Справа № 308/9462/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Фазикош О.В., при
секретарі Рабош А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгород цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Великодобронської сільської
ради Ужгородського району
Закарпатської області, третя особа без
самостійних вимог Приватний нотаріус
Ужгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до Великодобронської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області, третя особа без
самостійних вимог Приватний нотаріус
Ужгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом.

Позовні вимоги мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба ОСОБА_1 -
ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася
спадщина на належне їй домоволодіння
та земельну ділянку, а саме садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, Закарпатської області, який
розташований на земельній ділянці
площею 0,34 та (нуль цілих тридцять
чотири сотих гектара). В наслідок
смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина,
часом відкриття якої є її день смерті.
До складу спадщини ввійшли всі права та
обов'язки ОСОБА_5, що належали їй на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок її смерті, а саме
майнові права на майно, яке належало їй
на праві власності: садибний
(індивідуальний) житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; За час
свого життя, 18 жовтня 2001 року ОСОБА_5
склала заповіт як розпорядження на
випадок своєї смерті, посвідченого
Сані Г.В. секретарем Великодобронської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області та
зареєстрований в реєстрі за № 54. Згідно
даного заповіту, ОСОБА_5 заповіла все
своє майно, де б воно не було і з чого б
воно не складалося і взагалі все те, що
на день смерті буде належані їй і на що
вона за законом матиме право своєму
внукові ОСОБА_1 - позивачу. Позивач
звернувся до приватного нотаріуса
Ужгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття
спадщини та надав всі наявні в нього
документи, що підтверджували права
ОСОБА_5 на житловий будинок. Потім
позивач звернувся до приватного
нотаріуса Ужгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно, яким є
житловий будинок. Проте, нотаріус
Ужгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_7 повідомила позивача про
те, що вона не може видати свідоцтво про
право на спадщину з тих підстав, що
відсутній належним чином оформлений
правовстановлюючий документ на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з чим
рекомендує звернутися до суду. Крім
того, позивач також звертався про
оформлення права власності на житловий
будинок до Великодобронської
сільської ради Ужгородського району,
однак сільська рада відмовила у
визнанні права власності.

На підставі вищенаведеного позивач
зазначає, що прийняв спадщину, подавши
до нотаріальної контори відповідну
заяву про прийняття спадщини, останній
не має можливості оформити в
установленому, актами цивільного
законодавства, порядку спадщину та
отримати свідоцтво про право на
спадщину на нерухоме майно, яким є
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за
час свого життя не зареєстрували в
органах державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно
правовстановлюючий документ на житло,
у такий спосіб не оформивши своє право
власності в установленому порядку, а
отже просить визнати в порядку
спадкування за позивачем - ОСОБА_1 право
власності на садибний (індивідуальний)
житловий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримує
у відповідності до викладеного в
позовній заяві.

В судове засідання представник
відповідача Великодобронської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області не з'явився,
надав заяву, згідно якої просить
розглянути справу без їх участі,
позовні вимоги визнають.

Третя сторона без самостійних вимог
Приватний нотаріус Ужгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
в судове засідання не з'явилася, надала
заяву, згідно якої просить розглянути
справу без її участі, позовні вимоги
визнає.

Третя сторона без самостійних вимог
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
надав заяву, згідно якої просить
розглянути справу без його участі,
позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд дійшов до
наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Частина 3 статті 10 ЦПК України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Згідно свідоцтва про смерть, серія
НОМЕР_1 від 08.08.2003 р. встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба ОСОБА_1 -
ОСОБА_5 про що в Книзі реєстрації актів
про смерть «08» серпня 2003р. зроблено
відповідний запне за № 43, місце
реєстрації виконком В. Добронської
сільради Ужгородського району
Закарпатської області.

Після її смерті відкрилася спадщина на
належне їй домоволодіння та земельну
ділянку, а саме садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, Закарпатської області, який
розташований на земельній ділянці
площею 0,34 та (нуль цілих тридцять
чотири сотих гектара).

До складу спадщини, у відповідності до
ст. 1218 Цивільного кодексу України
ввійшли всі права та обов'язки ОСОБА_5,
що належали їй на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок її
смерті, а саме майнові права на майно,
яке належало їй на праві власності, а
саме садибний (індивідуальний)
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно заповіту від 18.10.2001 р.,
посвідченого Сані Г.В. секретарем
Великодобронської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області та зареєстрований в реєстрі за
№ 54 - ОСОБА_5 склала заповіт. Згідно
даного заповіту, ОСОБА_5 заповіла все
своє майно, де б воно не було і з чого б
воно не складалося і взагалі все те, що
на день смерті буде належані їй і на що
вона за законом матиме право своєму
внукові ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщин) або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК України
він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до ст. 1223 ЦК України,
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 ЦК України. Право на спадкування
виникає у день відкриті я спадщини.

У відповідності до ст. ст. 1268, 1269 ЦК
України, Позивач звернувся до
приватного нотаріуса Ужгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
із заявою про прийняття спадщини та
надав всі наявні в нього документи, що
підтверджували права ОСОБА_5 на
житловий будинок.

На підставі ст. 1298 ЦК України, Позивач
звернувся до приватного нотаріуса
Ужгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_7 із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно, яким є садибний
(індивідуальний) житловий будинок.

Згідно довідки від 13.06.2014 р. № 02-14/27
нотаріус Ужгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7
повідомила позивача про те, що вона не
може видати свідоцтво про право на
спадщину з тих підстав, що відсутній
належним чином оформлений
правовстановлюючий документ на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з чим
рекомендує звернутися до суду.

Крім того, позивач також звертався про
оформлення права власності на житловий
будинок до Великодобронської
сільської ради Ужгородського району,
однак сільська рада відмовила у
визнанні права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

На підтвердження того, що садибний
(індивідуальний) житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці,
площею 0,34 га, за її життя належав ОСОБА_5
підтверджується наступними
документами:

- Довідкою Великодобронської
сільської ради Ужгородського району
від 17.02.2014 р. № 482, про те, що згідно
рішення 8 сесії 22 скликання від 17.03.1997 р.
передані у власність ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2. наступні земельні
ділянки: площею 0,34 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1; 0.16
га для особистого селянського
господарства, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2;

- Довідкою Великодобронської
сільської ради Ужгородського району
від 17.02.2014 р. № 481. про те, що за адресою
АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3. проживали та були
зареєстровані члени сім»ї: дружина
ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2.) - син
ОСОБА_4.

Згідно заяви від 25.01.2008 р., що містить в
матеріалах справи ОСОБА_4 відмовився
приймати спадщину.

- Довідкою Великодобронської
сільської ради Ужгородського району
від 17.02.2014 р. № 482, про те, що на підставі
рішення виконкому Великодобронської
сільської ради № 87 від 20.10.1988 р. «Про
можливість оформлення права власності
на житлові будинки в с. В. Добронь»
дворогосподарство за адресою АДРЕСА_1
належить до колгоспних дворів, головою
якого був ОСОБА_8.

Зважаючи на вищевикладене позивач, як
єдиний спадкоємець по заповіту та за
законом, що прийняв спадщину.

Відповідно до положень сі. 100 та
ст. 101 Цивільного кодексу Української
РСР 1963 року який діяв на час володіння
спадкодавцем житлового будинку та
земельною ділянкою, громадяни могли
мати у власності житловий будинок.

Статтею 100 ЦК Української РСР
визначалось, що в особистій власності
громадян може бути зокрема і жилий
будинок. При цьому, глава десята цього
кодексу не пов'язувала наявність
такого права з його обов'язковою
державною реєстрацією. Та навпаки, ст.
128 ЦК Української РСР визначався момент
виникнення права власності у набувача
майна за договором з моменту передачі
речі.

Відповідно до ст. 134 ЦК Української РСР
відчуження жилого будинку, що
знаходиться в сільській місцевості
можливо було лише за умови, коли
громадянину в установленому порядку
надається в користування земельна
ділянка при будинку.

Набуття у власність ОСОБА_5 житлового
будника АДРЕСА_1 здійснювалось у період
норм Цивільного кодексу Української
РСР 1963 року та Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунальною
господарства УРСР 31.01.1966 р.

Пунктом 4 зазначеної Інструкції
Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р.
встановлювалось, що реєстрації
підлягали всі будинки і домоволодіння,
які належали громадянам на праві
особистої власності, та розташовані в
межах міст і селищ міського типу УРСР.
Тобто Інструкцією не встановлювався
обов'язок щодо реєстрації будинків та
домоволодінь, розташованих у селі.

Проте, за загальновизнаним принципом
права закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип
закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції
України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання ним актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події або факту
застосовується іон закон або інший
нормативно-правовий акт під час дії
якого вони настали або мали місце.

Зазначені вище документи, свідчать про
належне володіння ОСОБА_5 майно, яке
було набуте нею на законних підставах,
не є самочинним будівництвом та має усі
необхідні документ відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
набуття у власність цього майна.

Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України,
у разі спадкування права та обов'язки
спадкодавця переходять до спадкоємців.

На підставі вищенаведеного виникла
ситуація, при якій позивач прийняв
спадщину, подавши до нотаріальної
контори відповідну заяву про прийняття
спадщини, останній не має можливості
оформити в установленому, актами
цивільного законодавства, порядку
спадщину та отримати свідоцтво про
право на спадщину на нерухоме майно,
яким є житловий будинок, що знаходиться
в АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за
час свого життя не зареєстрували в
органах державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно
правовстановлюючий документ на житло,
у такий спосіб не оформивши своє право
власності в установленому порядку.

Відповідно до ЗУ "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Спадкове майно знаходиться на
території Великодобронської сільської
ради Ужгородського району
Закарпатської області як органу
місцевого самоврядування. Відповідно
до п. 5 та 10, ч. б) ст. 31 ЗУ «Про місцеве
самоврядування», до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать б) делеговані
повноваження: 5) облік відповідно до
закону житлового фонду, здійснення
контролю за його використанням; 10)
облік та реєстрація відповідно до
закону об'єктів нерухомого майна
незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції
України право приватної власності
набувається у порядку, визначеному
законом.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України від 01 січня 2004 року
правила Книги 6 ЦК застосовуються до
спадщини, яка відкрилась, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання цим кодексом чинності.
Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963
р.) свідченням прийняття спадщини є
фактичний вступ в управління та
володіння спадковим майном. Судом
встановлено, що позивач вступив в
управління та володіння спадщиною
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що свідчить про
прийняття ним спадщини, тому суд вважає
необхідним для вирішення вказаного
позову застосувати норми ЦК України в
ред.1963 року, який втратив чинність, але
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин.

Після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_5
залишилось спадкове майно у вигляді
нерухомого майна.

Згідно листа Міністерства юстиції
України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі
смерті власника нерухомого майна,
первинна реєстрація права власності на
яке не була проведена, або коли
правовстановлюючий документ
відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватись у
судовому порядку.

Згідно свідоцтва про смерть, серія
НОМЕР_1 від 08.08.2003 р. встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 про що в
Книзі реєстрації актів про смерть « 08»
серпня 2003р. зроблено відповідний запне
за № 43, місце реєстрації виконком В.
Добронської сільради Ужгородського
району Закарпатської області.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5
залишила заповіт від 18.10.2001 р.,
посвідченого Сані Г.В. секретарем
Великодобронської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області. Згідно даного заповіту, ОСОБА_5
заповіла все своє майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалося і
взагалі все те, що на день смерті буде
належані їй і на що вона за законом
матиме право своєму внукові ОСОБА_1 -
позивачу.

Позивач, відповідно до ст.529 ЦК є
спадкоємцем, оскільки інші спадкоємці
від прийняття спадщини відмовились, і
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном. Про
відмову від прийняття спадщини не
заявляв.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК (1963 р.) для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Свідченням
прийняття спадщини відповідно до ст.549
ЦК є фактичний вступ спадкоємця у
володіння та управління спадщиною, при
цьому такі дії мають бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини, тобто з дня смерті
спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК).

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами України справ про
спадкування»№4 від 24 червня 1983 року,
(яка втратила чинність, але
роз'яснювала спірні правові відносини
на момент їх виникнення), якщо позивач
протягом встановленого строку для
прийняття спадщини вступив в
управління та володіння спадковим
майном чи його частиною, суд з цих
підстав вирішує питання про визнання
права власності на спадкове майно.

Отже, оскільки позивач прийняв
спадщину після смерті баби, а також
враховуючи визнання позову
відповідачем, то суд вважає, що за
ОСОБА_1 слід визнати право власності на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Таким чином на підставі
вищенаведеного, позовні вимоги
підставні і такі, що підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст.10, 11, 12, 60-62, 174, 208, 209, 212-218 ЦПК
України, п.п.1.13, розділу УП Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року за
№ 7/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 28 липня 2010 року за
№ 1692/5), суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Великодобронської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області, третя особа без самостійних
вимог Приватний нотаріус
Ужгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на садибний (індивідуальний)
житловий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за померлою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Фазикош О.В.