АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-9553
Головуючий у 1-й інстанції - Мальченко
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 серпня 2014 року. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

СаліховаВ.В.

при секретарі
Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 16 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Київської міської ради, треті особи:
Головне управління Держземагентства у
м. Києві, Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
визнання права власності на земельну
ділянку та зобов'язання здійснити
реєстрацію речового права на нерухоме
майно,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 16 червня 2014 року відмовлено
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Київської міської ради про визнання
права власності на земельну ділянку
площею 0,10 Га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та зобов'язання здійснити
реєстрацію речового права на нерухоме
майно.

Суд стягнув ОСОБА_4 на користь держави
недоплачену суму судового збору у
розмірі 3 411 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
через свого представника ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі (а.с.132-139).

Суд ухвалив розглядати справу у
відсутність позивача, його
представника та третіх осіб, належним
чином повідомлених про місце та час
розгляду справи (а.с.149-153), відхиливши
клопотання ОСОБА_3 про відкладення
розгляду справи від 6 серпня 2014 року,
оскільки вказана стороною позивача
причина неявки у судове засідання -
необхідність у додатковому часі для
підготовки додаткових пояснень у
справі у зв'язку з наявністю постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 25 липня 2014 року, з огляду на
зміст указаної постанови, не може бути
визнана апеляційним судом поважною, а
відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
неявка сторони, належним чином
повідомленої про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника Київської
міської ради - Безносик А.О., яка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

25 грудня 2007 року позивач звернувся до
Київського міського голови з заявою
про надання йому безоплатно у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд у деснянському
районі м. Києва у межах норм
безоплатної приватизації.

На розгляді пленарного засідання
Київської міської ради, у
відповідності до діючого
законодавства та існуючого механізму
оформлення прав на землю юридичними
особами та громадянами, проект рішення
про передачу позивачу земельної
ділянки площею 0,10 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:62:512:0014, не перебував та рішення
про передачу або відмову в наданні
спірної земельної ділянки позивачу не
приймалось.

За встановлених обставин, ураховуючи
положення ст. ст. 9, 81, 116 Земельного
кодексу України, ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», районний суд прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення заявленого
позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи, і, як наслідок, до
неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо відсутності правових підстав для
задоволення заявленого позову повно та
послідовно викладені у мотивувальній
частині оскаржуваного рішення
(а.с.125-127). Указані висновки базуються на
письмових доказах та узгоджуються із
положеннями матеріального закону, яким
урегульовані спірні правовідносини.

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга представника позивача не
містить. За своїм змістом апеляційна
скарга представника позивача
переважно є викладом обставин справи з
позиції сторони позивача та викладом
обґрунтування заявлених позовних
вимог (а.с.133-137).

Посилання апеляційної скарги на те, що
позивачем було надано суду належні
докази того, що проект відведення
земельної ділянки був розроблений
відповідно до норм Земельного кодексу
України, усі висновки були отримані
належним чином та був підготовленим з
боку відповідача проект Рішення
Київради з погоджувальними підписами
відповідних керівників, не можуть бути
прийняті апеляційним судом у якості
підстав для визнання за позивачем
права власності на земельну ділянку
виходячи з наступного.

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК
принципу диспозитивності цивільного
судочинства суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Із правових позицій Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяв
про перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах у справі № 6-14цс13
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 24
квітня 2013 р.), які відповідно до ч.1 ст.
360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх судів
України, вбачається таке.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Правові підстави набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності визначено ч. 1 ст.
116 ЗК України. Такими підставами є
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, передбачених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Видача державного акта на право
власності на земельну ділянку без
визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК
України) підстави є неправомірною, а
державний акт, виданий з порушеннями
вимог статей 116, 118 ЗК України, -
недійсним.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України
рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про передачу
у власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Таким чином, з огляду на зміст правових
позицій Верховного Суду України у
сукупності з положеннями ч.10 ЗК України
в редакції Закону № 1702-VI від 05.11.2009 про
те, що відмова органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення клопотання без розгляду
можуть бути оскаржені до суду, та
положеннями ст. 11 ЗК України про те, що у
разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку, порушене право підлягає
поновленню судом шляхом визнання
відмови у передачі земельної ділянки у
власність неправомірною та
зобов'язання органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування
прийняти рішення про передачу
земельної ділянки у власність або
шляхом визнання бездіяльності
(залишення клопотання без розгляду)
неправомірною та зобов'язання органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування розглянути заяву.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду про
відсутність правових підстав для
задоволення позову відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 16 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

В.В.
Саліхов