НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2359/14-ц
№ 2/183/2409/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретарі Тен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи -
Раєвського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
Дніпропетровське регіональне
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» про скасування свідоцтва
про право власності та визнання права
власності,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа - Дніпропетровське
регіональне управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» про скасування
свідоцтва про право власності та
визнання права власності.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що 08.06.2011 року між
Дніпропетровським регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» та сім'єю, яка складалася
з позивача та відповідача в особі
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 278, відповідно до умов якого Фонд від
імені Держави надав прямий адресний
(цільовий) кредит за рахунок коштів
загального фонду Державного бюджету в
сумі 292 416,00 гривень. Даний кредит було
надано для будівництва житла.

06.02.2013 року відповідно до Акту №7
приймання-передачі квартири,
відповідачу ОСОБА_3 було передано
квартиру АДРЕСА_1 на підставі
інвестиційного договору № 157 від 13.05.2011
року.

В подальшому на зазначену квартиру
було виготовлено технічний паспорт та
зареєстровано право власності за
відповідачем.

08.01.2014 року шлюб між сторонами
розірвано, після чого вони звернулись з
письмовою заявою до
Дніпропетровського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» щодо переоформлення
кредитного договору та
правовстановлюючих документів з
відповідача на неї.

18.02.2014 року Дніпропетровським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» було прийнято
рішення №418 про внесення змін до
кредитного договору №278 від 08.06.2011 року
про заміну представника сім'ї за згодою
ОСОБА_3 прийняти на себе зобов'язання за
кредитним договором №278 від 08.06.2011 року;
оформити Додатковий договір, за яким
ОСОБА_3 передає всі права та обов'язки
за кредитним договором №278 від 08.06.2011
року новому позивальнику ОСОБА_1 та
прийняття новим позичальником всіх
прав та обов'язків за вказаним
договором.

Після зазначених подій вона вирішила
перереєструвати право власності на
квартиру АДРЕСА_1, на своє ім'я. Однак
відповідач відмовляється на таку
перереєстрацію, а тому вона вимушена
звернутись із зазначеним позовом до
суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала, мотивуючи
їх обставинами, викладеними у позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, будучи належним чином
повідомленим про час і місце судового
засідання, надавши суду заяву, якою
проти задоволення позову не
заперечував, визнавши його в повному
обсязі.

Представник третьої особи -
Дніпропетровського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» - Раєвський М.В. проти
задоволення позову не заперечував,
підтвердивши зазначені в позові
обставини.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного.

З 12.10.2002 року по 20.01.2014 року сторони по
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі (ас. 11, 21).

08.06.2011 року між Дніпропетровським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та сім'єю, яка
складалася з позивача ОСОБА_1 та
відповідача в особі ОСОБА_3. було
укладено кредитний договір № 278,
відповідно до умов якого Фонд від імені
Держави надав прямий адресний
(цільовий) кредит за рахунок коштів
загального фонду Державного бюджету в
сумі 292 416,00 гривень. Даний кредит було
надано для будівництва житла (а.с.12-14).

06.02.2013 року відповідно до Акту №7
приймання-передачі квартири,
відповідачу ОСОБА_3. було передано
квартиру АДРЕСА_1 на підставі
інвестиційного договору № 157 від 13.05.2011
року (а.с.15).

В подальшому на зазначену квартиру
було виготовлено технічний паспорт та
зареєстровано право власності за
відповідачем ОСОБА_1.(ас.16-18, 19-20).

08.01.2014 року шлюб між сторонами
розірвано, після чого вони звернулись з
письмовою заявою до
Дніпропетровського регіонального
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» щодо переоформлення
кредитного договору та
правовстановлюючих документів з
відповідача на позивача (а.с.22-23).

18.02.2014 року Дніпропетровським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» було прийнято
рішення №418 про внесення змін до
кредитного договору №278 від 08.06.2011 року
про заміну представника сім'ї за згодою
ОСОБА_3. прийняти на себе зобов'язання
за кредитним договором №278 від 08.06.2011
року; оформити Додатковий договір, за
яким ОСОБА_3. передає всі права та
обов'язки за кредитним договором №278
від 08.06.2011 року новому позивальнику
ОСОБА_1 та прийняття новим
позичальником всіх прав та обов'язків
за вказаним договором (а.с.24-25).

У зв'язку з тим, що на позивача на даний
момент переведені всі обов'язки по
сплаті кредиту за квартиру, вона
вважає, що в судовому порядку є
можливим перереєструвати право
власності на квартиру АДРЕСА_1, на своє
ім'я.

Однак, суд не погоджується з такими
висновками позивача, виходячи з
наступною.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, з
правочинів.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Як видно з матеріалів справи, право
власності на квартируАДРЕСА_1,
зареєстровано за відповідачем 20.04.2013
року, про що свідчить відповідний Витяг
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав
власності (а.с.20).

Тобто, в момент виникнення права
власності на спірне нерухоме майно,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі.

У відповідності до ст.60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. За
змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Згідно зі ст.ст. 69, 79 СК України, дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходитьь до висновку про те, що,
спірна квартира, придбана ОСОБА_3.та
ОСОБА_1. в період зареєстрованого шлюбу,
є їх спільною сумісною власністю і вони
обидва мають рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

А тому, саме на підставі вищевикладених
норм законодавства, суд вважає за
необхідне задовольнити позов частково,
визнавши за позивачем право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Щодо визнання за нею права власності на
всю квартиру у зв'язку з рішенням №418
про внесення змін до кредитного
договору №278 від 08.06.2011 року про заміну
представника сім'ї за згодою,
відповідно до якого ОСОБА_1 прийняла на
себе зобов'язання за кредитним
договором №278 від 08.06.2011 року, то в цій
частині позовних вимог суд вважає за
необхідне відмовити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Ст. 346 ЦК України передбачені підстави
для припинення права власності.

Позивачем, в порушення вимог ст.ст. 10,60
ЦПК України, суду не надано доказів
існування будь-яких обставин, за
наявності яких право власності
відповідача ОСОБА_1. має бути припинено,
зокрема, підстав, визначених
вищезазначеною нормою Закону.

Судом враховується наявність доказів
про перехід прав та обов'язків за
кредитним договором на позивача, однак
наявність відповідного Рішення
кредитора не є підставою для
припинення права власності
відповідача.

Разом з цим, суд вважає за необхідне
роз'яснити позивачу, право на звернення
до суду з позовом про зміну розміру
часток співвласників, за наявності для
цього підстав, передбачених Законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про необхідність
відмови в даній частині позовних вимог.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України відповідач повинен
відшкодувати на користь позивача
понесені ним судові витрати,
пропорційно до задоволених позовних
вимог, а саме сплачений судовий збір у
розмірі 125,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
60, 69-70, 71 Сімейного кодексу України, ст.367
ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 81, 88, 212, 215 ЦПК
України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
Дніпропетровське регіональне
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» про скасування свідоцтва
про право власності та визнання права
власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору 125,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд в
десятиденний термін після його
проголошення, а особи, що не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
В.В. Березюк