Номер провадження: 22-ц/785/6491/14
Головуючий у першій інстанції Грубіян
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Кравця Ю.І., Мартинової К.П.

при секретарі Счастлівцевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою директора
Ізмаїльської спеціалізованої
загальноосвітньої школи №16 I-Ш на
рішення суду першої інстанції, яке
ухвалив Ізмаїльський міськрайонний
суд Одеської області 28.05.2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 -
Ізмаїльська спеціалізована
загальноосвітня школа № 16 I-Ш про
скасування дисциплинарного стягнення
та поновлення на роботі,-

В С Т А
Н О В И Л А

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
вищеназваним позовом пояснюючи ,що з
16.10. 2007 року працював на посаді сторожа
СЗОШ №16 I-Ш в м. Ізмаїл. 17.10.2013 року
наказом №29-вд у зв'язку з неналежним
виконанням службових обов'язків
охоронцю ОСОБА_2 оголошено догану.
Наказом №123-к від 12.12.2013 року сторожа
ОСОБА_2 було звільнено з роботи за
систематичне невиконання своїх
посадових обов'язків без поважної
причини за п.З ст.40 КЗпП України.

Позивач звернувся з позовом до суду
та просить, скасувати наказ про
накладення дисціплінарного стягнення ,
визнати звільнення незаконним,
поновити його на посаді сторожа.
Підтримуючи позов пояснив, що з наказом
№ 29-вд від 17.10.2013 року не згоден так як
не являється матеріально -
відповідальною особою, немає договору
про індивідуальну матеріальну
відповідальність. В журналі здачі -
прийому зміни будь-яке майно не
передавалось, коли він приймав зміну
13.10.13. воріт вже не було він вирішив що
їх вивезли на металобрухт. З посадовою
інструкцією він був ознайомлений 14.11.2013
року. тобто за сплином 6 років роботи.
Обов'язки сторожа він виконував
сумлінно, робив обходи як того вимагає
посадова інструкція. З наказом №123-к
від 12.12.2013 року не згоден так-як не
відповідає вимогам закону.

Крім того дисциплінарне стягнення
накладене з пропуском строку
передбаченого ст.148 КЗпП України

Представник відповідача позов не
визнав, вважає позов не обґрунтованим,
та таким, що не підлягає задоволенню,
пояснивши, що при звільнені позивача
ОСОБА_2 адміністрацією були дотримані
всі норми закону.

Профком надав згоду на звільнення
за вказаною статтею, ОСОБА_2. був
присутнім на засіданні профкому, в день
звільнення з позивачем проведено
повний розрахунок та видана трудова
книжка.

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 28 травня 2014 року позов ОСОБА_2 до
Ізмаїльської спеціалізованої
загальноосвітньої школи №16 І-ІІІ
ступенів з поглибленим вивченням
німецької мови, директора Ізмаїльської
спеціалізованої загальноосвітньої
школи №16 Каражекова Д.І. про скасування
дисциплінарного стягнення, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди - задоволено
частково.

Суд скасував наказ №123-к від 12.12.2013
року про звільнення сторожа ОСОБА_2 з
роботи за систематичне невиконання
своїх посадових обов'язків без
поважної причини за п.З ст.40 КЗпП
України.

Суд поновив ОСОБА_2 на посаді сторожа
Ізмаїльської спеціалізованої
загальноосвітньої школи №16 .

Суд стягнув з Ізмаїльської
спеціалізованої загальноосвітньої
школи №16 на користь ОСОБА_2 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за період з 12.12.2013 року по 28.05.2014
року у сумі 7854 грн. 63 коп. з утриманням з
вказаної суми всіх обов'язкових
платежів.

Суд стягнув з Ізмаїльської
спеціалізованої загальноосвітньої
школи №16 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Суд стягнув з Ізмаїльської
спеціалізованої загальноосвітньої
школи №16 на користь держави судовий
збір 243грн 60коп.

В задоволенні решті вимог -
відмовлено.

В апеляційній скарзі директор
Ізмаїльської спеціалізованої
загальноосвітньої школи №16 просить
рішення суду скасувати, постановити
нове рішення яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 - відмовити, посилаючись на те ,
що судом порушені вимоги матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши доводи скарги, судова
колегія вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався нормами ЦПК
України.

Відповідно до п.З ст.40 КЗпП України
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Судом встановлено, що позивач
працював на посаді сторожа в
Ізмаїльської спеціалізованої
загальноосвітньої школи №16.

В ніч з 13 на 14 жовтня 2013 року в період
чергування позивача з території, що
охороняється зникли металеві ворота,
за порушення трудової дисципліни
позивачу наказом № 29-вд від 17.10.13р.
оголошено догану.

В подальшому по школі був виданий
наказ №580 від 29.10.2013 року «Про посилення
контролю за роботою сторожів в нічний
час» в період з 03.10.2013року по 10.11.2013 року
на визначений період була призначена
комісія. Із складених актів від 02.11.2013
року вбачається, що у вказані в актах
час сторожем ОСОБА_2 обхід подвір'я
будівлі школи не проводився.

Наказом №123-к від 12.12.2013 року сторож
ОСОБА_2 був звільнений за п.З ст.40 КЗпП
України за систематичне невиконання
посадових обов'язків.

Адміністрація в наказі повинна
навести конкретні факти допущеного
ОСОБА_2 невиконання обов'язків,
зазначити, коли саме вони мали місце,
які проступки та коли вчинив працівник
після застосування до нього стягнення.

Оскільки тільки правомірно
накладені стягнення можуть
ураховуватися і бути підставою для
звільнення працівника за п.З ст.40 КЗпП
України, відповідач не мав достатніх
підстав для звільнення позивача за
систематичне невиконання без поважних
причин своїх трудових обов'язків.

Виходячи з роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
06 листопада 1992р. «Про практику
розгляду судами трудових спорів», у
разі звільнення працівника за пунктом 3
статті 40 КЗпП роботодавець повинен
навести конкретні факти допущеного
невиконання трудових обов'язків,
зазначити, коли саме вони мали місце,
які і коли проступки вчинив працівник
після застосування до нього стягнень. У
даному випадку відповідач обмежився
лише загальним посиланням на
систематичне невиконання трудових
обов'язків при застосуванні такого
крайнього заходу, як звільнення, не
врахував положень статті 149 КЗпП,
згідно з якими при обранні виду
дисциплінарного стягнення
роботодавець зобов'язаний враховувати
ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок та попередню роботу
працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП
дисциплінарне стягнення може бути
накладене не пізніше одного місяця з
дня виявлення проступку (не
враховується час звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці) і не
пізніше шести місяців з дня вчинення
проступку.

На підставі вищевикладеного суд
обгрунтовано прийшов до висновку , що
позивач був звільнений з посади за
ініціативою адміністрації за п.З ст.40
КЗпП України без законних підстав і з
порушенням встановленого порядку, у
зв`язку з чим позивач повинен бути
поновлений на роботі.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП
України при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Суд, постанавляючи рішення про
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
обгрунтовано керувався вимогами КЗпП
України та нормативними матеріалами,
обгрунтвоано прийшов до висновку про
стягнення суми у розмірі 7854,63 грн.
враховуючи обов`язкові платжі.

Відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 постанови Пленум
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум. виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Стягуючи моральну шкоду в розмірі 1000
грн. суд врахував всі обставини справи ,
дав їм належну оцінку у своєму рішенні.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214
,215 ЦПК України і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обгрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л
И Л А

Апеляційну скаргу директора
Ізмаїльської спеціалізованої
загальноосвітньої школи №16 -
відхилити.

Рішення Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області
28.05.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В. Оверіна

Судді
К.П.
Мартинова

Ю.І.
Кравець