Справа № 466/2107/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі -
Чепіль С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, ПАТ
«Альфа-Банк» про визнання недійсними
договору на виготовлення ПВХ
конструкцій та кредитного договору, -

у с т а н о
в и в :

01.04.2014р. позивач звернулась до суду з
позовом до відповідачів ФОП ОСОБА_2, ПАТ
«Альфа-Банк» та просила суд ухвалити
рішення, яким розірвати договір №АХ4521
від 10.02.2014 року на виготовлення ПВХ
конструкцій та розірвати кредитний
договір №401583804 від 10.02.2014 року. В
процесі розгляду справи позивач
змінила позовні вимоги та остаточно
просила суд визнати недійсними договір
№АХ4521 від 10.02.2014 року на виготовлення
ПВХ конструкцій та кредитний договір
№401583804 від 10.02.2014 року.

Змінені позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 10.02.2014 року між нею та
відповідачем ФОП ОСОБА_2 був укладений
договір №АХ4521, згідно умов якого
відповідач зобов'язувався
організувати роботи по виготовленню та
передачу у власність ПВХ конструкцій.
Крім того, 10.02.2014 року між позивачем
ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» був
укладений кредитний договір, згідно
умов якого банк надав позивачу кредит у
сумі 6 795, 56 гривень. 22.03.2014 року
відповідач ФОП ОСОБА_2 доставив за
адресою замовника, яка була вказана в
договорі №АХ4521 від 10.02.2014 року, ПВХ
конструкції, однак, оглянувши їх,
позивач побачила, що це не розсувні
конструкції, які вона замовляла, а
конструкції закритого типу та не
прийняла таку продукцію. Незважаючи на
те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконав
умови договору №АХ4521 від 10.02.2014 року,
тобто не виготовив такі конструкції,
які замовляла позивач, остання повинна
сплачувати відсотки за користування
кредитом, наданим їй для оплати товару,
а саме ПВХ конструкцій, які не
виготовленні та не передані їй у
власність. Зважаючи на наведене вище,
позивач вважає, що вказані договори
укладені з порушенням вимог ЗУ «Про
захист прав споживачів» та вимог
ст.ст.203, 215 ЦК України, тому просить
визнати їх недійсними.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги, покликаючись на підстави та
мотиви викладені в позовній заяві.
Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Альфа
банк» в судовому засіданні проти
позову заперечив, посилаючись на
письмові заперечення, що долучені до
матеріалів справи в суді. В подальшому
просив справі слухати без його участі.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
дату та час розгляду справи в суді, що
стверджується долученою до матеріалів
справи газетою «Високий Замок» № 81 (5145)
від 6-8 червня 2014 року, в якій міститься
оголошення про виклик відповідача в
судове засідання. Про причини своєї
неявки в засідання відповідачі суду не
повідомили.

Заслухавши пояснення позивачки та її
представника, дослідивши зібрані по
справі докази, з`ясувавши дійсні
взаємовідносини сторін, обставини
справи, суд дійшов висновку, що позов
слід задовольнити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
10.02.2014 року між позивач ОСОБА_1 та
відповідачем ФОП ОСОБА_2 був укладений
договір №АХ4521, згідно умов якого ФОП
ОСОБА_2 (далі-Виконавець) зобов'язався
організувати роботи по виготовленню та
передачу у власність ПВХ конструкцій, в
свою чергу позивач (далі-Замовник)
зобов'язався оплатити вартість ПВХ
конструкцій, що становить 6 796 гривень 16
копійок.

Крім того, встановлено, що між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ
«Альфа-Банк» був укладений кредитний
договір №401583804 від 10.02.2014 року, за
умовами якого позивачу було надано
кредит у сумі 6 795, 56 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 0,1 % річних та
остаточною датою повернення кредиту
11.02.2016 року. Кредит надавався для
оплати/часткової оплати товарів згідно
з переліком, що вказаний у специфікації
№401583804 від 10.02.2014 року або
листі-гарантії до цього Договору від
10.02.2014 року у загальній сумі 6 116,00
гривень шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок НОМЕР_1.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Як пояснила позивач в судовому
засіданні, укладаючи договір №АХ 4521 з
ФОП ОСОБА_2, вона вважала, що отримує у
власність балконні лоджії у вигляді
розсувних конструкцій. Однак, 22.03.2014
року, на адресу позивача була
доставлена ПВХ конструкція закритого
типу, а не конструкція, яку вона
замовляла.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом договору №АХ 4521 від 10.02.2014
року є ПВХ конструкції, однак, не
деталізовано, які саме це конструкції,
тому, з огляду на наведене, суд
приходить до переконання, що в договорі
№АХ 4521 від 10.02.2014 року взагалі
відсутній предмет договору.

Крім того, пунктом 1.8 Договору АХ-4521 від
10.02.2014 року передбачено надання
відповідачем виду конструкції на
технічному кресленні з боку петель.

Такий додаток до вказаного Договору
відсутній, підтверджує відсутність
предмету договору.

Відповідно до ч.1 ст. ст.638 ЦК України
істотною умовою договору є, зокрема,
умова про предмет договору.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
зміст договору №АХ 4521 від 10.02.2014 року
суперечить вищезазначеним нормам
цивільного права, тому, вказаний
договір слід визнати недійсним, з
підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК
України.

Судом також встановлено, що кредитні
кошти у сумі 6 795, 56 гривень, надавалися
позивачу, згідно умов кредитного
договору №401583804 від 10.02.2014 року, для
оплати товарів, а саме ПВХ конструкцій
згідно договору №АХ 4521.

Згідно квитанції №3042573 від 18.03.2014 року
позивачем в рахунок погашення кредиту
за вищевказаним кредитним договором
було сплачено 490 гривень.

Як вбачається з пояснень позивача, вона
не отримала у власність конструкції,
які вона замовляла, оскільки відсутні
докази передачі таких конструкцій
(акти прийому-передачі, довідки про
прийом товару, тощо).

Ст. 11 ЦК України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо
законом встановлені правові наслідки
недобросовісного або не розумного
здійснення свого права, вважається, що
поведінка особи є добросовісною та
розумною, якщо інше не встановлене
судом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію ( передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Оскільки, метою вказаного кредитного
договору було саме оплата товарів,
згідно договору №АХ 4521, які позивач не
отримала у власність, то відповідно,
керуючись принципом справедливості та
розумності, позивач не повинна
сплачував кошти за те, чого вона не
отримала.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Підпис - обов'язковий реквізит
будь-якого документа, як службового,
так і особистого. Не підписаний
документ не має юридичної сили.
Підписом засвідчується справжність і
правильність документа, відповідність
його змісту вимогам, намірам
організації - автора документа. Особа,
що підписала документ, бере на себе
персональну відповідальність за його
зміст.

Крім того, обов'язковим атрибутом
діяльності суб'єкта підприємницької
діяльності - юридичної особи є печатка.
Юридична особа повинна мати печатку із
зазначенням свого найменування,
ідентифікаційного коду та назви
адміністративно-територіальної
одиниці, в якій зареєстровано цю
юридичну особу.

З кредитного договору №401583804 від 10.02.2014
року вбачається, що такий не підписаний
уповноваженими на це особами.

На кредитному договорі №401583804 від
10.02.2014 року частково відображена верхня
частина синьої печатки на якій
відображено слово «Україна», решта
синьої печатки взагалі не відображена
на договорі і з неї не вбачається, що то
є печатка ПАТ «Альфа-Банк», оскільки на
ній відсутні будь-які реквізити.

Відтак, суд приходить до висновку, що
кредитний договір №401583804 від 10.02.2014
року укладений з порушенням ч.2 ст.207 ЦК
України та такий слід визнати
недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК
України.

Відповідно до ст.236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним
з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі
недійсності правочину, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все, що вона одержала на виконання
цього правочину.

Керуючись ст.ст. 3, 209 ЦПК України,
ст.ст.11, 12, 202, 203, 215, 216, 236, 509, 638 ЦК України,
суд, -

в и р і
ш и в :

позов задовольнити.

Визнати недійсним договір №АХ 4521 від
10.02.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП
ОСОБА_2.

Визнати недійсним кредитний договір
№401583804 від 10.02.2014 року, укладений між
ОСОБА_1 та Публічним акціонерним
товариством «Альфа Банк».

Стягнути з ПАТ «Альфа Банк» 490 гривень
сплачених ОСОБА_1 згідно умов
кредитного договору №401583804 від 10.02.2014
року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська