошти
за будівництво будинку відповідачем не
сплачені та його вимоги про повернення
коштів відповідач залишив без
задоволення. Умовами, передбаченими
договором, у випадку неповернення
коштів, затрачених на будівництво
об'єкту нерухомості, особа, яка
здійснила будівництво, визнається
власником такого майна. Відповідачем
порушено його право, яке підлягає
захисту у судовому порядку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, з посиланням на доводи
викладені у заяві, просить позов
задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов визнали,
пояснили, що відповідач можливості
повернути позивачу, затрачені ним
кошти, не має. Не заперечують щодо
наявності у позивача майнових прав на
вищевказаний будинок.

Судом встановлено, що 20 березня 2006 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір
на будівництво житла.

Відповідно до умов п.1 договору ОСОБА_3
за дорученням ОСОБА_1 на найвигідніших
для ОСОБА_1 умовах та відповідно до
вказівок ОСОБА_1 зобов'язується
здійснити будівництво індивідуального
житлового будинку, в тому числі
забезпечити та організувати виконання
підрядних робіт з будівництва
індивідуального житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 літера «А», для чого
придбати будівельні матеріали,
здійснити облаштування
водопостачання, каналізації,
електропостачання, газифікації
індивідуального житлового будинку,
який би складався із двох поверхів
загальною площею 326,6 кв. м., на земельній
ділянці площею 0,0306 га, що належить на
праві власності ОСОБА_1, згідно з
Державним актом на право власності на
земельну ділянку серія ЯБ № 817022,
виданим на ім'я ОСОБА_1.

Позивачем умови договору виконано в
повному обсязі, згідно договору, однак
відповідач умови договору не виконує.

Зокрема, п.3 договору передбачено, що у
випадку повного виконання умов цього
договору стороною 1 (ОСОБА_3), сторона 2
(ОСОБА_1) зобов'язується оплатити всі
понесені витрати стороною 1 у розмірі,
визначеному на момент закінчення
будівництва житлового будинку
невідкладно після отримання вимоги.

Як вбачається із рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, відповідачем ОСОБА_1
отримано вимогу 18.04.2014року.

Пунктом 4 договору від 20.03.2006року на
будівництво житла, передбачено, що у
випадку неповернення стороною 2
(ОСОБА_1) коштів у повному обсязі,
затрачених на будівництво
індивідуального житлового будинку,
право власності на документацію, майно
та роботи вказані у п.1 цього договору
переходять до сторони 1 (ОСОБА_3).

29.09.2009р. ТзОВ «Міське бюро технічної
інвентаризації» виготовило технічний
паспорт на індивідуальний житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 326,6
кв.м., житловою - 119,6 кв.м. Власником
зазначено ОСОБА_1

Дані обставини визнані сторонами та в
силу ч. 1 статті 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання про обґрунтованість
позовних вимог, підтвердження їх
матеріалами справи та необхідність
задовольнити позовні вимоги з
наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із вимогами ст. ст. 526, 529
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Позивачем умови договору виконано
повністю. Відповідачем не представлено
суду жодних доказів щодо належного
виконанням ним умов договору.

Згідно статті 177 ЦК України, об'єктами
цивільних прав є, зокрема, майнові
права.

Відповідно до вимог ст. 190 ЦК України,
майном як особливим об'єктом
вважається окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки.

В силу вимог ст. 3 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», майновими правами, які можуть
оцінюватись, визнаються будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами прав власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги.

Таким чином, законодавець не ототожнює
права власності на нерухоме майно і
майнові права на нерухоме майно, адже
вони за своєю правовою суттю є
відмінними один від одного.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 повністю
виконав умови договору (здійснив
будівництво будинку за свої кошти), а
ОСОБА_1 не виконав (не повернув кошти),
на підставі п. 4 Договору від 20.03.2006р. у
позивача виникли майнові права на
об'єкт будівництва, а саме, на
незавершений індивідуальний житловий
будинок АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону
та встановленні обставини справи, суд
вважає, що у даному випадку має місце
порушення відповідачем прав позивача,
які підлягають захисту шляхом визнання
за ним майнових прав на незавершений
індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 215, 218, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст.177, 190, 526, 529 Цивільного
кодексу України, ст.3 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
оціночну діяльність в Україні», суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
майнових прав на незавершений
будівництвом житловий будинок -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 майнове право на
незавершений будівництвом
індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом .

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий
П.Я.Стельмащук