Справа № 226/1670/14-ц
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року Димитровський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Рибкіній Г.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до
Димитровської міської ради про
визнання дійсним договору обміну
квартири та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача
Димитровської міської ради про
визнання дійсним договору обміну
квартири та визнання права власності.

В обґрунтування вимог вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3.
Відповідно до договору обміну квартири
від 07.11.2000 року, укладеного між її
матір'ю та нею, зареєстрованого на
регіональній товарній біржі
«Юго-Восток», її мати, ОСОБА_3, є
власницею квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Квартира складається
з: кімнати площею 14,8 кв.м, кухні площею
7,4 кв.м, вбудованої шафи 0,7 кв.м,
загальною площею 29,1 кв.м, балконом
площею 2,8 кв.м, загальна площа квартири
29,1 кв.м, загальна площа квартири з
балконом - 29,9 кв.м. Відповідно до вимог
ЗУ «Про товарну біржу», договір
зареєстрований на регіональній
товарній біржі «Юго-Восток» № 670 від
07.11.2000 року. Положенням п.12 даного
договору передбачено, що подальшого
його нотаріального посвідчення не
потрібно. Умови укладеного договору
обміну квартири були повністю
виконані, та 17.11.2000 року цей договір
було зареєстровано у Міському бюро
технічної інвентаризації. Її мати була
зареєстрована та постійно проживала у
вказаній квартири безпосередньо до
моменту її смерті. Згідно 1261 ЦК України
вона є спадкоємцем першої черги за
законом, і тому після відкриття
спадщини вона звернулась до
Димитровського міського нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини. Однак
нотаріус відмовився відкривати
спадкову справу, роз'яснивши, що
документи на квартири матері не
відповідають чинному законодавству,
оскільки у відповідності до ст. 47 ЦК
України (1963 року), договір обміну
квартири підлягає нотаріальному
посвідченню. В теперішній час вона не
має можливості розпорядитися на свій
розсуд вказаною квартирою, оскільки
угода нотаріально не посвідчена, тому
просить суд визнати угоду дійсною та
визнати за нею право власності на
вказану квартиру.

Позивачка до судового засідання не
з'явилася, про час і день розгляду
справи повідомлена належним чином,
надала до суду письмову заяву про
розгляд справи у її відсутність, на
своїх позовних вимогах наполягає.

Відповідач та третя особа до судового
засідання не з'явилися, про дату та час
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.11.2000 на
регіональній товарній біржі
"Юго-Восток" в м. Димитров між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було укладено договір обміну
квартири, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3
здійснили обмін приналежних їм на
праві власності квартир. Квартира,
розташована за адресою:

АДРЕСА_1, приналежна ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого 08 травня 1997 року ОСОБА_4,
державним нотаріусом Димитровської
держнотконтори Донецької області,
зареєстрованого у реєстрі за № 1059,
зареєстрованого у БТІ м. Димитров у
реєстровій книзі № 8 за реєстровим № 23
від 12.09.1997 року, яка складається з
однієї жилої кімнати, загальною площею
29,9 кв.м, в тому рахунку жилою 14,8 кв.м, яка
складає одну ідеальну частину
багатоквартирного жилого будинку,
переходить у власність ОСОБА_3, до
користування якої переходить: 29-1 -
коридор, 29-2 - шафа, 29-3 - ванна, 29-4 - кухня,
29-5 - жила кімната (арк.спр. 14).

Згідно довідки ПП «ПЖФ
Гарант-Сервіс» ОСОБА_3 була
зареєстрована та мешкала за адресою:
АДРЕСА_1 з 29.11.2000 року по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр.17).

З договору обміну квартири та
досліджених в судовому засіданні
доказів вбачається, що до його
підписання сторони ознайомилися з ним
і дійшли згоди з усіх суттєвих питань
купівлі-продажу квартири, про що
свідчать їхні підписи в договорі
(арк.спр. 14). Це дає суду також підстави
вважати, що ОСОБА_3 належним чином
виконала свої зобов'язання щодо обміну
квартири за договором і отримала у
власність за договором: квартиру, що
складається з однієї жилої кімнати,
загальною площею 29,9 кв.м, в тому числі
жилою 14,8 кв.м, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно ст. 12 Закону України "Про
власність" громадяни набувають право
власності на майно шляхом укладання
угод, не заборонених законом. Статтею 9
ЖК України, діючою і на теперішній час,
передбачено, що громадяни мають право
на придбання нерухомості на біржових
торгах.

Згідно ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу» договори, зареєстровані
на біржі, нотаріальному посвідченню не
підлягають.

Судом встановлено, що правовідносини
між сторонами виникли на момент дії
Цивільного Кодексу 1963 року, тому мають
регулюватися саме його нормами.

Згідно ч.2 ст.47 Цивільного Кодексу
Української РСР в разі, якщо одна із
сторін повністю або частково виконала
угоду, а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою виконавшої угоду
сторони визнати її дійсною. В цьому
разі нотаріальне посвідчення угоди не
потрібне.

Судом встановлено, що
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало його
внутрішній волі. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що ним обумовлені,
права жодної із сторін не порушені.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті
ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житлову
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_1

З урахуванням вищевикладеного суд
дійшов висновку, що угода
купівлі-продажу квартири, укладена між
сторонами і зареєстрована на
регіональній товарній біржі
"Юго-Восток" в м. Димитров, відповідає
вимогам ст.ст.153, 224 ЦК Української РСР,
діявшого на момент виникнення спірних
правовідносин, і може бути визнана
дійсною. З тих же підстав суд вважає за
можливе визнати за позивачем право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 47, 153, 224 ЦК України 1963
року, ст.ст.10, 15, 60, 130, 209, 212, 213, 215, 294 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Димитровської міської ради про
визнання дійсним договору обміну
квартири та визнання права власності
задовольнити повністю.

Договір обміну квартирами від 07.11.2000
року, реєстраційний номер 670 від 07.11.2000
року, укладений і зареєстрований на
регіональній товарній біржі
«Юго-Восток» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в
місті Димитров Донецької області,
визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги. Рішення суду може
бути оскаржено в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Димитровський
міський суд Донецької області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
І.Г.Перекупка