Справа № 761/335/14-ц
Провадження №2/761/1860/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Держави Україна в особі
Київської міської ради, третя особа
Дніпровська районна в місті Києві
державної адміністрація про
припинення зобов'язання Держави
Україна забезпечити ОСОБА_1 з сім'єю 2
особи житлом у зв'язку з наданням йому
2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1, -

в с т а н о в и
в :

У січні 2014 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Держави
Україна в особі Київської міської ради
(далі КМР) про припинення зобов'язання
Держави Україна щодо забезпечення
житлом ОСОБА_1 з сім'єю 2 особи у зв'язку
з наданням йому 2-х кімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що за час проходження
військової служби виконував Урядові
завдання по залагоджуванню збройних
конфліктів на у інших країнах має від
командування 24 подяки і нагороди та не
мав жодного стягнення. На час
звільнення в запас він не був
забезпечений житлом, тому його сім'я
перебувала в черзі осіб, що потребують
поліпшення житлових умов. В 2008 році з
дозволу ліквідованої в даний час
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації він вселився і
користується на даний час 2-кімнатною
квартирою АДРЕСА_1 з дозволу Голови
райдержадміністрації ОСОБА_2 на
проживання в квартирі НОМЕР_1.
Зазначена квартира на той період з вини
органів місцевого самоврядування,
неправомірно обліковувалась як
нежитлове приміщення. Ордер на
вселення йому не надавався, але він був
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.
Квартира НОМЕР_1 була зазначена у
відповідних державних реєстрах і
державних фондах як податкова адреса
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. Він
проживає в квартирі з донькою та її
малолітнім сином (його онуком).

Не маючи іншої можливості захисту
порушеного права та керуючись п.7 ч.2 ст.
16 Цивільного кодексу України, позивач
просив постановити судове рішення про
припинення, як право відношення,
зобов'язання Держави Україна
забезпечити ОСОБА_1 з сім'єю житлом у
зв'язку з наданням йому 2-х кімнатної
квартири АДРЕСА_1.

У процесі розгляду справи позивач
доповнив позов (а.с.37-зворот) вимогою
про застосування як наслідку
припинення право відношення визнати за
ним право користування квартирою
АДРЕСА_1, посилаючись на дозвіл щодо
вселення у квартиру, фактичне
проживання та користування ним із
сім'єю даною квартирою, оплата за
житлово-комунальні та інші послуги є
підтвердженням укладення договору
найму житлового приміщення (а.с.34-38).

У письмових запереченнях КМР проти
позову зазначено, що рішення про
надання квартири позивачу не було
здійснено. Позивач перебуває на
квартирному обліку у першочерговому
списку за категорією «пенсіонери
Міноборони». У спірну квартиру позивач
вселився без належних правових
підстав. Так, положеннями ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» надані повноваження
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад щодо ведення
обліку громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов; розподілу та надання
відповідно до законодавства житла, що
належить до комунальної власності;
вирішення питань щодо використання
нежилих приміщень, будинків і споруд,
що належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 15 Житлового кодексу
Української РСР та розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 31.01.2011 №121 «Про
реалізацію районними в місті Києві
державними адміністраціями окремих
повноважень» в місті Києві
повноваження щодо обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
розподіл та надання житла відповідно
до чинного законодавства відносяться
до компетенції районних в місті Києві
державних адміністрацій. Отже,
повноваження щодо забезпечення житлом
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, не відносяться до
компетенції Київської міської ради.
Позивач вселився в квартиру АДРЕСА_1
без належних правових підстав, а тому
не має права на користування
зазначеним жилим приміщенням.
Тривалість проживання в жилому
приміщенні та оплата за фактичне
користування житлово-комунальними
послугами не породжує виникнення у
Позивача права на зазначене
приміщення. Посилаючись на
вищевикладене, відповідач вважає
позовні вимоги необґрунтованими, тому
вони не підлягають задоволенню.

У травні надійшло клопотання
представника КМР про залучення до
участі у справі як 3-тю особу
Дніпровську районну у м. Києві державну
адміністрацію.

Ухвалою суду від 19.06.2014 року залучена за
клопотанням КМР до участі у справі як
3-тя особа Дніпровська районна у м.
Києві державна адміністрація. (а.с.84).

У письмових поясненнях представника
3-ьої особи (а.с.99-102) Дніпровської
районної м. Києві державної
адміністрації стосовно позову ОСОБА_1
зазначено, що між КП
«Фінансово-розрахунковий центр
«Дніпровський» (орендодавець) та
Адвокатським об'єднанням (орендарем)
укладено договір оренди нежитлового
приміщення площею 130,60 кв.м., у тому
числі кв. АДРЕСА_1. Позивач був членом
Адвокатського об'єднання «Дарницька
колегія адвокатів» і мав користуватись
приміщенням по роботі для надання
адвокатських послуг (а.с.101). Після
звільнення Адвокатським об'єднанням
приміщення, позивач відмовився від
виселення. Справи з приводу вимог
позивача щодо спірної квартири НОМЕР_1:
про право користування приміщенням кв.
НОМЕР_1; законності Розпорядження № 65
від 12.02.2013 року; про надання квартири
НОМЕР_1 ОСОБА_3, про виселення у зв'язку
із самовільним зайняттям; про визнання
недійсним виданого ОСОБА_3 ордеру, були
вирішені судами не на користь позивача.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26.05 2014 року, залишеним без
зміни Апеляційним судом, задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення та
усунення перешкод у користуванні.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої уточнені позовні вимоги та в своїх
усних поясненнях зазначив, що укладена
«Угода про оплату за фактичне
використання нежилого приміщення»
(а.с.14) між КП Дніпровського району
м. Києва «Фінансово-розрахунковий
Центр «Дніпровський», як виконавцем, та
Адвокатським об'єднанням «Дарницька
колегія адвокатів» м. Києва, як
замовником, від 01.09.2008 року про оплату
за фактичне використання нежитлового
приміщення, а саме спірної квартири є
нікчемним правочином. (а.с.15,39).
Дніпровська районна в м. Києві державна
адміністрація була утворена лише в 2011
році, тому він не вважає, що підставою
його проживання в квартирі НОМЕР_1 є
наявність «Угоди про оплату за
фактичне використання нежилого
приміщення» від 01.09.2008 року, укладеної
між юридичними особами.

На даний час його, як пільговика сім'я з
трьох осіб фактично займає квартиру
НОМЕР_1 з 2008 року і просить залишити її в
користуванні.

Київська міська рада та третя особа
Дніпровська районна в місті Києві
державна адміністрація своїх
представників в судове засідання не
направили, про час і місце розгляду
справи були повідомлені.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи
Розпорядженням Дніпровської районної
у м. Києві державної адміністрації № 737
від 10.12.1998 року ОСОБА_1 взятий на
квартирний облік із складом сім'ї з
двох осіб, для першочергового надання
житлової площі по категорії
військовослужбовців, звільнених в
запас з пільгами. Станом на 23.07.2014 року
номер черги позивача значиться по
списку першої черги - 1465, а номер ОСОБА_1
у черзі громадян
категорії-пенсіонерів Міністерства
оборони України - 40.

Згідно із договором оренди нерухомого
майна №1242 від 02.11.2009 року, укладеного
між Комунальним підприємством
Дніпровського району м. Києва
«Фіиансово-розрахунковий центр
«Дніпровський» (Орендодавець) та
Адвокатським об'єднанням «Дарницька
колегія адвокатів» (Орендар) (а.с.104)
надано у оренду приміщення, зазначене
як нежиле, загальною площею 130,60 кв.м. з
устаткуванням, інвентарем тв. іншим
майном, що є невід'ємною частиною
договору, за адресою АДРЕСА_1, перший
поверх. Цільове призначення визначено
у пп.1.2 - для офісу.

Об'єкт належав до комунальної
власності територіальної громади
Дніпровського району та знаходився на
балансі Дніпровської районної у
м. Києві ради.

Відповідно до п. 6.1 договору оренди
передбачено, що орендар не має права
передавати свої права та обов'язки по
цьому договору іншим особам, а також
передавати іншим особам об'єкт оренди
повністю або частково в суборенду, або
будь-яке інше користування без
письмового дозволу орендодавця,
оформленого па підставі виданого в
установленому порядку розпорядження
Дніпровської районної у м. Києві ради.

Після закінчення строку оренди
Адвокатське об'єднання «Дарницька
колегія адвокатів м. Києва», орендоване
приміщення загальною площею 130,60 кв.м.
по АДРЕСА_1, звільнила, що
підтверджується актом приймання -
передачі нерухомого майна від 11.07.2011.

Позивач ОСОБА_1 в період дії договору
оренди, був членом Адвокатського
об'єднання «Дарницька колегія
адвокатів», тому міг використовувати
приміщення виключно для надання
адвокатських послуг колегією.

Після звільнення орендованого
приміщення в тому числі АДРЕСА_1
Адвокатським об'єднанням «Дарницька
колегія адвокатів», позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
визнання права користування вказаною
квартирою.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
01.03.2012 року № 22-
ц/2690/665/2012, скасовано рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16 серпня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Дніпровської районної у
м.Києві державної адміністрації про
визнання права користування квартирою
АДРЕСА_1 та відмовлено позивачу у
позові про визнання такого права
користування, судом встановлено, що
ОСОБА_1 зайняв вказану квартиру
самовільно. (а.с.108)

Апеляційним судом визнано, що з моменту
закінчення дії договору оренди від
02.11.2009 року, який діяв до 15 липня 2010 року,
перебування позивача у приміщенні та
користуванням ним є незаконним,
оскільки право користування жилим
приміщенням (квартира була включена до
складу службових) визначається
Житловим кодексом. Як зазначила у
Рішенні колегія суддів у разі
відсутності законних підстав
передбачених законом для перебування
осіб у займаних приміщеннях відсутні і
підстави користування цим приміщенням,
перебування особи у такому приміщенні
є самовільним. Рішення Апеляційного
суду вступило у законну силу і в
касаційному порядку не було оскаржено.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.09.2012 у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії відмовлено.
Провадження за позовними вимогами про
зобов'язання Дніпровської районної у м.
Києві державної адміністрації
оформити належним чином договір найму
на квартиру АДРЕСА_1 - закрито. (а.с.110)

В подальшому 12.02.2013 року розпорядженням
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації № 65
відповідно до норм житлового
законодавства України, спірну квартиру
надано в користування гр. ОСОБА_4
(а.с.112) На підставі зазначеного
розпорядження Дніпровської РДА, ОСОБА_4
па сім'ю видано ордер № 013350 від 20.02.2013
року, як законна підстава для вселення
в надане жиле приміщення. Зазначене
розпорядження і ордер на право
зайняття житлового приміщення було
предметом розгляду декількох справ за
позовами ОСОБА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва
№826/2494/13-а від 10.04.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 про скасування
розпорядження №65 від 12.02.2013 року
відмовлено в повному обсязі. Ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2014 року
рішення залишено без змін. (а.с.118)

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва №
826/5649/13- від 19.06.2013 року (а.с.122) відмовлено
ФОП ОСОБА_1 у скасуванні Розпорядження
№ 65 від 12.02.2012 року. (а.с.122).

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року постанова суду залишена без змін.
(а.с.127)

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05.12.2013 року (а.с.131) у позові
ОСОБА_1 про визнання недійсним ордеру,
виданого ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1
відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду
м. Києва від 06.02.2014 № 22- ц/796/1823/2014,
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
(а.с.116)

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Кисва №755/11606/13-ц від 26.05.2014 року,
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
виселення та усунення перешкод в
користуванні квартирою задоволено.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами до КМР про припинення
зобов'язання Держави забезпечити
позивача та його сім'ю житлом, що
виникло, як він вказав у позовній заяві,
із правовідносин взаємних зобов'язань,
які існували з 05.08.1997 року, позивач
зазначив що підставою для припинення
таких зобов'язань, задоволення його
вимоги про визнання права користування
спірним жилим приміщенням, яке він
набув при вселенні його з дочкою у
спірну квартиру з наданого
Дніпровською районною у м. Києві
державної адміністрації дозволу до її
ліквідації місцевих органів влади у
районах м. Києва згідно із рішенням КМР
у 2010 році.

У судовому засіданні він пояснив, що
хоча він вселився в квартиру НОМЕР_1 не
в установленому порядку (без ордера),
проте він мав особливу пільгу на
забезпечення 2-кімнатною квартирою не
пізніше ніж в 3-місячний строк.
Обов'язок забезпечити його квартирою в
цей строк покладено на органи місцевої
влади та виконавчої влади
Дніпровського району у місті Києві.

Зазначив також, що Дніпровська районна
у місті Києві рада через свій
уповноважений орган щомісячно
отримувала оплату за фактичне
користування квартирою у яку він
вселився з дозволу органу місцевої
виконавчої влади району. Київська
міська рада, достовірно знала і про
особливі права позивача і про те, що він
проживає в квартирі НОМЕР_1 з 2008 року,
але ніколи не подавав позову про його
виселення і пропустив строк на його
подачу.

Крім того, рішенням Дніпровського
районного суду від 19 грудня 2012 року,
його визнано таким, що втратив право
користування приватною квартирою за
адресою: АДРЕСА_5.

Враховуючи викладені позивачем
обґрунтування позовних вимог, суд
досліджуючи у справі зібрані докази, на
які посилається позивач як на
підтвердження позовних вимог, а також
інші матеріали справи, зокрема
заперечення відповідача та пояснення
третьої особи, представлені ними
документи, суд дійшов наступних
висновків.

Головним аргументом позивача для
задоволення позову про припинення
обов'язку Держави Україна забезпечити
ОСОБА_1 з сім'єю 2 особи житлом згідно із
законодавством є визнання за ним права
користування 2-х кімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Однак, згідно із ст. 30 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
повноваження щодо ведення обліку
громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов; розподілу та надання
відповідно до законодавства житла, що
належить до комунальної власності;
вирішення питань щодо використання
нежилих приміщень, будинків і споруд,
що належать до комунальної власності
відносяться до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад.

Положеннями ст. 15 Житлового кодексу
Української РСР та розпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 31.01.2011 №121 «Про
реалізацію районними в місті Києві
державними адміністраціями окремих
повноважень» повноваження щодо обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, розподіл та надання
житла в місті Києві відповідно до
чинного законодавства відносяться до
компетенції районних в місті Києві
державних адміністрацій.

Згідно п.1 ст. 12 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями па підставах у порядку і
відповідно до вимог встановлених ЖК
України та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ч.І ст. 43 ЖК України
громадянам, які перебувають на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов,
жилі приміщення надаються в порядку
черговості.

Частинами 3, 4 ст. 43 ЖК України
передбачено, що з числа громадян,
взятих на облік потребуючих поліпшення
житлових умов, складаються списки осіб,
які користуються правом
першочергового одержання жилих
приміщень. Черговість надання жилих
приміщень визначається за часом взяття
на облік (включення до списків
осіб, які користуються правом
першочергового одержання жилих
приміщень).

Як було встановлено судом, на виконання
зазначених положень Розпорядженням
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації № 737 від
10.12.1998 року ОСОБА_1 взятий на квартирний
облік із складом сім'ї з двох осіб, для
першочергового надання житлової площі
по категорії військовослужбовців,
звільнених в запас з пільгами. Станом
на 23.07.2014 року позивач значиться по
списку першої черги, а також черги
громадян категорії-пенсіонерів
Міністерства оборони України - 40.

У поясненнях позивачах наданих у
процесі розгляду справи він визнає, що
зайняття ним спірної квартири не було
вчинено у відповідності із вимогами,
передбаченими законодавством з цього
питання.

Вищезазначені рішення суду повністю
підтверджують, що позивач ОСОБА_1
зайняв квартиру АДРЕСА_1 і тому за
відсутності правових підстав.

Згідно із ст. 60, 61 ЦПК України обов'язок
доказування та надання доказів
покладено на кожну із сторін. У ч.3 ст.61
ЦПК України передбачено, що обставини
встановлені судовими рішеннями, що
набрали законної сили, у тому числі у
цивільній та адміністративній справі,
не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
01.03.2012 року № 22-
ц/2690/665/2012, у справі за позовом ОСОБА_1 до
Дніпровської районної у м.Києві
державної адміністрації про визнання
права користування квартирою АДРЕСА_1
відмовлено позивачу у визнанні права
користування квартирою АДРЕСА_1, та
встановлено, що ОСОБА_1 зайняв вказану
квартиру самовільно. (а.с.108)

Апеляційним судом визнано, що з моменту
закінчення дії договору оренди від
02.11.2009 року, який діяв до 15 липня 2010 року,
перебування позивача у приміщенні та
користуванням ним є незаконним,
оскільки право користування жилим
приміщенням (квартира була включена до
складу службових) визначається
Житловим кодексом України. Як
зазначила у Рішенні колегія суддів у
разі відсутності законних підстав
передбачених законом для перебування
осіб у займаних приміщеннях відсутні і
підстави користування цим приміщенням,
перебування особи у такому приміщенні
є самовільним. Рішення Апеляційного
суду вступило у законну силу і в
касаційному порядку не було оскаржено.

Встановлені судом обставини при
розгляді вищезгаданої справи
стосуються саме ОСОБА_1, тобто особи яка
бере участь у даній справі.

Рішення суду вступило в законну силу і
в касаційному порядку не оскаржено.

Іншими вищеназваними судовими
рішеннями та постановами Окружного
адміністративного суду, у справах,
участь у яких брав ОСОБА_1 щодо питань,
які розглядаються у даному процесі,
також підтверджено відсутність
правових підстав для визнання права
користування квартирою АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1, а отже також і щодо його
позовних вимог про припинення
зобов'язання Держави Україна
забезпечити його житлом, пов'язаних із
наданням йому 2-х кімнатної квартири
АДРЕСА_1 та визнанням за ним права
користування нею.

За таких обставин, суд вважає, у позові
ОСОБА_1 до Держави Україна в особі
Київської міської ради, третя особа
Дніпровська районна в місті Києві
державної адміністрація про
припинення зобов'язання Держави
Україна забезпечити ОСОБА_1 з сім'єю 2-ві
особи житлом у зв'язку з наданням йому
2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 слід
відмовити.

На підставі ст.ст. 7, 16 ЦК України ст.ст.
15, 42, 43, 45 ЖК України, Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», 12
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" та керуючись ст. ст.
3, 10, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и
в :

У позові ОСОБА_1 до Держави Україна в
особі Київської міської ради, третя
особа Дніпровська районна в місті
Києві державної адміністрація про
припинення зобов'язання Держави
Україна забезпечити ОСОБА_1 з сім'єю 2-ві
особи житлом у зв'язку з наданням йому
2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційному суду
міста Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва, який ухвалив
оскаржуване рішення.

Суддя:
Малинников О.Ф.