Справа № 509/4177/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Овідіополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Новоградківської сільської ради
Овідіопольського району про визнання
права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому зазначила, що у
2002 році отримала в користування для
будівництва торгівельного павільйому
земельну ділянку площею 0,01 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Також
у 2002 році з відповідного дозволу та у
відповідності до затвердженого в
установленому законом порядку проекту
побудувала на цій земельній ділянці
торговий павільйон загальною площею 18,6
м2. Державна комісія прийняла в
експлуатацію побудований нею
торговий павільйон, але
Новоградківська сільська рада
відмовила їй у видачі свідоцтва про
право власності на це майно.

З наведених підстав позивач просила
визнати за нею право власності на
торговий павільйон.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала.

Новоградківська сільська рада позов
визнала і просила розглянути справу за
відсутності її представника. (а.с. 20)

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши письмові докази у справі,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 22 Закону «Про основи
містобудування» забудова земельних
ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
в порядку, передбаченому законом, та
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт.

Статтею 18 Закону «Про основи
містобудування» в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
було передбачено, що закінчені
будівництвом об'єкти підлягають
прийняттю в експлуатацію в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів.
Експлуатація не прийнятих у
встановленому законодавством порядку
об'єктів забороняється.

Відповідно до ст. 301 закону «Про
планування і забудову територій» у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів здійснюється приймальними
комісіями. Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначається Кабінетом
Міністрів відповідно до закону.

До 01.09.2009 р. був чинний Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.09.2004 р. №1243, яким визначалися
основні вимоги та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів незалежно від джерел
фінансування їх будівництва; з 01.01. 2009 р.
механізм та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів установлено Порядком
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.10.2008 р. №923.

Згідно з ч. 1,2,5 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані чи
будуються на земельній ділянці, яка не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила чи здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 26 закону «Про основи
містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами у
межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання чи оспорювання.

Право користування позивачки
земельною ділянкою площею 0,01 га, що
знаходиться по вул. 50 років Жовтня,18а в
с. Новоградківка овідіопольського
району, підтверджено договором оренди
землі. (а.с. 8)

Ще у 2002 році в установленому порядку
був затверджений проект будівництва
позивачкою торгового павільйону на
зазначеній вище земельній ділянці. (а.с.
3-4)

З тезнічного паспорту, складеного КП
«Овідіопольське РБТІ» слідує, що
торговий павільйон позивачкою був
побудований станом на 13.06.2002 р. (а.с. 9-13)

Актом державної технічної комісії
побудований позивачкою торговий
павільйон був у 2002 році прийнятий в
експлуатацію. (а.с. 16)

Новоградківською сільською радою
позивачці відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
торговий павільйон. (а.с. 17)

З наведених підстав суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК
України, ст. ст. 8, 15,331 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
торговий павільйон загальною площею 18,6
м2, який розташований за адресою:
Одеська область, Овідіопольський
район, с. Новоградківка, вул. 50 Років
Жовтня, 18а.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Овідіопольський районний суд протягом
10 днів з дня оголошення.

Суддя: В. М. Курочка