Справа № 610/3139/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року Балаклійський районний суд
Харківської області в складі:

головуючого - судді Феленка Ю.А.,

при секретарі - Петровій І.В.,

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3,
Борко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балаклія
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Зміївської міської
ради Харківської області, 3-ті особи:
ТОВ «Консультаційний сервісний центр
«Гудвіл», Відділ Держземагенства в
Зміївському районі Харківської
області, реєстраційна служба
Зміївського районного управління
юстиції в Харківській області, про
визнання рішення та державного акту на
землю недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися з позовом до
відповідачів в якому просили: визнати
недійсним рішення Зміївської міської
ради Харківської області № 13 від 30.08.2012
року «Про затвердження ОСОБА_5
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1»;
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 917810, виданий 23.10.2012 року на
ім'я ОСОБА_5, а також визнати недійсним
акт погодження меж земельної ділянки
(без дати).

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що вони є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_2. За вказаним домоволодінням
закріплено земельну ділянку, площею
0,1243 га. По сусідству з ними
розташований будинок АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_5, якою на даний момент
оформлене право власності на земельну
ділянку. При виготовленні технічної
документації із землеустрою,
відповідачем ОСОБА_5 не було погоджено
межі земельної ділянки з ними як
користувачами суміжної земельної
ділянки. В акті погодження меж
земельної ділянки зазначено, що ОСОБА_1
відмовився, інший співвласник ОСОБА_2
взагалі до акту не включений. На
підставі фіктивного акту погодження
меж земельної ділянки Зміївською
міською радою Харківської області
прийнято рішення про затвердження
ОСОБА_5 технічної документації із
землеустрою, і остання отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку. При цьому розмір
земельної ділянки переданої у
власність ОСОБА_5 перевищено і
захоплено частину земельної ділянки
якою користуються позивачі. Вважають,
що прийнятим Зміївською міською радою
Харківської області 30.08.2012 року
рішенням № 13 порушуються їхні права як
землекористувачів.

В судовому засіданні позивачі позов
підтримали з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 проти задоволення позову
заперечував, зазначивши, що права
позивачів жодним чином не порушено,
оскільки згідно технічного паспорта
від 04.06.1992 року та договору дарування
від 02.12.2004 року розмір земельної
ділянки, якою користуються позивачі
становить 1000 кв.м., а не 1246 кв.м. як вони
зазначають. Рішенням виконавчого
комітету Зміївської міської ради від
26.05.1971 року домоволодіння по АДРЕСА_1
було розділено на два рівних
домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.
Ширина домоволодінь по червоній лінії
складала по 18,6 м. На сьогоднішній день
ширина домоволодіння позивачів
складає 19,17 м., і вона була збільшена
саме за рахунок землі ОСОБА_5 Згідно
кадастрового плану, загальний розмір
обох земельних ділянок станом на 05.05.2011
року склав 0,1964 га. При цьому розмір
земельної ділянки ОСОБА_5 - 0,0937 га., а
позивачів 0,1027 га. Також представник
зазначив, що приватизація земельної
ділянки ОСОБА_5 здійснювалась
відповідно до вимог чинного
законодавства, а сам по собі факт
відмови одного із суміжних
землекористувачів в погодженні меж
земельної ділянки не може бути
підставою для відмови в затвердженні
технічної документації.

Представник відповідача Зміївської
міської ради Харківської області -
Борко А.С. проти задоволення позову
заперечував, зазначивши, що спірне
рішення Зміївської міської ради
Харківської області прийнято з
дотриманням вимог чинного
законодавства та в межах повноважень.
Права позивачів жодним чином не
порушено, оскільки це останні в різні
часи самовільно захоплювали частину
земельної ділянки ОСОБА_5, що було
встановлено комісіями при виїзді на
місце та БТІ. Крім того зазначив, що
будь-яких рішень щодо передачі у
власність або у користування ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_2 Зміївською міською радою
Харківської області не приймалось.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явилися про час та місце
його проведення були повідомлені
належним чином, просили про розгляд
справи за їх відсутності.

Вислухавши сторони, допитавши свідків
та дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто
тягар доказування лежить на сторонах
цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема передача земельних
ділянок комунальної власності у
власність громадян відповідно до цього
Кодексу.

Громадянам України за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування можуть
передаватися безоплатно у власність
або надаватися в оренду земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом (ст. 40 Земельного кодексу
України). Громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності (ст. 81 Земельного кодексу
України).

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу
України відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання
громадян, зацікавлених в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.
Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою. Підставою відмови у
погодженні проекту може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів. Після
отримання погодженого проекту
землеустрою (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Як вбачається зі ст. 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 22 Земельного кодексу України
1990 року передбачалось, що право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Аналогічне
положення містила і ст. 20 Земельний
кодексу України 1970 року.

Судовим розглядом встановлено, що
позивачам на праві спільної часткової
власності належить будинок АДРЕСА_2 (Т. 1
а.с. 6-10). Дане домоволодіння розташоване
на земельній ділянці розміром 1000 м.кв.,
що підтверджується договором
дарування від 02.12.2004 року та технічним
паспортом від 04.06.1992 року (Т. 1 а.с. 18-24).

Відповідачу ОСОБА_5 на праві власності
належить домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 03.02.1973 року (Т. 1 а.с.
122).

Рішенням виконкому Зміївської міської
ради Харківської області № 171 від 26
травня 1971 року «Про розгляд заяви гр.
ОСОБА_7» (Т. 1 а.с. 27), домоволодіння, яке
знаходиться в АДРЕСА_1 належне ОСОБА_7
було розділено на два самостійних
жилих будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. При
цьому земельну ділянку площею 2492,0 м.кв.
також розділено порівну по 1246,0 м.кв.

Згідно схематичного плану земельних
ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, їх ширина
по червоній лінії складала по 18,6 м. (Т. 1
а.с. 125).

Як зазначили позивачі, межа їхньої
земельної ділянки з суміжною земельною
ділянкою АДРЕСА_3 ніколи не змінювалась
та жодних спорів щодо її визначення
вони не мають.

Також сторони підтвердили, що розмір
обох земельних ділянок АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 декілька разів зменшувався за
рахунок скорочення їх довжини,
загальна ширина при цьому залишалась
незмінною.

З метою визначення меж земельних
ділянок ОСОБА_5 було замовлено у ФОП
ОСОБА_8 кадастровий план земельних
ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Згідно вказаного кадастрового плану
землеволодіння, розмір земельної
ділянки АДРЕСА_1 склав 0,0937 га., при цьому
ширина ділянки по червоній лінії
склала 19,46 м. Розмір земельної ділянки
АДРЕСА_2 склав 0,1027 га., ширина ділянки по
червоній лінії склала 19,17 м. (Т. 1 а.с. 128).

Як пояснив в судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_5 та
підтвердив представник відповідача
Зміївської міської ради Харківської
області, збільшення ширини земельної
ділянки ОСОБА_5 відбулось за рахунок
проходу між земельними ділянками
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4. Збільшення ж
земельної ділянки АДРЕСА_2 відбулось за
рахунок земельної ділянки АДРЕСА_1.

Зазначені факти також підтвердила в
судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка є
донькою відповідача ОСОБА_5

Розглянувши графічні матеріали,
виконані ФОП ОСОБА_8, Зміївська міська
рада Харківської області своїм
рішенням № 16 від 27.09.2011 року надала
дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення зовнішніх меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку площею 0,0937 га. для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Проект землеустрою було виготовлено
ТОВ Консультаційний сервісний центр
«Гудвіл» на підставі заяви ОСОБА_5 від
20.01.2012 року (Т. 1 а.с. 131).

Згідно кадастрового плану земельної
ділянки, розробленого ТОВ
Консультаційний сервісний центр
«Гудвіл», розмір та конфігурація
земельної ділянки АДРЕСА_1 аналогічні
раніше встановленим ФОП ОСОБА_8 (Т. 1 а.с.
136).

Як вбачається з акту погодження меж
земельної ділянки від 06.03.2012 року (Т. 2
а.с. 57) та підтверджується актом про
відмову у погодженні межі земельної
ділянки (Т. 1 а.с. 133) ОСОБА_1 відмовився
від погодження межі земельних
ділянокАДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Земельна ділянка АДРЕСА_1 була виділена
в натурі, що підтверджується актом
прийомки-передачі межових знаків від
06.03.2012 року (Т. 1 а.с. 132) та кресленням
перенесення меж земельної ділянки в
натуру (Т. 1 а.с. 135).

Рішенням Зміївської міської ради
Харківської області № 13 від 30.08.2012 року
ОСОБА_5 затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
площею 0,0937 га. для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с.
29), та останньою 02.10.2012 року отримано
державний акт на право власності на
зазначену земельну ділянку серії ЯМ №
917810 (Т. 1 а.с. 30).

Таким чином, оцінивши надані сторонами
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позивачами не доведено
факт зменшення їхньої земельної
ділянки АДРЕСА_2 у зв'язку з передачею у
власність ОСОБА_5 земельної ділянки
АДРЕСА_1 в тих розмірах та конфігурації,
які вказані в державному акті серії ЯМ
№ 917810. Зазначений факт також
підтверджується листом Зміївської
міської ради Харківської області №
0221/р-124 від 12.05.2011 року (Т. 1 а.с. 138) та
актом обстеження земельної ділянки від
18.03.2011 року (Т. 2 а.с. 16).

Крім того суд зазначає, що позивачами
взагалі не надано належних доказів, що
підтверджують їх право користування
земельною ділянкою, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, а також доказів про
виділення зазначеної земельної
ділянки в натуру, що є необхідною
умовою набуття права користування
земельною ділянкою.

Також, судом при вирішенні справи взято
до уваги наступне.

Статтею 144 Конституції України
передбачено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими для виконання на
відповідній території.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Слід зазначити, що спірне рішення
Зміївської міської ради № 13 від 30.08.2012
року прийняте в межах повноважень,
наданих п. «б» ст. 12, ст. 118, ч. 1 ст. 122
Земельного кодексу України.

Враховуючи вказане, суд зазначає, що
оскаржуване позивачем рішення
Зміївської міської ради № 13 від 30.08.2012
року є саме ненормативним правовим
актом індивідуальної дії органу
місцевого самоврядування, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки,
стосується прав та обов'язків
конкретних чітко визначених у рішенні
суб'єктів, яким вони адресовані -
ОСОБА_5, а відтак, жодним чином не
впливає на права та обов'язки
позивачів.

Беручи до уваги вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачами не
було доведено факту порушення їхніх
прав та інтересів в зв'язку з
прийняттям оскаржуваного рішення та
законності вимог. У зв'язку з чим суд
вважає позов необґрунтованим, не
підтвердженим матеріалами справи, а
тому таким, що не підлягає задоволенню.

Сам по собі факт неузгодження меж
земельної ділянки між позивачами та
ОСОБА_5 не може бути підставою для
визнання недійсними як самого акта
погодження меж земельної ділянки так і
оскаржуваного рішення Зміївської
міської ради Харківської області, а
відтак і оскаржуваного державного акта
на земельну ділянку.

Покази свідка ОСОБА_10 про те, що коли
вона у 1987 році шпаклювала гараж
позивачів то паркан від нього був
розташований на відстані близько 1 м.,
судом при ухвалені рішення не
приймаються, оскільки не містять
будь-яких фактичних даних, що мають
значення для справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 12, 40, 81, 118, 125, 186 Земельного Кодексу
України, ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, Зміївської міської ради
Харківської області, 3-ті особи: ТОВ
«Консультаційний сервісний центр
«Гудвіл», Відділ Держземагенства в
Зміївському районі Харківської
області, реєстраційна служба
Зміївського районного управління
юстиції в Харківській області, про
визнання рішення та державного акту на
землю недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Балаклійський районний суд
Харківської області. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ: