Справа № 201/8612/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК
України/

29 липня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
"Фінростбанк" в особі
Дніпропетровського відділення № 1
публічного акціонерного товариства
"Фінростбанк" про зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, в якому посилається на те, що 16
квітня 2014 року між ним та ПАТ
«Фінростбанк» був укладений договір
про строковий вклад № 672 з щомісячною
сплатою процентів «Весняні паРОСТки
від ФінРОСТбанку», відповідно до якого
відповідач прийняв в депозит грошові
кошти в розмірі 200 000 грн. строком до 16
травня 2014 року. Відповідно до
додаткової угоди до вказаного договору
від 16 травня 2014 року строк розміщення
вкладу продовжено на 30 днів до 16 червня
2014 року. 19 травня 2014 року позивач
звернувся до банку з заявою про
дострокове повернення суми вкладу та
нарахованих відсотків за договором про
строковий вклад. 22 травня 2014 року
позивачу працівниками банку було
відмовлено у видачі грошових коштів.
Такі дії відповідача позивач вважає
неправомірними та такими порушують
його права. Відмова відповідача
повернути грошові кошти та нараховані
відсотки спричинили позивачу фізичні
та душевні страждання. Тому позивач
просить суд зобов'язати відповідача
видати вклад в сумі 200 000 грн., що
розміщені на депозитному рахунку
НОМЕР_2 відповідно до договору про
строковий вклад; зобов'язати
відповідача надати розрахунок
процентів, нарахованих на суму вкладу
та зобов'язати відповідача видати суму
нарахованих процентів за користування
грошовими коштами; стягнути з
відповідача 5000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати.

В судове засідання позивач не з'явився,
про день, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, від
представника позивача до суду надійшла
заява про розгляд справи без його
участі, не заперечував проти заочного
розгляду справи.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності сторін і постановити
заочне рішення суду за правилами ст.
169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що заявлені вимоги
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України. Згідно ст.629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України,
за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона, що прийняла від
другої сторони (вкладника) або для неї
грошову суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку , встановлених договором. До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка, якщо інше не
встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» вклад ( депозит)
- це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначеного такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Загальний порядок залучення банками
України та філіями іноземних банків в
Україні грошових коштів (як у
національній, так і в іноземній валюті)
або банківських металів від юридичних
і фізичних осіб на їх поточні, вкладні
(депозитні) рахунки регулюється
Положеннями про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з юридичними і фізичними
особами, затвердженого Постановою
Правління НБУ № 516 від 03 грудня 2003 року.
Відповідно до п.2.4 Положення за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняли від іншої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові цю суму та проценти на неї
або дохід в іншій формі на умовах та в
порядку, установленим договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 16
квітня 2014 року між ОСОБА_1 (вкладник) та
ПАТ «Фінростбанк» в особі начальника
Дніпропетровського відділення № 1 ПАТ
«Фінростбанк», було укладено договір
про строковий вклад № 672 з щомісячною
сплатою процентів «Весняні паРОТСки
від ФінРОСТбанку» /а.с.6-7/, відповідно до
якого вкладник зобов'язався передати, а
банк прийняти в депозит грошові кошти в
сумі 200 000 грн. строком з 16 квітня 2014 року
до 16 травня 2014 року. Проценти на суму
первинного внеску нараховуються з
розрахунку 23% річних, сплата яких
здійснюється починаючи з 1-го числа
місяця. Внесення позивачем вкладу у
розмірі 200 000 грн. підтверджується
квитанцією № TR.84869.420.99022 від 16 квітня 2014
року /а.с.9/ Відповідно до умов вказаного
договору банк зобов'язався на вимогу
вкладника повернути суму вкладу і
нараховані проценти після закінчення
строку цього договору.

16 травня 2014 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду до Договору про строковий вклад
№ 672, відповідно до якої строк
розміщення вкладу продовжився до 16
червня 2014 року /а.с.8/.

В зв'язку з погіршенням
фінансово-економічної ситуації в
країні позивач вирішив достроково
розірвати укладений між сторонами
договір, і тому 19 травня 2014 року
звернувся до відповідача з письмовою
заявою повернути суму вкладу та
нараховані проценти за договором про
строковий вклад /а.с.10/. Однак банком до
сьогоднішнього дня грошові кошти
позивачу не повернуті.

Відповідно до п. 3.2 Положення про
порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами,
грошові кошти на вкладні депозитні
рахунки фізичних осіб можуть бути
внесені готівкою, перераховані з
іншого вкладного (депозитного) рахунку
або поточного рахунку і повертаються
банками готівкою або в безготівковій
формі на зазначений у договорі рахунок
вкладника для повернення коштів чи за
заявою вкладника на інший його рахунок.

Згідно ст. 1060 ЦК України, договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). За договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника,
крім випадків зроблених юридичними
особами на інших умовах повернення, як
і встановлені договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов , визначених змістом зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання наступають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Таким чином, обмеження прав позивача
щодо отримання грошових коштів, які є
його власністю є безпідставними та
такими, що суперечать чинному
законодавству України, а також
Конституції України. Позивач не був
позбавлений права на вищезазначені
грошові кошти у встановленому законом
порядку, а тому має право на їх
повернення відповідачем без будь-яких
обмежень.

Оскільки встановлено, що відповідач в
односторонньому порядку порушив умови
Договору, суд вважає за необхідне
стягнути з нього належні позивачу
грошові кошти - суму депозитного
вкладу.

Щодо позовних вимог позивача про
зобов'язання відповідача видати суму
нарахованих процентів за користування
грошовими коштами відповідно до
договору про строковий вклад, суд не
знаходить підстав для їх задоволення,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази того, що банком були нараховані
проценти за вказаним договором та в
якій сумі.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору».

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім"ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (ч.2). Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Враховуючи те, що позивачем не надано
доказів на підтвердження факту
заподіяння позивачеві душевних та
фізичних страждань, суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин суд дійшов до
висновку про те, що права позивача
щодо належного виконання Банком
зобов'язання за договором банківського
вкладу були порушені і у відповідності
до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають
судовому захисту шляхом стягнення з
Банку на користь позивача суми
строкового вкладу у розмірі 200 000 грн. по
договору про строковий вклад.

Судові витрати розподілити відповідно
до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства "Фінростбанк"
в особі Дніпропетровського відділення
№ 1 публічного акціонерного товариства
"Фінростбанк" про зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати публічне акціонерне
товариство «Фінростбанк» (, МФО 328599) видати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
інд. номер НОМЕР_1) суму вкладу в розмірі
200 000 грн. (двісті тисяч грн.), що
розміщені на депозитному рахунку
НОМЕР_2 відповідно до договору про
строковий вклад № 672 з щомісячною
сплатою процентів «Весняні паРОТСки
від ФінРОСТбанку» від 16 квітня 2014 року.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Фінростбанк» (, МФО 328599) на користь ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, інд. номер НОМЕР_1) судовий
збір в розмірі 2 000 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
С.О. Демидова