Номер провадження: 22-ц/785/7532/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області на заочне рішення
Київського районного суду м. Одеси від
02.12.2008 року по справі за позовом ОСОБА_3
до Одеської міської ради про визнання
права власності,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 3-6), в якому просила
визнати за нею право власності на
будинок по вул. Фонтанська дорога, 165 у
м. Одесі, згідно нового технічного
паспорту.

Свої позовні вимоги позивачка
обгрунтовувала тим, що вона на підставі
державних актів є власником земельних
ділянок, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1. З метою будівництва будинку на
вказаній належній їй земельній
ділянці, нею був узгоджений
будівельний проект із управлінням
архітектури та містобудування,
управлінням інженерного захисту
території міста та розвитку узбережжя,
санітарно-епідеміологічною станцією м.
Одеси, головним управлінням МНС
України в Одеській області, однак
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області рішення про надання
дозволу їй на будівництво не прийняла.
На підставі відповідного проекту, на
зазначеній земельній ділянці, що була
правомірно придбана, нею був
побудований двоповерховий житловий
будинок у відповідності до норм
чинного законодавства за погодженням з
особами, які є власниками сусідніх
земельних ділянок та враховані їхні
приватні інтереси. Тому на підставі ст.
376 ЦК України позивачка просила визнати
за нею право власності на самочинно
збудований будинок.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, представник позивачки
підтримав позовні вимоги та, як
зазначено в рішенні суду, пояснив, що 31
травня 2006 року ОСОБА_3 отримала
державні акти на право власності на
земельні ділянки № 81 та 82, а
також 19 жовтня 2006 року - державний акт №
66. На зазначеній земельній
ділянці ОСОБА_3 самочинно був
побудований житловий будинок,
загальною площею 1 131,1 кв. м. Представник
Одеської міської ради у судовому
засіданні не був присутній.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 02.12.2008 року визнано за ОСОБА_3
право власності на двоповерховий
житловий будинок, який складається з:
літ. «А», площею 1131,1 кв. м, а саме:
підвалу: 1 -коридор, площею 146,5 кв. м,
2-басейн, площею 74,9 кв. м, 3-санвузол,
площею 4,6 кв. м, 4-сауна, площею 8 кв. м,
5-підсобне, площею 29 кв. м, 6-підсобне,
площею 14,1 кв. м, 7-підсобне, площею 27,9 кв.
м, 8-підсобне, площею 22, 5 кв. м, 9-підсобне,
площею 29,2 кв. м, 10-підсобне, площею 37,2 кв.
м, 11-підсобне, площею 13,4 кв. м, 12-топочна,
площею 20,5 кв. м, 13-пральня, площею 13,9 кв.
м, 14-санвузол, площею 6,5 кв. м.; 1-го
поверху, а саме: 15-коридор, площею 4,6 кв.
м, 16-коридор, площею 34,6 кв. м,17-підсобне,
площею 6,8 кв. м, 18-житлова, площею 63,3 кв.
м, 19-санвузол, площею 10,1 кв. м, 20-житлова,
площею 45,1 кв. м, 21-коридор, площею 16,9 кв.
м, 22-санвузол, площею 3,3 кв. м, 23-кухня,
площею 31,9 кв. м, 24-їдальня, площею 46,8 кв.
м, 25-коридор, площею 7,5 кв. м, 26-житлова,
площею 26,2 кв. м, 27-підсобне, площею 11,5 кв.
м, 28-санвузол, площею 11,1 кв. м, 29-коридор,
площею 10,8 кв. м, 30-підсобне, площею 14,6 кв.
м, 31-підсобне, площею 3,2 кв. м, 32-житлова,
площею 54,3 кв. м, 33-санвузол, площею 17,2 кв.
м, 34-коридор, площею 5,1 кв. м.; 2-го
поверху, а саме: 35-коридор, площею 32,7 кв.
м, 36-житлова, площею 34,2 кв. м, 37-санвузол,
площею 15,2 кв. м, 38-житлова, площею 24,9 кв.
м, 39-підсобне, площею 9,3 кв. м, 40-житлова,
площею 36,3 кв. м, 41-підсобне, площею 10,4 кв.
м, 42-житлова, площею 37,5 кв. м, 43-житлова,
площею 36,8 кв. м, 44-санвузол, площею 6,8 кв.
м, 45-підсобне, площею 5,2 кв. м, 46-санвузол,
площею 8,7 кв. м.; літ. «Б» - гараж,
розташований на земельній ділянці,
площею 2970 кв. м по АДРЕСА_1

Виконання рішення в частині реєстрації
зазначеного об'єкту у встановленому
порядку на праві приватної власності
за ОСОБА_3 покладено на Одеське МБТІ і
РОН.

Не погодившись з рішенням суду,
заступника прокурора Київського
району м. Одеси в інтересах держави в
особі Одеської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області подав
апеляційну скаргу на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
02.12.2008 року, в якій просить скасувати
рішення суду від 02.12.2008 року, ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
посилаючись на те, що прокуратура
вважає оскаржуване рішення суду
незаконним та необґрунтованим,
винесеним з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

Апеляційна скарга прокурора уже
розглядалася та рішенням суду
апеляційної інстанції від 19.02.2014 року
(а. с. 127-135) оскаржуване рішення суду
першої інстанції від 02.12.2008 року було
скасовано, а в позові ОСОБА_3 було
відмовлено. Ухвалою суду касаційної
інстанції від 11.06.2014 року (а. с. 165-167)
рішення апеляційного суду Одеської
області від 19.02.2014 року скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні прокурор та
представник Одеської міської ради
підтримали апеляційну скаргу,
представник ОСОБА_3 заперечував проти
задоволення апеляційної скарги. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили. Клопотання ОСОБА_3 про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із знаходженням її представника ОСОБА_4
у відрядженні залишено без
задоволення, в зв'язку із закінченням
терміну довіреності виданої ОСОБА_4 на
представлення інтересів ОСОБА_3 (а. с. 56),
інші документи, які б підтверджували
повноваження ОСОБА_4 в матеріалах
справи відсутні та до клопотання
ОСОБА_3 не додані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги та
враховуючи висновки і мотиви, з яких
скасовано судом касаційної інстанції
рішення апеляційного суду Одеської
області від 19.02.2014 року (а. с. 165-167),
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
належить земельна ділянка площею 2 970
кв. м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1

На зазначеній земельній ділянці,
ОСОБА_3, власними силами та за власні
кошти, самочинно побудувала жилий
будинок, загальною площею 1 131,1 кв. м.

Згідно із висновком управлінням
архітектури та містобудування № 1886/0
від 16 червня 2007 року, листом управління
інженерного захисту території міста та
розвитку узбережжя № 272 від 29 березня
2007 року, висновком
санітарно-епідеміологічної станції м.
Одеси № 209-507 від 27 березня 2007 року,
висновком експертизи головного
управління МНС України в Одеській
області № 14-597 від 2 квітня 2007 року,
проект будівництва житлового будинку
був узгоджений та дозволений.

Відповідно до технічного висновку,
виконаного TOB «Термосом-Юг»
(держліцензія AB № 079023), за результатами
проведеного технічного обстеження
приміщень жилого будинку та виконаних
розрахунків, встановлено: жилий
будинок може бути збережений та
введений до експлуатації.

При викладених обставинах, враховуючи
згоду власників та користувачів
земельних ділянок, суміжних із
земельною ділянкою позивачки, суд
першої інстанції вважав за можливе
визнати за ОСОБА_3 право власності на
двоповерховий житловий будинок, який
складається з: літ. «А», площею 1131,1 кв. м,
а саме: підвалу: 1 - коридор, площею 146,5
кв. м, 2-басейн, площею 74,9 кв. м,
3-санвузол, площею 4,6 кв. м, 4-сауна,
площею 8 кв. м, 5-підсобне, площею 29 кв. м,
6-підсобне, площею 14,1 кв. м, 7-підсобне,
площею 27,9 кв. м, 8-підсобне, площею 22, 5 кв.
м, 9-підсобне, площею 29,2 кв. м, 10-підсобне,
площею 37,2 кв. м, 11-підсобне, площею 13,4 кв.
м, 12-топочна, площею 20,5 кв. м, 13-пральня,
площею 13,9 кв. м, 14-санвузол, площею 6,5 кв.
м.; 1-го поверху, а саме: 15-коридор, площею
4,6 кв. м, 16-коридор, площею 34,6 кв. м,
17-підсобне, площею 6,8 кв. м, 18-житлова,
площею 63,3 кв. м, 19-санвузол, площею 10,1 кв.
м, 20-житлова, площею 45,1 кв. м, 21-коридор,
площею 16,9 кв. м, 22-санвузол, площеюЗ,3 кв.
м, 23-кухня, площею 31,9 кв. м, 24-їдальня,
площею 46,8 кв. м, 25-коридор, площею 7,5 кв.
м, 26-житлова, площею 26,2 кв. м, 27-підсобне,
площею 11,5 кв. м, 28-санвузол, площею 11,1 кв.
м, 29-коридор, площею 10,8 кв. м, 30-підсобне,
площею 14,6 кв. м, 31-підсобне, площею 3,2 кв.
м, 32-житлова, площею 54,3 кв. м, 33-санвузол,
площею 17,2 кв. м, 34-коридор, площею 5,1 кв.
м.; 2-го поверху, а саме: 35-коридор, площею
32, 7 кв. м, 36-житлова, площею 34,2 кв.
м,37-санвузол, площею 15,2 кв. м, 38-житлова,
площею 24,9 кв. м, 39-підсобне, площею 9,3 кв.
м, 40-житлова, площею 36,3 кв. м, 41-підсобне,
площею 10,4 кв. м, 42-житлова, площею 37,5 кв.
м, 43-житлова, площею 36,8 кв. м, 44-санвузол,
площею 6,8 кв. м, 45-підсобне, площею 5,2 кв.
м, 46-санвузол, площею 8,7 кв. м.; літ. «Б» -
гараж, розташований на земельній
ділянці, площею 2970 кв. м по АДРЕСА_1

За таких обставин, суд першої
інстанції, керуючись ст. ст. 317 ч. 1, 319, 331,
375, 376 ч. 5 ЦК України, задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши позовні вимоги
позивачки.

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам матеріального і
процесуального права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи, наданих доказів,
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
договорів купівлі-продажу від 14.12.2005
року ОСОБА_3 належать земельні ділянки
площею 0,0999 га та 0,0998 га, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, на які ОСОБА_3 були
видані два державні акти від 31.05.2006
року. Вказані земельні ділянки надані
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд та будівель (присадибна
ділянка). Також ОСОБА_3 належить
земельна ділянка площею 0,0973 га за тією
ж адресою, надана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд та будівель
(присадибна ділянка), на яку 19.10.2006 року
на ім'я позивачки був виданий державний
акт (а. с. 10, 20, 21, 23).

12.10.2007 року відповідно до ст. 2
Положення про порядок надання дозволів
на виконання будівельних робіт
позивачкою було подано пакет
документів Управлінню архітектури та
містобудування Одеської міської ради
для отримання дозволу на початок робіт,
а саме; дозвіл на проектування
житлового будинку; паспорт зовнішніх
оздоблювальних робіт від 01.03.2007 року №
72; робочий проект будівництва,
погоджений 29.03.2007 року в Управлінні
інженерного захисту території міста та
розвитку узбережжя, 27.03.2007 року в
санітарно-епідеміологічній службі м.
Одеси, а 02.04.2007 року в Головному
управлінні Міністерства надзвичайних
ситуацій України в Одеській області.
Також матеріали справи містять
висновок Управління архітектури та
містобудування про затвердження
робочого проекту будівництва
житлового будинку від 16.06.2007 року №
211/07-К та розпорядження Київської
районної адміністрації про
затвердження проекту будівництва від
18.07.2007 року № 772 (а. с. 9-28, 108-111).

Проте, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, яка наділена
функціями щодо здійснення
архітектурно-будівельного контролю,
рішення про надання дозволу не
прийняла, посилаючись на те, що архів
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Одеського міськвиконкому їй не
передано (а. с. 109), що підтвердив в
судовому засіданні в суді апеляційної
інстанції представник позивачки і не
спростовано прокурором та
представником Одеської міської ради.

Отже, Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
порушені норми Положення про порядок
надання дозволів на виконання
будівельних робіт, якими визначені
обов'язки інспекції своєчасно
розглянути звернення про надання
дозволу після прийняття всіх
необхідних документів для його
отримання. Таке рішення має бути
прийнято по суті питання, а не
формально.

Вищезазначене встановлено також
судом касаційної інстанції, що
вбачається з ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.06.2014 року (а. с. 165-167).

На підставі відповідного проекту, на
вищезазначеній земельній ділянці, по
АДРЕСА_1, що була правомірно придбана
позивачкою, нею був побудований
двоповерховий житловий будинок (а. с.
29-34), будівництво якого було погоджено з
власниками суміжних земельних ділянок,
що вбачається з доводів позивачки в
позовній заяві та підтверджено її
представником в судовому засіданні
(докази протилежного в матеріалах
справи відсутні та суду апеляційної
інстанції не надані, рішення суду
власниками суміжних земельних ділянок
не оскаржується).

Як встановлено судом першої інстанції
відповідно до технічного висновку,
виконаного TOB «Термосом-Юг»
(держліцензія AB № 079023), за результатами
проведеного технічного обстеження
приміщень жилого будинку та виконаних
розрахунків, встановлено: жилий
будинок може бути збережений та
введений до експлуатації, що не
спростовується матеріалами справи і не
спростовано прокурором та
представником Одеської міської ради,
якими не представлено докази, що
спірний будинок збудований позивачкою
з істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам. Власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме
майно. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої
власником на його земельній ділянці,
встановлюються статтею 376 цього
Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2. 5 ст. 376 ЦК України, в
редакції на час ухвалення
оскаржуваного рішення, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

На підставі наведеного та, враховуючи,
що самочинно збудований спірний
житловий будинок не порушує права
інших осіб, докази протилежного в
матеріалах справи відсутні, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що спірний будинок побудований
позивачкою без отримання належного
дозволу, з посиланням на Положення про
порядок надання дозволів на виконання
будівельних робіт, судова колегія не
приймає до уваги.

Оскільки, як встановлено в судовому
засіданні Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
порушені норми Положення про порядок
надання дозволів на виконання
будівельних робіт, якими визначені
обов'язки інспекції своєчасно
розглянути звернення про надання
дозволу після прийняття всіх
необхідних документів для його
отримання. Таке рішення має бути
прийнято по суті питання, а не
формально.

Згідно зі ст. 55 Конституції України,
права та свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожна особа має
право в порядку, встановленому законом,
звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК
України).

Отже, позивачка була змушена
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права з позовом про
визнання права власності на житловий
будинок. (Така позиція викладена і в
ухвалі суду касаційної інстанції по
вказаній справі а. с. 165-167).

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги з
посиланням на Закон України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», який було прийнято після
ухвалення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції.

Судова колегія також не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги, що
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Оскільки, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК
України, на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
самочинно збудований спірний житловий
будинок збудовано позивачкою на
належній їй земельній ділянці і він не
порушує права інших осіб, докази
протилежного в матеріалах справи
відсутні.

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги з
посиланням на ч. 7 ст. 376 ЦК України,
враховуючи предмет позов, оскільки
позовні вимоги про перебудову чи
знесення самочинного будівництва не
заявлялися та не розглядалися.

Судова колегія не приймає до уваги
також доводи апеляційної скарги, що
правовстановлюючий документ гр. ОСОБА_3
на земельну ділянку, на якій розміщено
об'єкти самочинного будівництва
скасовано рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 27.10.2011 року,
а саме визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, визнано недійсним та
скасовано Державний акт на право
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
площею 0,0973 га та повернуто вказану
земельну ділянку територіальній
громаді м. Одеси в особі Одеської
міської ради.

Оскільки, рішення суду на яке
посилається апелянт (а. с. 92-95) ухвалено
в 2011 році, тобто після ухвалення
оскаржуваного рішення суду від 02.12.2008
року. Крім того, відповідно до
матеріалів справи спірний житловий
будинок площею 1 131,1 кв. м. розташований
на трьох суміжних земельних ділянках,
наданих для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд та будівель, які
всі на час ухвалення оскаржуваного
рішення належали позивачці.

Тому довід апеляційної скарги, що
позивачкою зачіпаються інтереси
держави в особі Одеської міської ради,
як власника земельної ділянки, на якій
розміщено об'єкт самовільного
будівництва не підтверджується
доказами по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної інстанції та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги судова
колегія також не приймає до уваги, так
як вони не спростовують висновки суду
першої інстанції, враховуючи
встановлені обставини по справі та те,
що позивачка була змушена звернутися
до суду за захистом свого порушеного
права з позовом про визнання права
власності на житловий будинок.

Таким чином, враховуючи викладене,
надані докази, доводи апеляційної
скарги, та висновки і мотиви, з яких
скасовано судом касаційної інстанції
рішення апеляційного суду Одеської
області від 19.02.2014 року (а. с. 165-167),
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що апеляційну скаргу
заступника прокурора Київського
району м. Одеси в інтересах держави в
особі Одеської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області необхідно
відхилити, а рішення Київського
районного суду м. Одеси від 02.12.2008 року
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 02.12.2008 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської
ради про визнання права власності -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич