Провадження № 22-ц/779/1911/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Проскурніцького П.І., Ясеновенко
Л.В.,
секретаря Драганчук У.М.,

з участю
сторін ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 31 липня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 31
липня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
зареєстрований 09.11.2001 року у відділі
РАЦСу Івано-Франківського міського
управління юстиції, актовий запис №1462.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з
матір'ю ОСОБА_2.

Апелянт незгідний з рішенням суду
першої інстанції, вважає, що при
вирішенні справи були порушені норми
процесуального права, судом неповно
з'ясовано обставини справи, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважав встановленими.

Апелянт вважає, що розлад і конфлікти у
сім'ї, які виникли з випадкових причин
не можуть вважатися достатньою
підставою для розірвання шлюбу.

Судом не було з'ясовано фактичні
взаємини подружжя та дійсні причини
розірвання шлюбу. Не взято до уваги те,
що у сторін є малолітній син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який потребує виховання у
повноцінній сім'ї і розірвання шлюбу
може завдати йому моральної та
психічної шкоди. Не було підтверджено
також, того факту що на позивача
чиниться фізичний та психологічний
тиск та примус з боку ОСОБА_3.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем зареєстровано шлюб 09
листопада 2001 року (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчується копією
свідоцтва про народження (а.с.7).

Встановлено, що між позивачем та
відповідачем часто виникали
непорозуміння, шлюб існує формально,
позивач зазначила про те, що їхні
цінності та погляди на життя суттєво
відрізняються. Позивач також зазначила
про те, що зі сторони відповідача є
фізичний та психологічний примус в
сімейних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них, інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення.

Згідно до роз'яснень, викладених в п. 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК
вжиття судом заходів щодо примирення
подружжя застосовується у випадку
відсутності згоди одного з них на
розірвання шлюбу за ініціативою однієї
зі сторін або суду у формі відкладення
розгляду справи слуханням та надання
сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191
ЦПК).

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що відповідно
до положень ст.51 Конституції України,
ч.1. ст.24 СК України шлюб ґрунтується на
добровільній згоді жінки та чоловіка,
примушення жінки та чоловіка до шлюбу
не допускається.

Судом надано сторонам строк для
примирення на 3 місяці, однак
примирення не відбулося, тому суд
встановив, що збереження сім'ї є
неможливим, примирення сторони не
бажають, шлюб існує формально і його
слід розірвати.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 31
липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко