Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3807/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ворожбянов
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 22 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи - служба у справах дітей
Михайлівської районної державної
адміністрації, ОСОБА_5, про позбавлення
батьківських прав, встановлення
піклування та стягнення коштів на
утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що після
смерті його брата - ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та по теперішній час,
його племінник - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає разом з ним. Мати дитини -
ОСОБА_4. створила нову сім'ю і тривалий
час проживає в АДРЕСА_1 дитина лишилася
проживати разом із батьком. За весь той
час, що його племінник - ОСОБА_5 проживав
разом з батьком, а також за той період
часу, що проживає в його родині, його
мати - ОСОБА_4., в житті дитини участі не
приймає, матеріальної допомоги не
надає, подарунків на день народження та
інші свята не робить, приладдям,
необхідним для розвитку та навчання, не
забезпечує. Відповідач ніколи не дбала
про забезпечення своєї дитини
необхідним харчуванням, не цікавилася
станом здоров'я сина.

ОСОБА_4. ніколи не прагнула до
спілкування з дитиною, не цікавилась її
фізичним і духовним розвитком, умовами
проживання та перебування в учбових
закладах, підготовкою до здобуття
вищої освіти, тобто, вона жодним чином
не впливала на формування
самоусвідомлення сина.

Через не бажання спілкуватись з
власною дитиною, відповідач не
надавала та не могла надати сину
доступу до культурних та інших
духовних цінностей, не сприяла
засвоєнню ним загальновизнаних норм
моралі, не виявляла інтересу до
внутрішнього світу дитини. Все
викладене вище свідчить про те, що
відповідач тривалий час без жодних
поважних причин свідомо нехтує
батьківством та умисно ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню сина.

Позивач має бажання та можливість
забезпечити дитині нормальні умови
життя та виховати її в дусі поваги до
суспільства, гідним громадянином.

Він та племінник мешкають в будинку,
який на праві приватної власності
належить його бабі - ОСОБА_8, остання не
заперечує проти того, щоб позивач та
племінник проживали в її будинку.
Будинок обладнаний усім необхідним для
нормального проживання, навчання та
відпочинку.

Стан здоров'я позивача задовільний,
протипоказань для виховування дитини
немає. Він ніколи не притягувався ні до
адміністративної, ні до кримінальної
відповідальності. За місцем проживання
позивач характеризується позитивно.

ОСОБА_3 є власником кількох земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, він отримує стабільний
дохід.

Позивач ознайомлений зі станом
здоров'я дитини, піклувальником якої
просить призначити.

Орган опіки та піклування - Служба в
справах дітей Михайлівської РДА за
зверненням ОСОБА_3 та на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження його з племінником умов
проживання, а також на підставі інших
документів дійшла висновку про
доцільність позбавлення ОСОБА_4
батьківських прав щодо її
неповнолітнього сина ОСОБА_5, про
можливість призначення позивача
піклувальником неповнолітньої дитини,
позбавленої батьківського піклування,
та про необхідність стягнення з
відповідача коштів на утримання
дитини.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд: позбавити ОСОБА_4.
батьківських прав щодо неповнолітньої
дитини, сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;
встановити піклування над
неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити позивача
піклувальником дитини; стягнути з
ОСОБА_4 на його користь кошти на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_5

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 22 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4. попереджено про необхідність
належного виконання своїх
батьківських обов'язків.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно з законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15
та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" (з
подальшими змінами) роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України,
Конвенції про права дитини,
позбавлення батьківських прав - це
спосіб захисту прав та інтересів
дитини. Тому у кожному випадку треба
виявити і оцінити позитивний результат
у долі дитини, який має настати.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідач є матір'ю
неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 12).

Батько дитини - ОСОБА_6, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 9).

Після смерті батька дитина проживає зі
своїм дядьком - позивачем по справі (а.с.
14).

Відповідач мешкає у АДРЕСА_1, позитивно
характеризується за місцем проживання,
працевлаштована (а.с. 90, 101, 102).

ОСОБА_4. має захворювання на
туберкульоз, з липня 2006 року до жовтня
2011 року лікувалась стаціонарно кожен
рік в стаціонарі обласного
тубдиспансеру. З 2007 року по 2011 рік була
інвалідом II групи, а після - III групи за
даним захворюванням. На теперішній час
проходить кожен рік контроль з приводу
зазначеного захворювання (а.с. 51, 107).

Відповідач висилала своєму сину
грошові перекази, за період з 23.12.2013
року по 09.07.2014 рік - в загальному розмірі
3 593 грн., відправила посилку дитині (а.с.
104).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
достатніх підстав для застосування
такого крайнього заходу впливу як
позбавлення відповідача батьківських
прав не має. Висновки суду є достатньо
обґрунтованими, підтверджені наявними
в матеріалах справи доказами.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду,
матеріали справи та виходячи з
обставин справи, колегія суддів вважає,
що позбавлення батьківських прав
ОСОБА_4. не сприяє позитивному
результату у долі дитини, який мав би
настати після цього, тому погоджується
з висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
про позбавлення відповідача
батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки. Приведені в апеляційній
скарзі доводи не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про
порушення норм процесуального права і
неправильне застосування норм
матеріального права не знайшли свого
підтвердження.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 22 липня 2014 року
по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: