Провадження № 2/742/1167/14
унікальний № 742/3505/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:
головуючого судді Ільченка О.І., при
секретарі Голушко Н.А., за участю
сторін, представників: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Прилуки
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на стороні позивача ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користування
житлом та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом у якому просить вселити його до
житлового будинку АДРЕСА_1 та
зобов»язати відповідача ОСОБА_4 не
перешкоджати в користуванні,
проживанні в такому будинку.

Позов мотивований тим, що у жовтні 2012
році, після будівництва сторонами та
введення в експлуатації
новозбудованого будинку АДРЕСА_1, туди
вселилися, зареєструвалися та почала
проживати сім»я з трьох чоловік:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 із дитиною ОСОБА_6. Після
погіршення шлюбних відносин між
сторонами, приблизно у березні 2013 року
відповідачка заборонила позивачу вхід
до їх спільного будинку та провела
заміну замків на вхідних дверях.
Наводячи правове обгрунтування своїх
вимог позивач і звернувся до суду з
даним позовом.

У судовому засіданні позивач із своїм
представником підтримали заявлені
вимоги, посилаючись на обставини
викладені у позові, просять такий
задовольнити.

Відповідачка та її представник у суді
проти позову заперечують, пояснюючи це
невірно обраним способом захисту свого
права. Вказують на те, що стороною
позивача не доведено належними та
допустимими доказами наявність
перешкод для проживання позивача у
вказаному будинку, адже він сам
добровільно залишив таке житло. Сама по
собі відсутність ключів до будинку не є
визначальним для вирішення даного
спору.

Третя особа ОСОБА_5 у суд не з»явилася,
але у письмових поясненнях повністю
підтримує заявлений позов та
підтверджує, що колишня невістка
перешкоджає її синові проживати у
вказаному будинку, де замінила ключі на
вхідних дверях.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до переконання
про необхідність задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 26 квітня 2001 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано 25 червня 2013
року згідно рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області (а.с. 27).

Від шлюбу сторони мають малолітню
дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
26).

У суді з"ясовано та не заперечується
сторонами, що за час перебування у
шлюбі ними було набуто, крім того,
житловий будинок АДРЕСА_1, право
власності на ? частину якого визнано за
ОСОБА_3 згідно рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 17 січня 2014 року.

Як вбачається з домової книги, та
підтверджено сторонами, що з 16.11.2012 у
вказаному житловому будинку значаться
зареєстрованими ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
син ОСОБА_6 (а.с. 7-9).

Тобто, з вказаної дати позивач набув
право на користування житлом, як член
сім»ї первинного власника ОСОБА_4

Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

В силу ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З приводу доведеності позивачем
перешкоджання йому відповідачем у
праві користування вказаним будинком,
суд враховує неприязні відносини між
сторонами, письмові звернення як до
правоохоронних органів так і до органу
опіки та піклування в частині заборони
проживання та побачення з малолітньої
дитиною (а.с. 10-12).

Також відповідачкою у суді визнавався
той факт, що позивач не має ключа від
одного із замків вхідних дверей
будинку.

Згідно вимог ст.156 Житлового кодексу
України члени сім»ї власника жилого
будинку, які проживають разом з ним у
будинку, що йому належить, користується
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Судом беззаперечно встановлено, що між
колишнім подружжям ОСОБА_4, при
вселенні позивача у жилий,
новозбудований і введений в
експлуатацію будинок, жодних угод про
обмеження ОСОБА_3 у праві користування
приміщенням не було.

Відповідно до частини четвертої статті
9 Житлового кодексу України
(Української РСР) ніхто не може бути
обмежений у праві користування
житловим приміщенням інакше, ніж з
підстав і в порядку, передбачених
законом. Згідно зі статтею 155 вказаного
Житлового кодексу жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користуватися жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

Відповідно до статтей 41 Конституції
України, 391 Цивільного кодексу України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За правилами ст. 150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК
України.

За даних обставин суд вважає за
необхідне з метою захисту порушених
прав позивача вселити його до
житлового будинку АДРЕСА_1
Чернігівської області ? частка якого
належить йому на праві власності та
зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати
ОСОБА_3 у користуванні та проживанні в
даному приміщенні.

Заперечення представника відповідача
проти позову з підстав невірно
обраного позивачем способу захисту
свого права, суд вважає безпідставним і
таким, що суперечить вимогам ст.ст. 16, 386
ЦК України згідно яких власник має
право звернутися до суду з вимогою про
захист порушеного права будь-яким
способом, що є адекватним змісту
порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Задовольняючи таким чином позовні
вимоги згідно ст. 88 ЦПК України суд
вважає, що судові витрати в розмірі 243,60
грн., які складаються зі сплати
судового збору підлягають стягненню в
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 88, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 -
задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_3 до житлового
будинку АДРЕСА_1 Чернігівської області.

Зобов»язати ОСОБА_4 не перешкоджати
ОСОБА_3 в користуванні та проживанні в
житловому будинку АДРЕСА_1
Чернігівської області.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 -
243,60 грн. судового збору по справі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:
О.Ільченко