Справа № 316/1116/14-ц
Провадження № 2/316/599/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2014 р.
Енергодарський
міський суд

Запорізької
області

у складі: головуючого судді: Бульби О.М.,

при секретарі: Демешко
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Енергодар
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Імексбанк», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_2, про визнання
кредитного договору про надання
споживчого кредиту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даною
позовною заявою в якій просила: визнати
недійсним з моменту укладення
кредитний договір від 18.12.2012 року
№999-00020830/1, укладений між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
«Імексбанк», а також договір поруки між
ОСОБА_2 та Публічним акціонерним
товариством «Імексбанк».

В обґрунтування позовних вимог позивач
в позовній заяві зазначила, що 18.12.2012
року між нею та публічним акціонерним
товариством «Імексбанк» (далі - ПАТ
«Імексбанк») укладено кредитний
договір №999-00020830/1 (далі - Кредитний
договір), згідно якого їй були надані
кредитні кошти у розмірі 35000 грн.
строком погашення до 17.12.2015 року зі
сплатою 19% річних за користування.
Позивач вважає, що вказаний кредитний
договір є недійсним, оскільки порушено
порядок видачі та погашення кредиту, а
саме: кошти ПАТ «Імексбанк» видано
позивачу та погашення кредиту
приймалось не через поточні рахунки
банку, а через інші рахунки. Крім того,
позивач вважає, що ПАТ «Імексбанк» при
укладені Кредитного договору, порушено
Закон України «Про захист прав
споживачів», оскільки, відповідно до
Кредитного договору процентна ставка
за користування кредитом складає 19%, а
згідно аудиторського висновку - 54%.
Також, позивач вважає, що Кредитний
договір є недійсним і в зв'язку з тим, що
в щомісячну суму платежу банком
включено платежі за інші послуги банку,
які включають валюто-обмінні операції,
юридичне оформлення, тощо, в сумі 520 грн.
на місяць.

Позивач та представник позивача -
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити, надавши при цьому
пояснення аналогічні змісту позовної
заяви. На уточнюючі запитання суду
позивач повідомила, що вона відповідно
до Кредитного договору в ПАТ
«Імексбанк» фактично отримувала
близько 35000 грн. кредиту. Кредитний
договір вона підписувала, а перед цим з
ним ознайомилась. При цьому, зміст
Кредитного договору для неї був
зрозуміли, вона його усвідомлювала та
розуміла яку суму їй доведеться
сплатити за користування кредитними
коштами.

Представник відповідача та третя особа
в судове засідання повторно не
з'явились, заперечень проти позову не
надали, в зв'язку з чим суд вважає
можливим на підставі ч.1 ст.224 ЦПК
України ухвати заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача та її
представника, дослідивши матеріали
справи судом встановлено наступне.

18.12.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Імексбанк» укладено договір про
надання кредиту №999-00020830/1, відповідно
до умов якого ПАТ «Імексбанк»
зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит на
умовах овердрафту в сумі 35000 грн., а
остання зобов'язалась своєчасно
погашати овердрафт, сплачувати
фіксовану процентну ставку за
користування кредитом із розрахунку 19%
річних від суми заборгованості та
виконувати інші зобов'язання згідно
договору (а.с.8-11).

18.12.2012 року, в забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитним договором, ПАТ
«Імексбанк» з ОСОБА_2 укладено договір
поруки (а.с.12-13).

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнала, що
отримала в ПАТ «Імексбанк» кредитні
кошти, що відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст.215 ЦПК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦПК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами по справі доказів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на яві вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть учать у справі.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Однак, позивач та його представник не
надали належних доказів, які б свідчили
про наявність підстав для визнання
Кредитного договору недійсним.

Так, доводи позивача щодо
невідповідності реальної процентної
ставки, що дорівнює 54% за якою
нараховувались відсотки за
користування кредитом, процентній
ставці, зазначеній в договорі, що
дорівнює 19%, з посиланням на розрахунок
сукупної вартості споживчого кредиту
та реальної процентної ставки (а.с.14-17),
є безпідставними, оскільки умовами
Кредитного договору (а.с.8-10), процентна
ставка за користування кредитом
визначена в розмірі 19% річних, тобто за
один рік, що не перевищує розмір,
розрахованої аудитором реальної
процентної ставки за весь час
користування кредитом - 3 роки.

Також, встановлено, що додатком №1 до
Кредитного договору (а.с.11), який є
невід'ємною частиною Кредитного
договору (п.7.6) визначено, що ОСОБА_1 має
щомісяця сплачувати комісію у розмірі
520 грн., з чим вона погодилась
підписуючи наведений додаток та
Кредитний договір.

Крім того, суд, оцінюючи доводи
позивача щодо недійсності Кредитного
договору, вважає надуманими та
необґрунтованими його посилання як на
правову підставу недійсності
правочину - надання їй коштів не
поточного, а з іншого рахунку банку.

Відповідно до викладеного, суд
приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, в зв'язку з чим в їх
задоволені має бути судом відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215, 235, 717 ЦК України, ст.190 СК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1
відмовити.

Рішення в повному обсязі буде складено
на протязі п'яти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О. М. Бульба