Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участю відповідача та його
представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Кредитної спілки
"Аккорд" на рішення Рівненського
районного суду від 19 червня 2012 року у
справі за позовом Кредитної спілки
"Аккорд" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду
від 19 червня 2012 року Кредитній спілці
"Аккорд" (далі - КС "Аккорд") відмовлено в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач фактично покликається
на його незаконність та
необґрунтованість через неправильне
застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про
недодержання судом вимог ст. 213 ЦПК
України щодо повноти і всебічності
з'ясування обставин справи та
дослідження у судовому засіданні
належних і допустимих доказів у справі.

Вважає не врахованими судом першої
інстанції ті обставини, що позовна
давність у спірних відносинах є
договірною і становить 10 років. Крім
того, цей матеріально-правовий строк
переривався з 21.05.2009 року по 15.04.2010 року.

Тому застосування норм ст. 259, ч. 5 ст. 267
ЦК України щодо позовної давності є
неправильним, а тому вважає, що
оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням вимог матеріального закону.

З наведених міркувань просить
скасувати рішення Рівненського
районного суду від 19 червня 2012 року,
ухваливши нове - про задоволення позову
КС "Аккорд".

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про задоволення апеляційної
скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з доведеності
і обґрунтованості позову, однак з
урахуванням обставини пропущення
позивачем позовної давності в
задоволенні вимог КС "Аккорд" було
відмовлено.

Проте з висновками про пропуск
позовної давності погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 25
жовтня 2007 року між сторонами укладено
договір №РВ4530, за умовами якого КС
"Аккорд" зобов'язалася надати своєму
членові ОСОБА_1 на споживчі потреби 10 000
гривень кредитних коштів зі сплатою 0,
1157 процентів на фактичний залишок суми
за кожен день користування кредитом з
остаточною датою повернення коштів до
10 жовтня 2008 року. Позичальник
зобов'язався щомісячно сплачувати на
користь кредитодавця нараховані
проценти та частину кредиту в терміни і
в розмірах не менше, як зазначено у
рекомендованому графіку платежів (а.с.
7).

Вважаючи, що відповідач порушив набуті
зобов'язання, не сплативши своєчасно і
належним чином заборгованості за
кредитом та процентами, КС "Аккорд" 29
серпня 2011 року звернулася до суду з
позовом про стягнення із ОСОБА_1 35 244, 13
гривень, з яких: 9 999, 3 гривень становить
заборгованість за кредитними коштами,
15 245, 53 гривень - заборгованість за
нарахованими процентами, 9 999, 3 гривень -
нараховані штрафні санкції (а.с. 1-2).

Згідно зі ст. ст. 1054, 1050, 526 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути кредит
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини кредитодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини кредиту, що залишився, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та застосувавши до спірних
відносин норми матеріального права,
які підлягали застосуванню, суд першої
інстанції в той самий час хибно
застосував до прав і обов'язків сторін
правила цивільного закону про позовну
давність.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявив
клопотання, подане в письмовій формі,
про застосування наслідків пропуску
позивачем позовної давності та відмову
в позові (а.с. 27).

Як встановлено, строк дії договору
обумовлено до 10 жовтня 2008 року і цей
день відповідно до рекомендованого
графіку платежів є останнім днем
платежу за кредитом (а.с. 7).

Пунктом 4.1. договору №РВ4530
підтверджено той факт, що позичальник
ознайомлений із Положенням про
кредитування членів КС "Аккорд" і
зобов'язався його виконувати, тобто
воно є невід'ємною частиною договору.
Зазначене Положення (п. "е" розділу 3)
передбачає тривалість позовної
давності до вимог про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, пені за споживчими
кредитними договорами у 10 років (а.с. 40,
зв.).

Доказів на спростування про
відмінність змісту наданого Положення
про кредитування членів КС "Аккорд" зі
змістом цього ж Положення, з яким він
ознайомився при укладенні договору
кредиту, ОСОБА_1 апеляційному суду не
надав.

Згідно зі ст. 256, ч. 1 ст. 259, ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Оскільки перебіг позовної давності
почався наступного дня після
визначеного договором строку
виконання позичальником своїх
зобов'язань перед КС "Аккорд", тобто 11
жовтня 2010 року, а позов пред'явлено до
суду у серпні 2011 року, тобто під час
позовної давності, а тому відмова з
цієї підстави у задоволенні позову не
ґрунтується на вимогах закону і
матеріалах справи.

Більше того, навіть при обчисленні
позовної давності як загальної (ст. 257
ЦК України), тобто тривалістю у три
роки, її перебіг суду слід було
рахувати не з моменту першого випадку
порушення графіку платежів, а в
порядку, визначеному ч. 5 ст. 261 ЦК
України.

Як убачається, районний суд при
вирішенні спірних правовідносин уваги
на наведені обставини не звернув, що
привело до ухвалення оскаржуваного
рішення, яке не може залишатися чинним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового -
про задоволення позову КС "Аккорд" є
неправильне застосування норм
матеріального права.

В силу правил ст. 88 ЦПК України понесені
позивачем витрати на сплату судового
збору при поданні апеляційної скарги
підлягають стягненню з ОСОБА_1.

На підставі ст. ст. 1054, 1050, 526 ЦК України
ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309,
313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки
"Аккорд" задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду
від 19 червня 2012 року скасувати.

Позов Кредитної спілки "Аккорд"
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь Кредитної
спілки "Аккорд" 35 244 (тридцять п'ять
тисяч двісті сорок чотири) гривень 13
копійок заборгованості за кредитним
договором та 176 (сто сімдесят шість)
гривень 22 копійки понесеного судового
збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: