Справа № 2/489/2053/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

24.07.2014 р.

Ленінський районний суд м.
Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової
Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, до
ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
майна спадковим майном, визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
майна спадковим майном, визнання права
власності. Вказувала на те, що її
чоловіку ОСОБА_8, його матері ОСОБА_9 та
відповідачам на праві спільної
сумісної власності належала АДРЕСА_1. В
2001 р. ОСОБА_9 померла, спадщину у вигляді
належної їй частки вищезазначеної
квартири прийняв чоловік позивачки,
відповідно, на переконання ОСОБА_1, йому
на праві власності належала 1/2 частка
АДРЕСА_1. В подальшому між чоловіком
позивачки та відповідачами було
укладено договір завдатку, згідно
якого сторони домовились про продаж 2/4
часток квартири, що належать ОСОБА_3,
ОСОБА_7 В 2014 р. чоловік позивачки
ОСОБА_8 помер та після його смерті
відкрилась спадщина, до якої не входять
2/4 частки квартири, які були придбані
ним за життя у відповідачів, оскільки
договір купівлі-продажу укладено так і
не було. Добровільно передати
позивачці та донькам померлого
належні їм 2/4 частки спірної квартири
відповідачі відмовляються,
посилаючись на не укладання договору
купівлі-продажу.

Посилаючись на вищевикладене,
позивачка просила суд: визнати дійсним
договір купівлі-продажу 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
згідно якого вона продала ОСОБА_8
належну їй частку; визнати дійсним
договір купівлі-продажу 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_7
продала належну їй частку ОСОБА_8;
визнати спадковим майном у повному
обсязі квартиру АДРЕСА_1, яка належала
спадкодавцю - ОСОБА_8, відповідно до
свідоцтва про приватизацію від 30.09.1993
р., свідоцтва про право на спадщину від
04.04.2002 р., договору купівлі-продажу,
сплаченого та узгодженого угодою про
завдаток від 20.02.2001 р.; розподілити
вказане спадкове майно між ОСОБА_1 та
доньками спадкодавця - ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, визнавши право власності на кв.
АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача та позивач ОСОБА_1 заявлені
вимоги підтримали в повному обсязі,
доповнили їх вимогою про поновлення
строку звернення до суду із позовом про
визнання угоди дійсною. При цьому
посилались на відсутність у позивачки
права на звернення з цим позовом за
життя чоловіка та необізнаність до
його смерті про те, що чоловік
самостійно не уклав угоду за життя.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на безпідставність
заявлених вимог та пропуск звернення
до суду із заявленими вимогами.

Третя особа з боку відповідачів, без
самостійних вимог - ОСОБА_10 не з'явився,
повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

29.09.1993 р. Міської службою приватизації
було видано Свідоцтво про право
власності на житло, відповідно до
якого ОСОБА_9, її сину - ОСОБА_8, дружині
сина - ОСОБА_3, онуці - ОСОБА_7 на праві
спільної сумісної власності належить
кв. АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_9 померла.
Спадщину після її смерті прийняв її син
- ОСОБА_8.

Відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04.04.2002 р.
спадкове майно, на яке ОСОБА_8 було
видане свідоцтво, складалося, серед
іншого, з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно Витягу з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 16.12.2005
р. ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на праві
спільної сумісної власності належить
кв. АДРЕСА_1; ОСОБА_8 належить також 1/4
частка вищезазначеної квартири.

12.02.2001 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 була
укладена Угода про завдаток,
посвідчена приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 Відповідно до вказаної
Угоди ОСОБА_8 видав ОСОБА_3 завдаток у
розмірі 4 223 грн. 00 коп. в рахунок
припадаючих з нього 7 319 грн. 00 коп. по
договору купівлі-продажу 2/4 часток кв.
АДРЕСА_1.

Згідно п. 4 Угоди про завдаток договір
купівлі-продажу частини квартири
повинен бути посвідчений у нотаріуса
не пізніше двадцять восьмого грудня
дві тисячі першого року.

Як вбачається з копій Розписок, які
містяться в матеріалах справи, 26.12.2001 р.
та 18.08.2007 р. ОСОБА_8 було передано ОСОБА_3
кошти в розмірі 1 590 грн. 00 коп. та 1 932 грн.
00 коп. в рахунок оплати вартості
частки кв. АДРЕСА_1.

Разом з тим договору купівлі-продажу
часток спірної квартири між ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 укладено так і не було.

21.08.2009 р. ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_1 -
позивачкою по справі. Від спільного
проживання в них народились діти:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_4 р. ОСОБА_8 помер.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Як вбачається з копії спадкової справи
№ 183/201, заведеної після смерті ОСОБА_8,
спадщину у встановленому законом
порядку прийняли: дружина ОСОБА_1,
батько померлого ОСОБА_10, а також діти
померлого - ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки на
час відкриття спадщини вони є
неповнолітніми.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи
(Витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно), ОСОБА_8 на час смерті
належала 1/4 частка АДРЕСА_1, а також
невизначена частка вказаної вище
квартири, яка належала померлому на
праві спільної сумісної власності з
ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Так, згідно Свідоцтва про право
власності спірна квартира належала
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на
праві спільної сумісної власності,
частки співвласників визначено не
було.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
ОСОБА_1 посилається на те, що АДРЕСА_1
належала її померлому чоловіку в
цілому, оскільки вважає, що умови
договору завдатку було виконано ним в
повному обсязі, грошові кошти ОСОБА_3
сплачено повністю. Посилається на те,
що фактично між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу, всі
істотні умови якого були виконані.

Проте посилання позивачки на вказані
обставини не можуть бути прийняті
судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 Цивільного
кодексу Української РСР (в редакції, що
діяла на час укладення договору)
завдатком визнається грошова сума, що
видається однією з договірних сторін
в рахунок належних з неї за договором
платежів другій стороні в
підтвердження укладення договору і в
забезпечення його виконання.

Якщо за невиконання договору
відповідальною є сторона, яка дала
завдаток, він залишається у другої
сторони. Якщо за невиконання
договору відповідальною є сторона,
яка одержала завдаток, вона повинна
сплатити другій стороні подвійну
суму завдатку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 640 ЦК України договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення.

Враховуючи вищевикладене укладання
договору про завдаток передує
укладенню договору купівлі-продажу та
спрямоване на забезпечення укладення
такого договору в майбутньому.
Відповідно вказані поняття не є
тотожними, наслідком укладення
договору завдатку не є набуття права
власності на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту Угоди про
завдаток, договір купівлі-продажу
частини спірної квартири повинен був
бути посвідчений у нотаріуса не
пізніше двадцять восьмого грудня дві
тисячі першого року. Однак вказані
умови договору ОСОБА_3 та ОСОБА_8
виконано не було - з 2001 р. та до 2014 р.
(часу смерті ОСОБА_8) договір
купівлі-продажу між ними так і не
укладено. Жодних претензій сторони
одна до одної за життя ОСОБА_8 не
пред'являли .

За таких обставин суд вважає, що
померлий ОСОБА_8 за життя не набув
право власності на кв. АДРЕСА_1 в цілому,
відповідно до складу спадкового майна
належить лише частка вищезазначеної
квартири, зареєстрована за ним на праві
власності за життя.

Згідно ст.2 ЦК України учасниками
цивільних відносин є фізичні особи та
юридичні особи. Згідно ст.325 ЦК України
суб'єктами права приватної власності є
фізичні та юридичні особи.

Відповідно до положень ст. 24 ЦК України
цивільна правоздатність фізичної
особи виникає у момент її народження та
припиняється у момент смерті.

Таким чином після припинення цивільної
правоздатності особи, тобто у разі її
смерті, особа не може набувати права
власності. Отже не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
визнання права власності за померлою
особою.

Відповідно до Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., при
видачі свідоцтва про право на спадщину
нотаріус обов'язково перевіряє: факт
смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства, якщо
має місце спадкування за законом,
прийняття спадкоємцем спадщини у
встановлений законом спосіб, склад
спадкового майна, на яке видається
свідоцтво про право на спадщину. На
підтвердження цих обставин від
спадкоємців витребовуються документи,
які підтверджують вказані факти.

Враховуючи викладене, безпідставними є
також вимоги позивачки про розподіл
спадкового майна, належного померлому
ОСОБА_8 між нею, її дітьми та донькою
померлого ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_7
взагалі не зверталась до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини,
натомість спадщину у встановленому
законом порядку прийняв батько
померлого - ОСОБА_10, наявне інше
спадкове майно та відсутня Постанова
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії щодо будь-кого з
перелічених осіб.

За положеннями ст.ст.256,257 ЦК України
позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленої до
винесення рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові.

Суд вважає, що не підлягає застосуванню
позовна давність до заявлених вимог в
частині визнання угоди дійсною, про яке
заявив представник відповідача у
судовому засіданні,через наступне.

Згідно ч.4 ст.261 ЦК України у разі
порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення нею повноліття.

Позивач, звертаючись до суду з позовом,
у тому числі в інтересах своїх
малолітніх дітей, вважала, що їх права
спадкування порушені, про що вона
дізналась лише після смерті чоловіка -
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, доказів протилежного
суду не надано, отже нею не пропущено
строк звернення до суду із заявленими
вимогами.

На підставі ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 123, 212, 214
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ОСОБА_6, до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним,
визнання майна спадковим майном,
визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: