АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6226/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Новік Д. І. Доповідач - Городнича
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів -
Григорченка Е.І., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" на рішення
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2014 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02
березня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк"
та відповідачем укладений кредитний
договір, згідно з яким остання отримала
кредит на суму 7000 гривень з кінцевим
терміном повернення 02 березня 2010 року
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Позивач зобов'язання за даним
договором виконав у повному обсязі.
Відповідач ухиляється від виконання
зобов'язання і заборгованість за
Договором не погашає.

Оскільки боржник ОСОБА_2 належним чином
не виконує свої зобов'язання по
кредитному договору, позивач просив
суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 23 січня 2014 року становить
26 937 грн. 46 копійок.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 березня 2007 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № DNМ0SН00005372
про надання споживчого кредиту, згідно
з яким остання отримала на строк 36
місяців споживчий кредит на загальну
суму 7000 гривень з кінцевим терміном
повернення 02 березня 2010 року зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 2,00 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, що
передбачено п. 1.1 даного договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору
передбачено, що договір діє з моменту
його укладення до повного виконання
зобов'язань сторонами, тобто термін дії
договору обумовлений моментом повного
виконання зобов'язань. Зазначений
договір підписаний сторонами.

Оскільки кредитним договором від 02.03.2007
року визначено кінцевий термін
повернення та сплати всіх плат не
пізніше 02.03.2010 року, то суд дійшов до
висновку, що з 03.03.2010 року почався
перебіг строку позовної давності за
цим договором.

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, яка датована 23 січня 2014 року,
однак до суду вона надійшла згідно
вхідної 19 лютого 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд виходив з того, що строки
давності звернення до суду з позовом
про стягнення заборгованості за
кредитом минув, поважні причини для
поновлення позивачу строку для
звернення до суду відсутні та позивач
не звертався з вимоги про його
поновлення.

Однак, з такими висновками суду
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Отже підставою для застосування
позовної давності є виключно
відповідна заява сторони у спорі під
час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Проте як вбачається з матеріалів
справи, описової частини судового
рішення так і з технічного запису
судового процесу відповідач ОСОБА_2 не
заявляла клопотання про застосування
позовної давності.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції безпідставно застосував
положення ст. 267 ЦК України у даній
справі.

Окрім цього, відмовляючи у задоволенні
вимог, у зв'язку із спливом позовної
давності, суд першої інстанції не
врахував, що в даному випадку відбулося
переривання перебігу позовної
давності.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно зі ст. 530 ЦК України "якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
".

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Дійсно, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, Позивач звернувся до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права у межах позовної давності, що
підтверджується наступним.

Частиною 1 статті 257 ЦК України
встановлено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору
Банк зобов'язується надати
Позичальнику кредитні кошти шляхом
надання готівкою через касу на строк з
02.03.2007 р. по 02.03.2010 р.

Таким чином, строк позовної давності
починає спливати саме з 02.03.2010 року. А у
відповідності до ст. 254 ЦК України строк
позовної давності щодо звернення
Позивачем до суду з позовом до
Відповідача спливає 02.03.2013 р.

Перевивання перебігу строку позовної
давності полягає у тому, що час, який
минув до настання обставини, з якою
закон пов'язує перерву, не
зараховується в строк позовної
давності, і строк позовної давності,
після перерви, починає перебіг з
початку на весь строк, передбачений в
законі для визначених вимог. При цьому
обставини, що переривають перебіг
строку, можуть виникнути в будь-який
момент до його закінчення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 264 ЦК перебіг
строку позовної давності
переривається, зокрема, здійсненням
зобов'язаною особою дій, що
підтверджують визнання боргу або
іншого обов'язку. Таким діями можуть
бути, наприклад, часткова виплата
боргу.

Так, відповідачем 05.09.2011 р. здійснено
часткове погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 255,50 грн.,
що підтверджується випискою по рахунку
НОМЕР_1, який було відкрито позивачем
для здійснення відповідачем погашень
за кредитом (а.с.40).

Таким чином, з 05.09.2011 року перебіг
позовної давності починається заново,
а спливає 05.09.2014 р.

Позивач звернувся до суду 13.02.2014 р.,
тобто, у межах строку позовної
давності, з урахуванням її переривання.

Крім того, частиною 3 ст. 267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Аналогічна позиція закріплена в абз. З
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18.12.2009р.,
відповідно до якого, встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи наведене вище колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду постановлене без
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а рішення суду скасувати.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором , а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
23.01.2014 року мав заборгованість - 26937,46
грн. яка складається з наступного: 259,19
грн. - заборгованість за кредитом; 7048,25
грн. - заборгованість за по процентам за
користування кредитом; 17858,77 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк», застосувавши положення
вимог ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшивши
розмір неустойки до 300 грн., оскільки
сума заявлена позивачем, значно
перевищує розмір основного боргу і не є
спвівмірною, та вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 02 березня 2007
року в сумі 9378 грн.69 коп., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 259 грн. 19
коп.; заборгованість по процентам за
користування кредитом - 7048 грн. 25 коп.;
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом - 1771 грн. 25 коп.;
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 300 грн.

.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" - задовольнити
частково.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по кредиту -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
№ DNМ0SН00005372 від 02 березня 2007 року в сумі
9378 грн.69 коп., яка складається з
наступного: заборгованість за кредитом
- 259 грн. 19 коп.; заборгованість по
процентам за користування кредитом - 7048
грн. 25 коп.; заборгованість по комісії
за користуванням кредитом - 1771 грн. 25
коп.; пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 300 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: