У х в а л а

4 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О. суддів:
Амеліна В.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої
І.М., Черненко В.А.
розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила скасувати наказ про її
звільнення від 16 вересня 2013 року,
поновити її на роботі та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 8
січня 2008 року вона була прийнята на
роботу до відповідача на посаду
директора дирекції по малому бізнесу
філії ВАТ «КБ «Надра» Полтавського
регіонального управління. 23 листопада
2009 року її звільнили з роботи на
підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків. Однак, рішенням Київського
районного суду м. Полтави від 19 серпня
2010 року її було поновлено на роботі.
Зазначала, що 17 вересня 2013 року її
звільнили з займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
із скороченням посади. Звільнення
вважала незаконним, оскільки на час її
поновлення на роботі, у липні 2013 року,
посада директора дирекції по малому
бізнесу філії ВАТ «КБ «Надра»
Полтавського районного управління вже
не існувала оскільки ВАТ «КБ «Надра»
було реорганізоване в ПАТ «КБ «Надра»,
а тому відповідач мав внести зміни до
штатного розпису і ввести таку саму
посаду в ПАТ «КБ «Надра» Полтавського
районного управління, чого зроблено не
було. Крім того, повідомлення про
скорочення посади та наступне
звільнення і наказ про звільнення з
роботи підписала директор відділення
ПАТ «КБ «Надра» Полтавського районного
управління у штаті якого вона не
перебувала. При цьому її не ознайомили
із самим наказом про скорочення штату
та чисельності працівників ПАТ «КБ
«Надра», за яким відбулося скорочення
її посади.

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 6 грудня 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 13 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ від 16 вересня 2013 року
про звільнення з роботи ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді
директора Дирекції по малому бізнесу
ПАТ «КБ «Надра» Полтавське районне
управління.

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 27 827 грн 12
коп., з послідуючим відрахуванням всіх
обов'язкових зборів і платежів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 квітня 2014 року
касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра»
відхилено, рішення апеляційного суду
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява ПАТ
«КБ «Надра» про перегляд Верховним
Судом України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України.

Заявник, на підтвердження викладених у
заяві доводів, додав ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 квітня 2013 року, від 7 березня
2013 року, від 6 березня 2013 року,
постановлені за результатом розгляду,
на його думку, аналогічних справ, де
по-іншому застосовані ті самі норми
матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та наданих ним
копій ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 квітня 2013
року, від 7 березня 2013 року, від 6 березня
2013 року не вбачається наявних ознак,
які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами ст.
ст. 40, 49-2 КЗпП України, зокрема,
правовідносини є подібними, але різні
фактичні обставини справи.

Оскільки неоднакового застосування
норми матеріального права не було, а
виникли питання щодо доведення вимог,
що є питанням процесуального права і
вони не є підставою для допуску до
провадження, то в задоволенні заяви
слід відмовити.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за заявою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
П.О. Гвоздик

Судді: В.І.
Амелін

Ю.Г. Іваненко

І.М. Завгородня

В.А. Черненко