інстанції Журавський В.В.Провадження №
22-ц/780/3930/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді:
Яворського М.А.,

суддів:
Верланова С.М., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:
Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Бориспільське
міськрайонне управління юстиції у
Київській області, Бориспільська
міська державна нотаріальна контора
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом у
відповідності до норм ст.1301 ЦК України
та просив визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
ім'я відповідачки, видане 24.10.2011 р.
державним нотаріусом Бориспільської
міської державної нотаріальної
контори Київської області ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі № 2-1539,
спадкова справа № 385/2009.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що він є власником ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом, що
видане 10 червня 1997 року Бориспільською
міською державною нотаріальною
конторою серії ААК№088677.

Власником іншої ? частини після смерті
ОСОБА_4 став його батько та чоловік
останньої ОСОБА_5, також як спадкоємець
першої черги за законом на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, що видане 10 червня 1997 року
Бориспільською міською державною
нотаріальною конторою серії ААК№088624.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом та технічного паспорту від
23.07.1996 року загальна площа будинку
становила 72,7 кв.м, а житлова площа 46.2
кв.м. , при цьому кожному із спадкоємців
у власність перейшло по 36,35 кв.м.

Проте, між ним та ОСОБА_5 було досягнуто
згоди щодо порядку користування
будинком, відповідно до якого йому у
володіння перейшла частина будинку
площею 27,2 кв.м, а ОСОБА_5 відповідно 45,5
кв.м.

Протягом 1999-2009 років ним було здійснено
добудову до своєї частини будинку
площею 70,4 кв.м., внаслідок чого загальна
площа належної йому частини будинку
збільшилась до 97,6 кв.м, а відповідно
збільшилась і його частка в будинку.

Його батьком ОСОБА_5 було здійснено
внутрішнє переобладнання своєї
частини будинку, яка після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 останнього на підставі
заповіту перейшла до сестри позивача
ОСОБА_1, відповідачки по справі.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24.11.2010 року за ним визнано право
власності на добудову до належної йому
? частини житлового будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 46,4 кв.м.

Після набрання вказаним рішенням суду
чинності відповідач звернулась до
нотаріуса та отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на ?
частину житлового будинку за
вищезазначеною адресою, що залишилась
після смерті його батька ОСОБА_5, однак,
нотаріусом помилково було зазначено,
що спадкове домоволодіння складається
з житлового будинку загальною площею
144,2 кв.м, тобто з площею добудов
здійснених ним до своєї ? частини
житлового будинку, тому вважає, що
помилково допущені нотаріусом в
описовій частині спадкового майна
неточності, є такими, що порушують його
права, як власника цього майна.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1,
видане 24.10.2011 року державним нотаріусом
Бориспільської міської державної
нотаріальної контори Київської
області ОСОБА_3, зареєстрованого в
реєстрі № 2-1539, спадкова справа № 385/2009
та стягнено з відповідачки на користь
позивача сплачений ним при подачі
позову судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Повернуто ОСОБА_2 надлишково сплачений
ним 13.12.2013 року при подачі позову
судовий збір в розмірі 988, 40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення
міськрайонного суду як незаконне та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що суд не врахував ту
обставину, що будинок перебуває у
спільній частковій власності без
виділення часток і значиться за одним
реєстраційним номером, тому нотаріус
зазначив у свідоцтві про право
власності, що саме знаходиться на
земельній ділянці, а отже, вважає
висновки суду такими, що не
відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися до
судової зали, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є власником ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 10.06.1997 року,
яке видано після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
його матері ОСОБА_4 державним
нотаріусом Бориспільської міської
державної нотаріальної контори ОСОБА_6,
спадкова справа № 138, зареєстровано в
реєстрі за № 502.

Того ж дня, батьку позивача ОСОБА_5, як
чоловіку померлої, нотаріусом було
видано свідоцтво про право власності
на іншу ? частину спадкового
домоволодіння як на долю у спільному
майні подружжя (реєстровий № 500,
спадкова справа №138).

Згідно даних правовстановлюючих
документів житлова площа спадкового
будинку становила 46,2 кв.м, а згідно
технічного паспорту на домоволодіння
Бориспільського МБТІ від 23.07.1996 року
загальна площа будинку становила 72,7
кв.м.

Таким чином, частина із загальної площі
в житловому будинку кожного із
співвласників становила 36,35 кв.м, де
житлова - 23,1 кв.м.

Рішенням виконкому Бориспільської
міської ради № 67 від 09.02.1999 року
позивачу та його батьку ОСОБА_5 було
надано дозвіл на внутрішнє
переобладнання будинку та здійснення
відповідної добудови.

Протягом 1999-2009 року позивач здійснив
добудову до своєї частини будинку, що
згідно даних бюро технічної
інвентаризації складається з
приміщень під номерами: 2-1 пл. 3,1 кв.м, 2-1
пл. 18,0 кв.м, 2-4 пл. 4.4 кв.м, 2-5 пл. 18,4 кв.м, 2-6
пл. 26,5 кв.м, а всього загальною площею 70,4
кв.м.

Таким чином, з урахуванням частки
позивача у спільному з його батьком
майні, а також тих приміщень, які
відійшли в користування позивача в
спадковому будинку та приміщень, які
були збудовані ним у складі добудови до
будинку, загальна (сумарна) площа
належного йому нерухомого майна
фактично становить 97,6 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_5
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1 від 15.10.2009 р.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 склав
заповіт на корить сестри позивача,
відповідача по справі, у зв'язку з чим
було видано спірне свідоцтво про право
на спадщину за заповітом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
спірне свідоцтво про право на спадщину
за заповітом є незаконним, оскільки
воно видане на ту частину майна, що не
увійшла до спадкової маси на час
відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції з наступних підстав.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

В силу ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

А часом відкриття спадщини, відповідно
до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, є день
смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем протягом 1999 - 2009 років
здійснювалися добудови до його частини
будинку.

24.11.2010 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області
ухвалив рішення, яким визнано за ОСОБА_2
право власності на нерухоме майно -
добудову до належної його ? частини
будинку по АДРЕСА_1, яка згідно
поверхового плану складається з
приміщень: ганок 2-1 пл. 3,1 кв.м, коридор 2-1
пл. 18,0 кв.м, убиральні 2-4 пл. 4,4 кв.м, кухні
2-5 пл. 18,4 кв.м та кімнати 2-6 пл. 2,5 кв.м.,
тобто окремо визнана за ним на праві
власності як нерухоме майно (а.с.9).

Після набрання рішенням суду законної
сили, а саме 24.10.2011 року державний
нотаріус Бориспільської міської
державної нотаріальної контори видав
ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, що зареєстровано в
реєстрі за № 2-1539, спадкова справа №
385/2009 (а.с 14).

Згідно даного свідоцтва, спадщина, на
яку воно видано, складається з ? частини
житлового будинку з відповідною
частиною господарсько-побутових
будівель та споруд під АДРЕСА_1,
належної померлому ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя від
10.06.1997 року, зареєстрованого в реєстрі
під № 500 та 17.06.1997 року Бориспільським
МБТ1.

В описовій частині спадкового майна
нотаріусом помилково вказано, що
спадкове домоволодіння складається з
житлового будинку (погріб)/дерево
обкладене цеглою/ житловою площею 78,9
кв.м., загальною площею 144,2 кв.м,
зазначений на плані літерою «А-І, Л» та
господарсько-побутові будівлі та
споруди: сарай /шлакоблок/ «Б»,
убиральня /дерево/ «В», гараж (погріб)
«Ж,З», убиральня /цегла/ «М», навіс
/металева сітка/ «О», колодязь питний
/трубчатий/ «К», колодязь питний
/трубчатий/ «Н», яма вигрібна /цегла/
«Р», огорожа /мет.профіль/ «№1,3», літній
душ /сталь листова/ «Т». Вартість
спадкового майна нотаріус зазначив
посилаючись на витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
КП «Бориспільське бюро технічної
інвентаризації» 19.07.2011 року за № 30661431, в
сумі 246380,50 грн.

Згідно ч.1 ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід або припинення
підлягають державній реєстрації.

Отже, виходячи з вищезазначеного, до
складу спадщини увійшло право
власності ОСОБА_5 на нерухоме майно, і
відповідно до спадкової маси увійшла
лише та частина житлового будинку, яка
у встановленому законом порядку була
зареєстрована на праві власності. А як
свідчить технічна документація на
житловий будинок, на момент смерті
спадкодавця спірна добудова не була
введена в експлуатацію, узаконена та
зареєстрована на праві власності.

Таким чином, спадкування житлового
будинку повинно було здійснюватись у
стані, що існував на 1997 рік, тобто на час
набуття ОСОБА_5 права власності. Згідно
технічної документації на житловий
будинок станом на 1997 рік, спірної
добудови на плані не було, оскільки
дозвіл на її будівництво та саме
будівництво здійснювалось у період з
1999 по 2009 рік та фактично закінчено було
вже після смерті ОСОБА_5, дана обставина
була встановлена Бориспільським
міськрайонним судом Київської області
під час розгляду іншої цивільної
справи № 2-2379/2010 року та визнана
відповідачем, а тому в силу вимог ст.61
ЦПК України не підлягає доказуванню.

Це підтверджується також і договором
про порядок володіння та користування
спільним майном, що укладений між
позивачем та відповідачем і
посвідчений приватним нотаріусом
Бориспільського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий № 486 (а.с.15), за яким у
володіння і користування позивача
відійшла належна йому частина в
спадковому житловому будинку, що
складається із двох кімнат та добудова,
право на яку виникло у позивача на
підставі рішення суду.

Незважаючи на це, відповідач отримала
та надала нотаріусу документ - витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданий КП «Бориспільське бюро
технічної інвентаризації» 19.07.2011 року
за № 30661431, в якому було вказано
загальну площу спільного житлового
будинку з урахування площі належної
позивачу за рішенням суду добудови.

При цьому, відповідачу було відомо про
рішення Бориспільського
міськрайонного суду від 24.11.2010 року та
відповідно про той факт, що саме за
позивачем визнано право власності на
добудову, а отже вона не могла не знати,
що площа даної добудови увійшла до
загальної площі житлового будинку,
однак про дану обставину нотаріуса не
повідомила, а нотаріус не звернула
увагу, що право власності на це майно
виникло вже після смерті спадкодавця
та відповідно не була повідомлена про
існування вищевказаного рішення суду.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України,
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Як вбачається, на час відкриття
спадщини ні переобладнання, ні належна
позивачу добудова не були добудовані,
не були введені в експлуатацію,
оформлені та зареєстровані в органі
БТІ на праві власності, тобто
узаконені, тому дана добудова є
виключно власністю позивача та не
входить до складу спадкової маси
померлого батька ОСОБА_5

Згідно до абз.4 ст.117 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
згідно Наказу Міністерства юстиції
України №18/5 від 14.06.1994 р., якщо до складу
спадкового майна входить жилий будинок
та інше нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), державний нотаріус вимагає,
крім правовстановлюючого документа,
витяг з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, а в місцевостях, де
інвентаризація не проводилась -
довідку виконавчого комітету
відповідної ради народних депутатів.

Тому, враховуючи вищевикладене,
нотаріус при оформленні свідоцтва про
право на спадщину повинна була
врахувати саме те майно, право на яке
було набуто і належало спадкодавцеві
на момент смерті. Тобто на житловий
будинок у стані та розмірах, що існував
на час набуття ним права власності на
нерухоме майно та на законних
підставах існував на день його смерті.

Таким чином, помилково допущені
нотаріусом в описовій частині
спадкового майна неточності у розмірі
загальної та житлової площі житлового
будинку, у складі якої площа належного
позивачу на праві власності окремо
визначеного нерухомого майна, є такими,
що порушують його права як власника
цього майна.

А отже, доводи апелянта про те, що
видане їй державним нотаріусом
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом є законним та не підлягає
скасуванню спростовується матеріалами
справи, разом із тим, що відповідачка
сама фактично визнала, що
вищезазначена добудова є власністю
позивача і спадкових прав на неї вона
не має.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Тому, враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає рішення суду
законним та таким, що ухвалене з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального законодавства, отже
апеляційна скарга підлягає відхиленню
у зв'язку із відсутністю доводів для її
скасування, а рішення - залишенню без
змін.

Керуючись ч.1 ст.182, ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1301 ЦК
України, ст.ст. 60, 61, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя :

М.А.Яворський

судді:

С.М.Верланов

В.О.Фінагєєв