УХВАЛА

іменем україни

1 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Дніпроінмед», ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди в порядку регресу
за касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року приватне акціонерне
товариство «ПРОСТО-страхування» (далі -
ПрАТ «ПРОСТО-страхування») звернулось
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 26 грудня 2012 року з
вини ОСОБА_3, який керував автомобілем
«ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 і
порушив Правила дорожнього руху,
сталося зіткнення з автомобілем «Нyndai
Tucson», реєстраційний номер
НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, що
призвело до механічних пошкоджень
автомобілів. За страховим полісом від 25
липня 2012 року цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 застрахована
у ПрАТ «ПРОСТО-страхування», яке
здійснило виплату страхового
відшкодування власнику застрахованого
автомобіля ОСОБА_4 у розмірі 49 579 грн 91
коп.

Позивач просив стягнути з ПАТ
«Страхова компанія «Дніпроінмед», яке
застрахувало цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_3, та
ОСОБА_3, шкоду в порядку регресу на
підставі ст. ст. 1187, 1191 ЦК України і
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів».

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 25 березня
2014 року позов ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПрАТ «ПРОСТО-страхування» витрати по
виплаті страхового відшкодування у
розмірі 49 579 грн 91 коп. та судові витрати
у розмірі 495 грн 80 коп. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 травня
2014 року рішення районного
суду змінено, зменшено суму стягнення з
ОСОБА_3 на користь ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» з 49 579 грн 91 коп. до
510 грн та судові витрати з 495 грн 80 коп.
до 243 грн 60 коп. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ
«ПРОСТО-страхування», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив із
того, що виплачене страхове
відшкодування підлягає стягненню з
ОСОБА_3, який не виконав умови договору
страхування щодо письмового
повідомлення страховика у
встановлений законом строк про
настання страхового випадку, та вважав
безпідставними заявлені вимоги до ПАТ
«Страхова компанія «Дніпроінмед», у
якому була застрахована правова
відповідальність винного у
дорожньо-транспортній пригоді.

Змінюючи рішення районного суду
та зменшуючи розмір стягнутої з ОСОБА_3
суми і судових витрат, апеляційний суд
виходив із того, що Закон України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів»
передбачає право страховика на
стягнення в порядку регресу сплаченої
суми, а не обов'язок виплати суми за
вимогою іншого страховика, та вважав,
що суд першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог, оскільки до ОСОБА_3
позовні вимоги заявлені на суму 510 грн.

Проте погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 26 грудня 2012
року з вини ОСОБА_3, який керував
автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер
НОМЕР_2 і порушив Правила дорожнього
руху, сталося зіткнення з автомобілем
«Нyndai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1,
яким керував ОСОБА_4, що призвело до
механічних пошкоджень автомобілів. За
страховим полісом від 25 липня 2012 року
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ
«ПРОСТО-страхування», яке здійснило
виплату страхового відшкодування
власнику застрахованого автомобіля
ОСОБА_4 у розмірі 49 579 грн 91 коп.

Указані правовідносини виникли
після прийняття Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Зазначеним Законом були визначені
обов'язки учасників
дорожньо-транспортної пригоди (ст. 33), а
також підстави для звернення
страховика з регресним позовом до
страхувальника (ст. 38).

Згідно із пп. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди учасник
такої пригоди зобов'язаний вжити
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Відповідно до абз. "ґ " пп. 38.1.1. п. 38.1
статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього
Закону.

Однак, із внесенням Законом
України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування" змін
у ст. 33 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" було розширено
перелік обов'язків учасників
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика
про настання ДТП був викладений уже в
пп. 33.1.4, п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Проте, відповідні зміни до абз. "ґ "
пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у якому міститься відсилання
на відповідні номери пунктів та
підпунктів ст. 33 зазначеного Закону
щодо строків та умов обов'язкового
повідомлення страховика про настання
ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу ст. ст. 33,
38 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (у редакції з 18
вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід
зазначити, що у зв'язку із внесеними до
цього Закону змінами було збережено як
обов'язок страхувальника щодо вжиття
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика про настання
ДТП, так і відповідне право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов
до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив його про
настання ДТП.

Неузгодженість нумерації
підпунктів п. 33.1 ст. 33 та підпунктів
п. 38.1 ст. 38 Закону, після
внесених до них змін Законом України
від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування", не
може обмежувати встановлене статтею 38
Закону право страховика подати
регресний позов до страхувальника у
разі недотримання строків і умов
повідомлення страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, а тому й
не може бути підставою для відмови в
задоволенні такого позову.

Отже, зазначеним Законом були
визначені обов'язки учасників
дорожньо-транспортної пригоди (ст. 33), а
також підстави для звернення
страховика з регресним позовом до
страхувальника (ст. 38).

Верховним Судом України у
постанові № 6-1 цс 14 від 12 лютого 2014 року,
яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів, висловлена
правова позиція про те, що
неповідомлення страховика про ДТП є
підставою для відшкодування
страхувальником в порядку регресу
сплаченого страховиком страхового
відшкодування.

За таких обставин висновки
апеляційного суду про безпідставність
заявлених вимог до страхувальника та
про вихід районного суду за межі
позовних вимог не узгоджуються з
зазначеними вимогами закону та
обставинами справи, оскільки підставою
позову, за межі якого не можна виходити
(ст. 11 ЦПК України), є відшкодування у
порядку регресу сплачених страхових
сум.

Крім того, у ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» наведено вичерпний перелік
підстав відмови у виплаті страхового
відшкодування і серед них немає такої
як невиконання страхувальником своїх
обов'язків, визначених цим Законом.

У пп "ґ " п. 38.1 цього Закону України
визначено право позивача на регресний
позов, оскільки він виплатив страхове
відшкодування.

Отже, ПАТ «Страхова компанія
«Дніпроінмед», як страховик
ОСОБА_3, повинен відшкодувати в порядку
регресу у межах ліміту виплачене
позивачем страхове відшкодування і
його відносини зі своїм
страхувальником, який його не
повідомив про страховий випадок,
знаходяться поза межами цих вимог.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув;
доводів сторін як на підтвердження, так
і на заперечення позову належним чином
не перевірив; не встановив фактичних
обставин та не зазначив у рішенні, чому
не приймає доводи позивача про
відшкодування страхувальником в
порядку регресу сплаченого
страховиком страхового відшкодування,
та не перевірив по суті рішення
районного суду.

Ураховуючи, що апеляційним судом не
встановлені фактичні обставини, від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
а рішення районного суду не перевірено
по суті заявлених вимог, що призвело до
неправильного вирішення справи,
рішення апеляційного суду відповідно
до ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 травня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко