Справа №2-5675/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 вересня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві про
звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до відповідача та просила
виключити з акту опису й арешту майна
від 29.08.2013 року (ВП 38882932), складеного
державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві в рамках
примусового виконання рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
по справі №2-2071/12, квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності
малолітньому ОСОБА_2

Зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві звільнити з-під арешту,
накладеного на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності
малолітньому ОСОБА_2

Зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві скасувати заборону на
відчуження, накладеної на квартиру
АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на
виконанні ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві перебуває виконавчий лист
№2-2071/12, виданий 15.06.2013 року
Солом'янським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 41506,05 грн.

02.07.2014 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_1
була ознайомлена з матеріалами
виконавчого провадження, відкритого за
виконавчим листом №2-2071/12 та отримала
копію акту опису й арешту майна від
29.08.2013 року, з якого вбачається, що
державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві
Мельниченко В.С. було накладено арешт
на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з
оголошенням заборони на її відчуження.

Зазначила, що на дату проведення опису
предмету спору зі складанням акту
опису й арешту майна від 29.08.2013 року у
відповідача була відсутня інформації
щодо належності предмета спору
боржникові ОСОБА_1

Разом з тим, ОСОБА_1 під час складання
відповідачем акту опису й арешту майна
від 29.08.2013 року надала ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві копію
договору дарування квартири від 28.12.2012
року, відповідно до якого власником
квартири є малолітній ОСОБА_2

Однак, на вказані обставини державний
виконавець уваги не звернув, та за
результатами ознайомлення 25.06.2014 року з
матеріалами виконавчого провадження
вбачається, що відповідачем вчиняються
подальші дії щодо реалізації предмету
спору.

Вважає, що відповідачем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві було
безпідставно створені перешкоди
малолітньому ОСОБА_2 у здійсненні ним
права користування та розпорядження
належним йому майном, у зв'язку з чим
просила позов задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував.

Суд, вислухавши думку представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності
малолітньому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
підставі договору дарування квартири
від 28.12.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_6

З витягу Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с. 7) вбачається, що право
власності ОСОБА_2 було зареєстровано
21.01.2013 року.

Постановою державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві
Мельниченка В.С. від 17.07.2013 року було
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та
оголошено заборону на її відчуження.

Позивач вважає, що арешт на спірну
квартиру було накладено ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві незаконно,
оскільки на момент складення акту
опису й арешту майна, спірна квартира
належала на праві власності
малолітньому ОСОБА_2

Позивач просила виключити з акту опису
й арешту майна від 29.08.2013 року (ВП 38882932)
квартиру АДРЕСА_1, із зобов'язанням ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві звільнити
з-під арешту вказану квартиру та
скасувати заборону на її відчуження, на
що слід зазначити наступне.

15.07.2013 року Солом'янським районним
судом м. Києва було видано виконавчий
лист по справі №2-2071/13, №2609/17317/12 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
матеріальної шкоди в сумі 40105,00 грн.,
моральної шкоди в сумі 1000,00 грн., витрат
на оплату судового збору в сумі 401,05
грн., а всього 41506,05 грн.

На підставі вказаного виконавчого
листа, державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві
Мельниченко В.С. 17.07.2013 року було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

17.07.2013 року постановою державного
виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві Мельниченко В.С. було накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження.

В ході проведення виконавчих дій
державним виконавцем було складено акт
опису й арешту майна від 29.08.2013 року
відповідно до якого накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, під час
складення акту опису й арешту майна
ОСОБА_1 надала державному виконавцю
договір дарування квартири від 28.12.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_6, відповідно до
якого власником спірної квартири
АДРЕСА_1 є малолітній ОСОБА_2

Натомість, за результатами
ознайомлення 25.06.2014 року з матеріалами
виконавчого провадження ВП 38882932
вбачається, що ВДВС Солом'янського РУЮ
у м. Києві вчиняються подальші дії щодо
реалізації предмету спору.

Суд вважає, що вказаний арешт було
накладено незаконно, з огляду на
наступне.

В ході проведення виконавчих дій,
державним виконавцем було отримано
інформаційну довідку з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 20.08.2013 року (а.с. 28), з якої
вбачається, що у Державному реєстрі
відомості про зареєстровані речові
права за ОСОБА_1 відсутні.

Пізніше, а саме 30.11.2013 року державним
виконавцем було отримано інформаційну
довідку з реєстру прав власності на
нерухоме майно відповідно до якої за
ОСОБА_1 зареєстровано на праві
власності нерухоме майно, а саме
квартира АДРЕСА_1.

Таким чином, матеріали виконавчого
провадження містять дві суперечливі
інформаційні довідки, у зв'язку з чим
суд приходить до висновку, що державний
виконавець при проведенні опису й
арешту майна: квартири АДРЕСА_1, не в
повному обсязі впевнився, що спірне
майно належить саме боржнику ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Як вбачається з перелічених норм
закону, державний виконавець має право
вчиняти дії в межах виконавчого
провадження тільки відносно майна
боржника, тобто при вчиненні будь-якої
дії щодо майна чи коштів, він повинен
впевнитись, що вони належать боржнику у
виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 ЦК України якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Враховуючи вищевикладене та те, що
відповідно до договору дарування від
28.12.2012 року власником спірної квартири
є малолітній ОСОБА_2, та його право
власності було зареєстровано 21.01.2013
року, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, яка
діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 у
повному обсязі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позивач, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 довела ті
обставини, на які посилалась, як на
підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Однак, враховуючи те, що ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві,
відповідно до покладених на нього
повноважень, не відслідковує порушення
прав власників суд вважає, що
відповідач звільнений від сплати
судового збору.

Керуючись Законом України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 316, 317, 321
ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88, 169, 209,
212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві про
звільнення майна з-під арешту
задовольнити.

Виключити з акту опису й арешту майна
від 29.08.2013 року (ВП 38882932), складеного
державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві в рамках
примусового виконання рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
по справі №2-2071/13, квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності
малолітньому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зняти арешт та заборону відчуження з
майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що
належить малолітньому ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності на
підставі договору дарування квартири
від 28.12.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_6

Виключити належне на праві власності
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, нерухоме майно, а
саме квартиру АДРЕСА_1 з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя