Справа № 0911/2542/2012
Провадження № 22-ц/779/1957/2014
Головуючий у 1 інстанції Гураш М.В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Проскурніцького П.І., Вакарук В.М.,
секретаря
Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідачів - Делятинська
селищна рада про визнання недісним
свідоцтва на право власності, визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування за законом за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області від 04
серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 04
серпня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідачів - Делятинська
селищна рада про визнання недісним
свідоцтва на право власності, визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування за законом.

Визнано недісним та скасовано
свідоцтво №743 від 09.03.1983 року про право
власності на спадкове майно -
домоволодіння АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_6.

Визнано недісним та скасовано
свідоцтво №2-627 від 08.06.2012 року про право
власності на спадкове майно - ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_5.

Визнано недісним та скасовано
свідоцтво №2-625 від 08.06.2012 року про право
власності на спадкове майно - ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної часткової власності на
спадкове майно по ? частині за кожним на
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Апелянтка подала на дане рішення
апеляційну скаргу, в якій вказала, що
судом не було обгрунтовано її та ОСОБА_4
позицію щодо застосування чи
незастосування до даних правовідносин
вимог чинного законодавства.
Задовільняючи вимоги позивачів, що ті
не пропустили строку позовної давності
на звернення до суду, суд повинен був
зауважити, що за нормами раніше чинних
основ цивільного законодавства СРСР і
союзних республік ст.. 71 ЦК України 1963
року, ст..50 ЗУ «Про власність» на
пред'явлення позову про витребування
належного громадянинові майна, інших
вимог про захист приватної власності
поширюється встановлений трирічний
строк позовної давності.

Посилання суду, що позивачі про видання
свідоцтва про право на спадщину від
09.03.1983 року на її батька ОСОБА_6 взнали
тільки в 2012 році, під час збирання
документів на оформлення спадкування
після смерті ОСОБА_7 спростовується
матеріалами справи.

З 1.01.2004 року набрав чинності нині
діючий ЦК України . Позов до суду ОСОБА_2
та ОСОБА_7 пред'явили тільки в серпні 2012
року - через 8 років після його введення.
Дане має суттєве значення , оскільки п.5
Перехідних та Прикінцевих положень ЦК
України визначено , що правила книги
шостої ЦК зас тосовуються також до
спадщини , яка відкрилася , але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом. П.6
визначено , що правила ЦК про позовну
давність застосовуються до позовів ,
строк пред'явлення яких , встановлений
законодавством, що діяло раніше не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Вимога цієї норми закону судом
проігнорована і в рішенні взагалі не
зазначено чому не дається оцінка
обставинам, що позивачі і за старим ЦК
пропустили строк позовної давності на
пред'явлення позову в суд та обставинам
вже існуючого факту прийняття спадщини
за 19 років до набрання чинності ЦК 2004
року спадкоємцями померлої ОСОБА_8.

Хибною та надуманою є позиція суду, що
її батько ОСОБА_6 не міг набути права
власності на спірне будинковлодіння,
так як нібито на час смерті своєї
матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року не проживав в будинку.

Згідно будинкової книги та повторної
довідки Надвірнянського районного
відділу управління державної
міграційної служби в Івано -
Франківській області від 7.02.2013 року
ОСОБА_6 прописаний та проживав в
житловому будинку по АДРЕСА_1 з 24.06.1962
року до дня своєї смерті, що також
стверджується і довідкою Делятинської
селищної Ради від 7.05.2012 року.

Безпідставним є твердження суду, що
ОСОБА_6 не користувався житловим
будинком та земельною ділянкою після
смерті своєї матері та перейшов з
сім'єю проживати в новий будинок на
цегельню. Такої події не було, оскільки
її батько та мати ОСОБА_4 з спірного
будинку ніколи не вибували.

Висновки суду . що його батько з сім'єю з
1976 року проживав в іншому будинку по
АДРЕСА_2 є надуманим, оскільки її батьки
постійно проживали в будинку по
АДРЕСА_1, а мати ОСОБА_4 проживала і
прописана в будинку до даного часу.

Названий житловий будинок до
експлуатації не приймався, хоча це є
обов'язковою вимогою при наявності
будівельного паспорту. Крім того,
позивачі не є власниками чи
користувачами земельної ділянки, як
обов'язкової вимоги для зведення
будівлі на ній. Суд перевищив свої
повноваження, перейнявши на себе
функції інспекції держархбудконтролю
і фактично узаконив майно, яке до
спадкової маси не належить і щодо якого
існує інша процедура його узаконення.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_8, якій
на час смерті на праві особистої
приватної власності належало
будинковолодіння АДРЕСА_1. Вказане
будинковолодіння ОСОБА_8 15 травня 1968
року заповіла своїй доньці ОСОБА_9, з
якою разом проживала до моменту своєї
смерті.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР 1963 р
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

З урахуванням чинних на день відкриття
спадщини вимог закону та тих обставин,
що померла ОСОБА_9 на час смерті ОСОБА_8
проживала з нею та фактично вступила у
володіння спадковим майном, незважаючи
на відсутність письмового звернення із
відповідною заявою до нотаріальної
контори, вчинила дії, що свідчать про
прийняття нею спадщини, передбачені
ст.. 549 ЦК УРСР, а тому прийняла спадщину
у встановленому законом порядку.

У зазначеному будинковолодінні ОСОБА_9
проживала з сином ОСОБА_7 Зазначені
обставини не заперечуються сторонами і
підтверджуються випискою з будинкової
книги, рішенням №10 Виконкому
Делятинської селищної Ради
Надвірнянського району від 8 липня 1981
року про надання дозволу на перебудову
житлового будинку по АДРЕСА_1 та актом
виносу в натуру земельної ділянки і
розбивки будівель (а.с.31,32).

Також встановлено, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 вказане
будинковолодіння успадкував син
спадкодавці - ОСОБА_7, оскільки разом з
спадкодавцем проживав у цьому будинку
і фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер і з
заявою про прийняття спадщини у
нотаріальну контору 9 квітня 2012 року
звернулись дружина ОСОБА_2 та 1 серпня
2012 року син ОСОБА_7 Проте їм стало
відомо, що будинковолодіння АДРЕСА_1 в
рівних частках успадкували 08.06.2012 року
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6

З огляду на те, що ОСОБА_8 розпорядилась
своїм майном, до якого відноситься і
спірне будинковолодіння, на користь
ОСОБА_9 на випадок своєї смерті і
остання прийняла спадщину, вступивши у
фактичне володіння спадковим майном,
тому оформлення свідоцтва про право на
спадщину за законом ОСОБА_6 було
незаконним, як і подальше оформлення
спадщини після його смерті на ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Враховуючи доводи, викладені в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.10.2013 року у даній справі, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позивачі з
поважних причин пропустили строк
звернення до суду і такий їм було
поновлено, з чим погоджується і суд
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України в
судовому порядку вирішується питання
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7
"Про судову практику у справах про
спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом установлено, що 09.03.1983 року ОСОБА_6
на своє ім'я оформив будинковолодіння
АДРЕСА_1. після смерті якого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року зазначене майно в
рівних частках успадкували 08.06.2012 року
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.119).

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку
визнавши недійсними свідоцтва на право
власності на спадкове майно -
будинковолодіння АДРЕСА_1, видане
ОСОБА_6 і відповідно такі ж свідоцтва,
видані на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на дане
спадкове майно в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_7

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 04
серпня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

В.М. Вакарук