АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбич В.Л. Провадження №
22-ц/789/900/14 Доповідач - Костів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю апелянта - ОСОБА_1,

представника апелянта - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 02 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_1, треті особи - Тернопільська
районна державна нотаріальна контора,
Товстолузька сільська рада
Тернопільського району Тернопільської
області, Держземагенство у
Тернопільській області про визнання
права власності на земельні ділянки в
порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
Тернопільського міськрайонного суду
із позовом до ОСОБА_1 з участю третіх
осіб - Тернопільської районної
державної нотаріальної контори,
Товстолузької сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, Держземагенства у
Тернопільській області про визнання
права власності на земельні ділянки в
порядку спадкування за законом.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його з
відповідачкою батько - ОСОБА_5.
Спадкоємцями першої черги за законом
після його смерті є він та його сестра -
відповідачка ОСОБА_1. В установлений
законом термін він звернувся в
Тернопільську районну державну
нотаріальну контору для оформлення
спадщини, однак йому було відмовлено.
До складу спадщини входило дві
земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства
на території села Товстолуг площею 0,1324
га та 0,1945 га, а також земельна ділянка
площею 0,2345 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
території АДРЕСА_1. Дані земельні
ділянки були одержані ОСОБА_5 в
особисту приватну власність шляхом
приватизації, а тому являлись його
особистою приватною власністю. Вказані
земельні ділянки не охоплені
заповітом, який складений ОСОБА_5 в
користь ОСОБА_1 Зважаючи на те, що він та
відповідачка у справі є двома
спадкоємцями за законом після смерті
батька ОСОБА_5, а тому просив визнати за
ним право приватної власності в
порядку спадкування за законом на ?
частину вказаних земельних ділянок.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 02 липня 2014 року
позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,1324
га для ведення особистого селянського
господарства на території села
Товстолуг Товстолузької сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області (кадастровий
номер :01:001:1005) в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,1945
га для ведення особистого селянського
господарства на території села
Товстолуг Товстолузької сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області (кадастровий
номер :03:001:0768) в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4
частину земельної ділянки площею 0,2345
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд на території
АДРЕСА_1 Товстолузької сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області (кадастровий номер
:03:001:0767) в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

ОСОБА_1 подала на вказане рішення
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що судом
неповно встановлено фактичні
обставини справи та дано невірну
оцінку доказам. Зазначає, що на
земельній ділянці площею 0,2345 га
батьками було збудовано житловий
будинок та в 2003 році отримано свідоцтва
про право власності на нього (по ?
частині кожен), а тому вказана земельна
ділянка, у відповідності до ч.1 ст.120 ЗК
України, не належала лише ОСОБА_5, а
являлася спільною власністю батька
ОСОБА_5 та матері - ОСОБА_6 (по ? частині).
На свою частку даної ділянки батько
склав заповіт в її користь, а тому
позивач ОСОБА_4 мав право лише на
обов»язкову частку, яка становить 1/8
частину від всієї ділянки, а не ?, як
визначив помилково суд. Просить
рішення суду в частині визнання за
ОСОБА_4 права власності на ? частину
земельної ділянки площею 0,2345 га
скасувати та прийняти в цій частині
нове рішення, яким визнати за ОСОБА_4
права власності на 1/8 частину вказаної
земельної ділянки.

В судовому засіданні апелянтка та її
представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримали, зіславшись на мотиви
викладені в ній.

Представник позивача - ОСОБА_3 проти
апеляційної скарги заперечив, просив
рішення суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
доводи, зазначені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи із наступного.

Частково задовольняючи позов та
визнаючи за ОСОБА_4 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,2345
га суд першої інстанції виходив із
того, вказана земельна ділянка набута
ОСОБА_5 в порядку приватизації, а тому
була його особистою приватною
власністю, а не спільною сумісною
власністю подружжя.

З таким висновком колегія суддів
погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на
підставі рішення Товстолузької
сільської ради від 10 квітня 1995 року
передано у власність земельну ділянку
0,55 га, яка розташована на території с.
Товстолуг, Товстолузької сільської
ради, для обслуговування житлового
будинку (0,25 га) та ведення особистого
підсобного господарства (0,30 га).

На підставі цього рішення ОСОБА_5 було
видано державний акт на право
приватної власності на землю Серії
ІІ-ТР № 022445 від 16 серпня 1997 року.

Відповідно до свідоцтва на право
приватної власності на житловий
будинок від 09 грудня 2003 року ОСОБА_5 на
праві приватної власності належала ?
частина житлового будинку з надвірними
побудовами і спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1.

27 лютого 2004 року ОСОБА_5 склав заповіт,
згідно якого належну йому ? частину
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та
спорудами, присадибною ділянкою
заповів ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що
стверджується свідоцтвом про смерть
Серії НОМЕР_1.

У померлого ОСОБА_5 є двоє дітей: син
ОСОБА_4 та донька ОСОБА_1 - сторони по
справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про те, що земельна ділянка
площею 0,2345 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
території АДРЕСА_1 Товстолузької
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області (кадастровий
номер :03:001:0767) являлася особистою
власністю ОСОБА_8

В апеляційній скарзі апелянтка
посилається на те, що померлому ОСОБА_5
належала не уся земельна ділянка
площею 0,2345 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, а
лише її ? частина, оскільки він та його
дружина ОСОБА_6 спільно збудували на
ній житловий будинок та господарські
споруди та приватизували його в рівних
долях, а тому ОСОБА_6, крім частини
будинку, набула право власності і на ?
частину земельної ділянки, виділеної
для обслуговування цього будинку.
Вказані твердження апелянтка
обґрунтовувала ч.1 ст.120 ЗК України.
Оскільки ОСОБА_5 склав заповіт на її
користь, то за позивачем збереглося
лише право на обов'язкову частку у
спадковому майні, яка складає половину
того, що підлягає до спадкування за
законом (1/4:2=1/8).

Дане посилання колегією суддів до
уваги не береться виходячи із
наступного.

Спірна земельна ділянка площею 0,2345 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд набута ОСОБА_5
шляхом приватизації на підставі
рішення 3 сесії Товстолузької
сільської Ради народних депутатів від
10 квітня 1995 року, а тому вважається його
особистою приватною власністю.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянтки на ч.1 ст.120 ЗК
України в чинній на даний час редакції,
оскільки правовідносини щодо
земельної ділянки площею 0.2345 га
регулюються нормами матеріального
права, які діяли на час набуття права
власності на житловий будинок, який
розташований на вказаній земельній
ділянці, а саме ч.1 ст.120 ЗК України, яка
діяла станом на час видачі свідоцтв про
право власності на будинковолодіння (09
грудня 2003 року).

У відповідності до чинної на той час
редакції ч.1 ст.120 ЗК України при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

В судовому засіданні встановлено, що
жодних угод щодо розподілу земельної
ділянки площею 0.2345 га після набуття
ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_6 права
власності на будинковолодіння,
розміщене на ній, не укладалося.

Таким чином, спірна земельна ділянка
площею 0.2345 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку на
час смерті ОСОБА_5 була його особистою
приватною власністю, на яку він склав
заповіт в користь відповідачки ОСОБА_1
Оскільки позивач на час відкриття
спадщини був непрацездатним, він має
право на обов'язкову частку в спадщині.

Відповідно до положень ст.1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Розмір
обов'язкової частки у спадщині може
бути зменшений судом з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення. До
обов'язкової частки у спадщині
зараховується вартість речей
звичайної домашньої обстановки та
вжитку, вартість заповідального
відказу, встановленого на користь
особи, яка має право на обов'язкову
частку, а також вартість інших речей та
майнових прав, які перейшли до неї як до
спадкоємця. Будь-які обмеження та
обтяження, встановлені у заповіті для
спадкоємця, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, дійсні
лише щодо тієї частини спадщини, яка
перевищує його обов'язкову частку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом вірно визначено розмір
обов'язкової частки, яка належить
позивачу, рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, в зв'язку із чим підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційний скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 02 липня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів