Справа № 541/3276/13-ц
Номер провадження 2/541/52/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року. Миргородський
міськрайонний суд Полтавської області
в складі : головуючого - судді Чернюк
В.Д.,

при секретарях: Міщанін Т.М.,
Олешко Н.А.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миргороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку
спадкування ,-

в с т а н о в и
в :

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання права власності на житловий
будинок та земельні ділянки в порядку
спадкування за законом, посилаючись на
те, що після смерті його сестри ОСОБА_8.,
в м. Миргороді відкрилася спадщина на
житловий будинок та земельні ділянки,
набуті в шлюбі сестрою та її чоловіком.
При зверненні до органів нотаріату з
заявою про наміри спадкувати, позивачу
стало відомо, що спадкоємцем на частину
майна померлої сестри за її заповітом є
відповідачка ОСОБА_3. Оскільки частка
спадкового майна сестри не визначені, а
постановою державного нотаріуса йому
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину після померлої
сестри з тих підстав, що будинок не
входить до складу спадщини сестри, він
звернувся в суд з даним позовом.

Під час перебування даної справи в
провадженні суду позивачем свої
позовні вимоги неодноразово
уточнювалися шляхом подачі
відповідних письмових заяв / т.1, а.с. 94 -
96, 258 - 259 /.

В подальшому стороною позивача
заявлено про відмову від позовних
вимог в частині визнання за позивачем
права власності на частину земельної
ділянки в порядку спадкування і така
відмова прийнята судом з
постановленням відповідної ухвали / т.2,
а.с. 23 /.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_2- ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які
діють на підставі відповідних
довіреностей / т.1, а.с. 62, 228 /, уточнений в
червні 2014 року позов підтримали,
просили задовольнити його, пояснивши,
що за життя рідна сестра позивача
ОСОБА_8, перебуваючи у шлюбі зі своїм
чоловіком, набули право спільної
сумісної власності на житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_1, хоча
відповідне право було зареєстроване
тільки за її чоловіком. За життя сестра
позивача склала заповіт на ім'я
відповідачки ОСОБА_3, яким відповідна
частка згаданого житлового будинку не
була охоплена. З цих підстав позивач
ОСОБА_2, як спадкоємець другої черги,
має право на спадкування частини
житлового будинку, на яку мала право
ОСОБА_8.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_1, що діє на підставі відповідної
довіреності / т.1, а.с. 107 /, вона ж
представник відповідачки ОСОБА_4
відповідно до довіреності / т.1, а.с. 108 /,
уточнений позов не визнали,
заперечували проти нього і просили
відмовити у його задоволенні.

З пояснень сторони відповідачів
вбачається, що ОСОБА_2 не має права на
спадкування після померлої сестри.
Крім того, спірний спадковий будинок
був зареєстрований виключно у
власності ОСОБА_9 - чоловіка сестри
позивача, яка таку спадщину не
прийняла. З цих підстав згаданий
будинок не входить до складу спадщини
померлої ОСОБА_8 і за заповітом ОСОБА_9
має спадкуватися ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін і їх
представників, дослідивши письмові
докази по справі та проаналізувавши їх
в сукупності, оглянувши оригінали
окремих документів, наданих на засадах
змагальності та диспозитивності, суд
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
обгрунтувань.

Як встановлено судом на основі аналізу
наданих письмових доказів, позивач
ОСОБА_2, після вступу в шлюб, набув
зазначене прізвище / т.1, а.с. 66 / та є
рідним братом ОСОБА_8, оскільки вони
мають спільних батьків / т.1, а.с. 65, 97, 98,
110, 209, 210, 226, 227, 246 /.

Сестра позивача ОСОБА_8 з 30 квітня 1954
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_9, що підтверджується
копією свідоцтва про їх одруження та
відомостями, які містяться у копіях
паспортів згаданих осіб / т.1, а.с. 128, 127,
175 /.

В період зареєстрованого шлюбу, а саме
12 квітня 1991 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на
підставі договору купівлі - продажу
придбали житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1 /
т.1, а.с. 220 - 221 /.

В подальшому рішенням № 125 виконавчого
комітету Миргородської міської ради
від 15 травня 1991 року ОСОБА_9 надано
дозвіл побудувати новий будинок по
АДРЕСА_1 / т.1, а.с. 222 / та після завершення
будівництва / т. 1, 182 - 183 /, 29 вересня 1995
року на ім'я цього забудовника видано
Свідоцтво № 45 про право особистої
власності на забудову / т.1, а.с. 181, 223 /.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

З огляду на викладене, зважаючи на те,
що житловий будинок по АДРЕСА_1
подружжям ОСОБА_9 був набутий в період
їх не припиненого зареєстрованого
шлюбу, слід прийти до висновку про те,
що ця нерухомість є спільною сумісною
власністю цього подружжя, а відтак
кожному з них належало право власності
по ? частині на це домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
його смерть / а.с. 7 /.

За життя він залишив заповіт на ім'я
ОСОБА_3, яким заповідав тій належний
йому житловий будинок і земельні
ділянки / т. 1, а.с. 132 /. Дружина
спадкодавця ОСОБА_8 відмовилася від
спадкування після свого померлого
чоловіка, маючи право на обов'язкову
частку в спадщині, подавши письмову
заяву до органів нотаріату / т. 1, а.с. 126 /.

При житті ОСОБА_8 склала заповіт на ім'я
відповідчки ОСОБА_3, за яким заповідала
тій належний їй житловий будинок і
земельні ділянки, що знаходяться в
АДРЕСА_2 тобто конкретне майно. Інше
майно та право на майно цим заповітом
не охоплені / т.1, а.с. 165, зворотня
сторона /.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року спадкодавець ОСОБА_8
померла, в наслідок чого відкрилася
спадщина / т. 1, а.с. 8, 165 /.

Згідно до ст. 1222 ч. 1 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини.

Статтею 1223 частинами 1 та 2 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2, являючись спадкоємцем
другої черги за законом відповідно до
ст. 1262 ЦК України, звернувся з письмовою
заявою до органів нотаріату з наміром
спадкувати після померлої сестри / т.1,
а.с. 10, 162, зворотня сторона /.

Проте, постановою державного нотаріуса
від 02 квітня 2014 року позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину після померлої
рідної сестри з посиланням на те, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 не входить
до складу її спадщини / т. 1, а.с. 218 /.

За переконанням суду така постанова не
узгоджується з положеннями ст. 22
Кодексу про шлюб та сім'ю України, за
якою майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

Зважаючи на це позивач ОСОБА_2, як
спадкоємець другої черги за законом,
має право на спадкування після
померлої сестри того її майна, яке нею
набуте в зареєстрованому шлюбі та яке
не охоплене її заповітом, а отже
заявлений ним позов в цій частині
підлягає до задоволення з визначенням
частки спадкового майна ОСОБА_8 у виді ?
частини права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_8 на
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

Позивач просить визнати за ним право
власності в порядку спадкування на ?
частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
сестри.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене суд не вправі
виходити за межі заявлених позивачем
позовних вимог.

Від заявленого позову до ОСОБА_4 / т.1,
а.с. 4 - 6, 41, 46 - 48 / позивач ОСОБА_2 не
відмовлявся. Між тим, в супереч
положенням ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у
строки, імперативно встановлені ст. 27 ч.
2 ЦПК України, стороню позивача суду не
надано належних і допустимих доказів
порушення, невизнання або оспорювання
його прав цією відповідачкою. З цих
підстав у задоволенні заявленого до
неї позову слід відмовити.

Згідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Стороною позивача підтверджено сплату
судового збору в загальній сумі 1132
гривень 06 копійок / т.1, а.с. 1 - 3, 275 /.

Оплата позивачем послуг бюро технічної
інвентаризації за проведення
технічної інвентаризації спадкового
майна / т.1, а.с. 257, 260 / в загальній сумі 732
гривни 16 копійок не є судовими
витратами, виходячи зі змісту ст. 79 ЦПК
України. З цих підстав такі витрати не
підлягають стягненню на користь
позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 60, 62, 64, 79, 88, 208, 209,
214, 215 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220,
1222, 1223, 1258, 1262 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визначити частку спадкового майна
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у
виді ? частини права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_8 на
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_8, право власності на ?
частину будинковолодіння за адресою:
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування судових витрат
по оплаті позову судовим збором 1132
(одну тисячу сто тридцять дві) гривни 06
копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2,
включаючи і до ОСОБА_4, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Миргородський міськрайонний
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення в цей же
термін - з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду
Чернюк В.Д.