РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2027/13141/12

2/643/337/13

2/643/50/14

01.08.2014 року Московський районний суд
м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А.,
за участю секретаря Мещерякової О.В.,
розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
визначення порядку користування
квартирою, за зустрічним позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
треті особи - Управління служб у
справах Дітей департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, Московський районний
відділ у місті Харкові Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
про стягнення грошової компенсації
вартості частини квартири, припинення
права власності на частину квартири,
визнання особи такою, що втратила право
користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі за первісним позовом
звернулися до суду з позовом, в якому з
урахуванням неодноразових уточнень
остаточно просять суд визначити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1 (далі - Квартира) та виділити
ним у користування житлову кімнату
площею 13,1 кв.м.

В обґрунтування первісного
позову зазначили, що вони є
співвласниками Квартири. Вказана
Квартира перебуває у спільній сумісній
власності позивачів та відповідачів на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло від 31.01.2008 року. Договір між
сторонами щодо визначення розміру
часток в спільному майні не укладався.
Згідно технічного паспорту на
Квартиру, її загальна площа дорівнює 66,2
кв.м. Квартира складається з трьох
кімнат площею 16,2 кв.м., 13,1 кв.м., 15,0 кв.м.
Між співвласниками склався наступний
порядок користування Квартирою:
позивачі проживали в кімнаті площею 16,2
кв.м.; ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають в
кімнатах площею 15,0 кв.м. та 13,1 кв.м. При
цьому ОСОБА_6, ОСОБА_7 проживають в іншій
квартирі за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_5
також проживає окремо з новою сім'єю. В
зв'язку з тим, що між позивачами та
відповідачами раніше виникали
непорозуміння з приводу користування
Квартирою, позивачі звернулися до суду
з дійсним позовом.

Відповідачі звернулись до суду із
зустрічним позовом, в якому просять
стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_7, на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 у рівних долях
грошову компенсацію вартості 2/7
частини Квартири у розмірі вартості
зазначеної частини; припинити право
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на 2/7 частин
вказаної Квартири; визнати ОСОБА_1,
ОСОБА_2 такими, що втратили право
користування Квартирою.

В обґрунтування зустрічного
позову зазначили, що після розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, останній
одружився з іншою жінкою та має в цьому
шлюбі дитину. Враховуючи наведене, в
спірній Квартирі мають право проживати
чотири родини: ОСОБА_3 з дружиною
ОСОБА_4, ОСОБА_5 разом з дружиною та
сином, ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_7, а
також ОСОБА_1 з сином ОСОБА_2 Оскільки
виділ часток позивачів в праві
власності на Квартиру в натурі є
неможливим, спільне проживання в
Квартирі позивачів та відповідачів в
кількості чотирьох родин також є
неможливим, а частки позивачів за
первісним позовом є незначними,
останнім має бути виплачена грошова
компенсація вартості їх часток.

В судовому засіданні позивачі за
первісним позовом, їх представник
підтримали уточнені позовні вимоги та
доводи, викладені в первісному позові.
Зазначили, що в остаточній редакції
позовних вимог не просять визначати їх
частки в праві спільної сумісної
власності на Квартиру. Зустрічний
позов не визнали, зазначивши, що не
мають іншого житла та позбавлення їх
права власності на Квартиру
порушуватиме їх права та інтереси. Крім
того, ОСОБА_1 зазначила, що проживає в
спірній Квартирі та відповідачі
перешкоджають її вільному
користуванню Квартирою. В зв'язку з
наведеним заперечувала пояснення
відповідачів, їх представника відносно
того, що вона в Квартирі фактично не
проживає.

Позивачі за зустрічним позовом,
їх представник в судовому засіданні
первісний позов не визнали. В
обґрунтування заперечень зазначили, що
ОСОБА_1 в Квартирі фактично не проживає,
а її сину ОСОБА_2 не перешкоджають у
проживанні в Квартирі, в зв'язку з чим
відсутній спір між сторонами щодо
порядку користування Квартирою, а
відтак - відсутні підстави для
звернення до суду з первісним позовом.
Зустрічний позов просили задовольнити,
зазначивши при цьому, що не мають
наміру щодо виселення неповнолітнього
ОСОБА_2 з вказаного житла.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явились, надали суду
заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином
позивача за первісним позовом ОСОБА_1
та відповідача за первісним позовом
ОСОБА_5, що підтверджується даними
Свідоцтва про народження НОМЕР_1 та не
заперечувалось сторонами по справі.

Спірна Квартира має загальну
площу 66,2 кв.м. та складається з трьох
кімнат площею 16,2 кв.м., 15,0 кв.м., 13,1 кв.м.

Як встановлено судом із Свідоцтва
про право власності на житло від 31.01.2008
року, реєстраційний номер 5-А-08-299339, а
також рішення Московського районного
суду м. Харкова від 25.06.2013 року, яке
набрало законної сили, 6/7 частин
вказаної Квартири належать на праві
спільної сумісної власності позивачам
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/7 частина
Квартири належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_5.

З метою встановлення можливих
варіантів визначення порядку
користування Квартирою судом за
клопотанням позивачів за первісним
позовом призначено судову
будівельно-технічну експертизу по
справі.

Згідно висновків вказаної
експертизи № 9035 від 29.11.2013 року,
визначити порядок користування
трикімнатною квартирою площею 66,2 кв.м.,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1, яка
складається з трьох кімнат площею 16,2
кв.м., 15,0 кв.м, 13,1 кв.м. загальною
житловою площею 44,3 кв.м., та виділити в
користування ОСОБА_1 та її
неповнолітньому сину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, кімнату з балконом площею
16,2 кв.м по фактичному порядку
користування не надається можливим.
Виділити в користування ОСОБА_1 та її
неповнолітньому сину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, кімнату з балконом площею
15,0 кв.м. у вказаній квартирі не
надається можливим. Можливих варіантів
визначення порядку користування
вказаною квартирою немає. Можливих
варіантів визначення порядку
користування вказаною квартирою з
урахуванням доводів відповідача за
первісним позовом щодо необхідності
виділення окремої кімнати з балконом
співвласнику ОСОБА_5, який проживає з
малолітнім сином ОСОБА_11, а також
виділення окремої кімнати з балконом
співвласникам ОСОБА_6 та її малолітній
дочці ОСОБА_7, немає.

Згідно ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається з вказаних вище
положень ЦК України, чинним
законодавством України передбачено
право співвласника на визначення
певного порядку користування спільним
майном та виділення йому у володіння та
користування частини спільного майна в
натурі, лише щодо майна, яке є об'єктом
права спільної часткової власності.

Між тим вимога щодо визначення
часток позивачів за первісним позовом
у праві спільної сумісної власності на
Квартиру сторонами не заявлялась.

Крім зазначеного, суд також
враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України
у разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Враховуючи наведене, частки
позивачів за первісним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 у праві власності на Квартиру в
разі їх визначення дорівнюватимуть по
1/7 частині кожному, якщо інше не буде
встановлено домовленістю між
співвласниками або законом.

Як встановлено судом з вказаного
вище висновку експертизи, на 2/7 частини
Квартири припадає загальної площі 18,91
кв.м., в тому числі по житловій площі 12.65
кв.м.

В остаточних позовних вимогах
ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять виділити ним у
користування житлову кімнату площею 13,1
кв.м.

Таким чином, в разі задоволення
первісних позовних вимог площа
кімнати, яка буде виділена в
користування позивачам за первісним
позовом, перевищуватиме частину
Квартири в натурі, яка припадає на 2/7
частини Квартири.

Як вбачається з роз'яснень,
викладених в Постанові Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", при поділі
жилого приміщення за вимогою члена
сім'ї наймача йому може бути виділено
ізольоване жиле приміщення розміром
меншим за жилу площу, що припадає на
нього.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що позивачами за первісним
позовом всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК
України не доведено, що запропонований
ними порядок користування Квартирою не
порушуватиме права відповідачів за
первісним позовом, в тому числі ОСОБА_5,
частка якого в праві власності на
Квартиру згідно рішення суду дорівнює
1/7, на володіння та користування
належним їм майном.

Вимог щодо визначення часток
співвласників у праві власності на
Квартиру, перерозподіл ідеальних
часток співвласників у відповідності
до можливих варіантів користування
Квартирою та сплату грошової
компенсації вартості частки майна, що
підлягає перерозподілу між
співвласниками, позивачі за первісним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 не заявляли

За таких обставин, оцінюючи
зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд не вбачає підстав для
задоволення первісного позову.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості зустрічних позовних
вимог, суд керується наступним.

Згідно ст. 365 ЦК України, яка
регулює відносини з припинення права
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо: 1)
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 356, 368 ЦК України
спільною частковою власністю є
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Спільною сумісною
власністю є спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності.

Таким чином, законодавством
України передбачено можливість
припинення права особи на частку у
майні, що належить їй на праві спільної
часткової власності.

Між тим, як встановлено судом,
частки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
праві спільної власності на Квартиру
не визначені. Вимоги щодо визначення їх
часток у праві спільної сумісної
власності на Квартиру ані позивачами
за первісним позовом в його остаточній
редакції, ані позивачами за зустрічним
позовом, не заявлялись.

Позивачі за зустрічним позовом
будь-які грошові кошти в якості
компенсації вартості часток ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на депозитний
рахунок суду не вносили.

З даних, отриманих від
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції
Харківської області, судом
встановлено, що інше житло на праві
власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не зареєстровано.

За таких обставин підстави для
задоволення зустрічного позову
відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215
ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні первісного позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Крівцов Д.А.