Справа № 201/7188/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпропетровського
національного університету
залізничного транспорту ім. В. Лазаряна
про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаною
позовною заявою. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилаються на те, що
вони є власниками квартири АДРЕСА_1.
Так, 25 січня 2014 року з причин
розірвання труби опалення на горищі
будинку АДРЕСА_1, гаряча вода
просочилась крізь стелю, в результаті
чого було затоплено квартиру
позивачів. Згідно звіту про оцінку
майна від 05 лютого 2014 року, розмір
матеріальної шкоди, спричиненої
внаслідок залиття квартири становить 58
300 грн. Яку позивачі просили суд
стягнути з відповідача, оскільки
відповідач є власником будинку
АДРЕСА_1, окрім того позивачі просили
суд стягнути з відповідача 1 100 грн.
плату за складання звіту.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та
представник позивачів підтримали
заявлені позовні вимоги та просили їх
задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому
засідання заперечували проти
задоволення позовних вимог, оскільки
затоплення сталося не з їх вини.

Вислухавши сторони, допитавши свідків,
дослідивши та перевіривши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно /а.с.
5/.

08 січня 2007 року між ОСОБА_1 та
відповідачем укладено договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкової території /а.с.
48-49/.

15 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та
відповідачем було укладено договір про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення /а.с.46-47/.

25 січня 2014 року з причин розірвання
труби опалення на горищі будинку
АДРЕСА_1 відбулося залиття квартири
позивачів, даний факт підтверджується
актом огляду АДРЕСА_1 від 27 лютого 2014
року /а.с. 7/ та не оскаржується
сторонами.

Згідно висновку про вартість
матеріальної шкоди спричиненої
власникам квартири АДРЕСА_1, розмір
шкоди становить 58 300 грн. /а.с.10-35/.

Відповідно акту обстеження аварії в
системі опалення будинку АДРЕСА_1 від 25
січня 2014 року встановлено, що аварія
виникла з причини низької якості
металопластикової труби НТМ-0 20 мм., яка
була використана в якості вставки /а.с.
45/.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 пояснили, що в 2007 році власник
квартири 8, в своїй квартирі проводив
заміну опалювальної системи, а саме
батарей. Після чого робітниками ЖЕКа
йому було рекомендовано провести
заміну кранів на горищі. ОСОБА_1 придбав
необхідні запчастини та звернувся до
робітників ЖЕКа, щоб вони провели
необхідні роботи, що й було зроблено
останніми у свій неробочий час. Даний
факт в судовому засіданні підтвердив і
ОСОБА_1

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що
для заміни чи ремонту опалювальної
системи на горищі необхідно було
отримати дозвіл, однак на адресу ЖЕКа
дані заяви не надходили, отже заміна
кранів відбулася самовільно без
належного дозволу керівництва
відповідача.

Зі змісту ч.1 ст.1166 ЦК України
вбачається, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно п.2 роз'яснення постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" зі
змінами (п. 2), розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна майну
фізичної особи, підлягає відшкодуванню
в повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і
шкодою є безпосередній причинний
зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно ч.2 ст.1166 ЦПК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Позивач, пред'являючи вимоги до
відповідача з посиланням на ст. 1166 ЦК
України, виходив з того, що саме
бездіяльністю відповідача, яка
виразилась в неналежному
обслуговуванні опалювальної системи
призвела до розірвання труби опалення.
Однак в судовому засідання було
встановлено та не заперечувалось
позивачем, що саме ним було проведено
заміну деталей системи опалення на
горищі будинку 8. Отже при розгляді
даної справи позивачем не доведено
протиправності дій відповідача і
причинного зв'язку між такими діями та
спричиненою позивачу шкодою.
Відповідно, відсутні підстави для
покладення на відповідача
цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до положень
статті 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене суд не
знаходить підстав для задоволення
позовних вимог, позивача, оскільки
вони не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, ґрунтуються лише
на його припущеннях та нічим не
підтверджуються.

Судові витрати розподілити відповідно
вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпропетровського
національного університету
залізничного транспорту ім. В. Лазаряна
про відшкодування матеріальної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова