Номер провадження: 22-ц/785/6606/14
Головуючий у першій інстанції Чебан А.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Виноградової Л.Є.,
Гайворонського С.П.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення, за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 та Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 20 травня 2014 року, -

встановила:

14 серпня 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» звернулось до суду
із позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
27.03.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 120 000 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 16,8 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 27.03.2028 року.

В забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором
Банк і ОСОБА_2 27.03.2008 року уклали договір
іпотеки б/н. Згідно з договором іпотеки
ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно,
а саме: будинок загальною площею 165,50
кв.м, житловою площею 82,30 кв.м., який
розташований в АДРЕСА_1, та земельну
ділянку.

У зв»язку з порушенням
зобов»язань за кредитним договором
ОСОБА_3 станом на 09.07.2013 року має
заборгованість 513 612,55 грн.

Рішенням Татарбунарського
районного суду Одеської області від 20
травня 2014 року позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення було
задоволено частково.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ ОDT0GA00000021 від 27.03.2028 року, укладений
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, яка
станом на 09.07.2013 року складає 513 612,55
грн., звернути стягнення на будинок
загальною площею 165,50 кв.м, житловою
площею 82,30 кв.м., та земельну ділянку,
які розташовані в АДРЕСА_1, Одеської
області та належать на праві приватної
власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про право власності від 09.01.1986 року,
виданого на підставі рішення виконкому
Татарбунарської міської ради від 10.07.1985
року № 189, зареєстрованого в
комунальному підприємстві
«Татарбунарське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об»єктів
нерухомості» від 09.01.1986 року у книзі 15,
номер запису 105, в електронному реєстрі
від 23.03.2007 року в реєстрову книгу за №
15-105, реєстраційний номер 18323917, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, встановивши початкову
ціну на рівні не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням
кадастрового номеру земельної
ділянки, з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

В іншій частині позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
залишити без задоволення.

Стягнути з відповідача на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" судовий збір у сумі 3 441грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм права.

В свою чергу Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» також подали апеляційну
скаргу у якій просить рішення суду
скасувати, постановити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, пояснення
сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу ПАТ КБ
ПриватБанк такою, що підлягає
задоволенню, а апеляційну скаргу
ОСОБА_2 такою, що задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
у частині звернення стягнення на
іпотечне майно жилий будинок та
земельну ділянку, на якій він
розташований у АДРЕСА_1 , районний суд
виходив з того, що ОСОБА_3 порушила
умови кредитного договору, укладеного
між нею та позивачем 27 березня 2008 року
та допустила заборгованість на суму 513
612 грн, на погашення якої позивач просив
звернути стягнення на предмет іпотеки -
жилий будинок та земельну ділянку, на
якій він розташований, укладений між
позивачем та ОСОБА_2 27 березня 2008 року, і
відмовив у позові про виселення
мешканців будинку, не привівши у
рішенні жодної мотивації такої
відмови.

У частині звернення стягнення на
іпотечне майно, на думку судової
колегії, рішення є законним і
обґрунтованим і зміні чи скасуванню не
підлягає.

Водночас судова колегія не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог у частині виселення
мешканців будинку, так як вони не
відповідають обставинам справи, суд
неправильно застосував норми
матеріального закону, у зв'язку з чим
рішення у цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Згідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей, виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок чи житлове
приміщення у встановлений або інший
погожджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ своєю Постановою № 5 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
при розгляді позову іпотеко держателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд має
враховувати, що згідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст. 39-40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться у порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотеко держателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший, погоджений сторонами
строк.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.
12, 13, 14) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 10 червня 2013 року
отримали письмову вимогу
іпотекодержателя про необхідність
повернення кредиту та у тридцятиденний
строк з дня отримання вимоги звільнити
разом із членами сім'ї предмет іпотеки -
спірний житловий будинок.

А отже процедури звернення стягнення
на предмет іпотеки іпотекодержателем
було дотримано, тому підстави для
відмови у позові в частині виселення
власника будинку з житлового будинку,
що є предметом іпотеки, відсутні.

Водночас, оскільки у будинку
проживають повнолітні особи, до яких
конкретно вимоги про виселення не
заявлялись індивідуально до кожного,
то підстав для виселення таких осіб
немає.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на
правомірність у відмові у позові про
виселення через проживання у будинку
неповнолітніх дітей, не можуть бути
підставою для відмови у цій частині
позову, оскільки на момент укладення
іпотечного договору діти у спірному
будинку не проживали і були там
зареєстровані лише 2 лютого 2010 року без
згоди на те іпотекодержателя. (а.с. 70).

Керуючись: п. 3 ч. 1 ст. 307; п. 3, 4 ст. 309; ст..
316; 317; 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» -
задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20 травня 2014
року - змінити.

Скасувати його у частині відмови у
виселенні відповідача, і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» у частині виселення
відповідача - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області:

Н.А. Кононенко

Л.Є.
Виноградова

С.П. Гайворонський