Справа № 323/1249/14-ц
№ провадження 2/323/430/14
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

19.08.2014
м. Оріхів

19 серпня 2014 року
м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого
судді Галчанського С.В.,

при секретарі судового засідання
Катречко А.О.,

за участю:

представника позивача
Богуславського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,

встановив:

10 квітня 2014 року позивач банк звернувся
до суду з цим позовом, підписаним
уповноваженим доданою довіреністю
представником Сафір Федором
Олеговичем, в якому зазначав наступне.

Відповідно до укладеного договору №б/н
від 29.09.2008 року ОСОБА_2 (далі -
Відповідач) отримала кредит у розмірі
3000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою,
складає договір про надання
банківських послуг між ним та банком.

Відповідач не надала своєчасно Банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за Кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов Договору, що має
відображення у Розрахунку
заборгованості за договором. Таким
чином, у порушення умов кредитного
договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК
України, Відповідач зобов'язання за
вказаним договором не виконала.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
Відповідач станом на 20.03.2014 року має
заборгованість - 22858,10 грн.

Розрахунок суми заборгованості
додається. (Розрахунок заборгованості
відображено з моменту надання та
отримання кредитної послуги.)

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просить стягнути з відповідача
на свою користь:

- заборгованість у розмірі 22858,10
грн. за кредитним договором № б/н від
29.09.2008 року;

- судові витрати.

У судовому засіданні представник
позивача Богуславський В.В. на
задоволенні позову наполягав, коротко
виклавши обставини позову.

У судове засідання, належним чином
повідомлена про дату, час та місце
проведення судового засідання,
відповідач ОСОБА_2 не з'явився 06 серпня
2014 року та повторно 13 серпня 2014 року і 19
серпня 2014 року, причину неявки суду не
повідомив. Відтак, відповідно до вимог
ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу
на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази в справі,
зокрема надані позивачем: розрахунок
заборгованості, копію заяви, копію умов
та правил надання банківських послуг,
копію паспорту відповідача,
реєстраційних документів юридичної
особи відповідача, платіжне доручення,
приходить до такого.

Предметом позову - є заборгованість у
розмірі 22858,10 грн. за кредитним
договором приєднання №б/н укладеному
29.09.2008 року.

Підставою позову - є кредитний договір
приєднання №б/н укладений 29.09.2008 року,
невиконання обов'язків за цим
договором та заборгованість через
невиконання обов'язків договору у
розмірі 22858,10 грн.

У судовому засіданні, відповідно до
досліджених доказів встановлено, що 29
вересня 2008 року відповідач громадянка
ОСОБА_2 підписала оформлену
представником Банку заяву
позичальника в якій відповідач просив
відкрити рахунок та надати послуги
такого змісту:

«Кредитний ліміт у сумі 3000 грн.

Базова процентна ставка за кредитом 2%
на місяць на залишок заборгованості.

Щомісячна комісія - 3,3%.

Погашення заборгованості за кредитом
проводиться шляхом внесення клієнтом
коштів на рахунок № - не вказано.

Також у заяві зазначено:

«Я згодний з тим, що ця заява разом із
пам'яткою клієнта і Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
становить між мною та банком договір
про надання банківських послуг».

Заява підписана клієнтом відповідачем
29 вересня 2008 року та працівниками
банку.

У заяві також не зазначено номер
картки, дата відкриття рахунку.

У зв'язку з вказаною заявою
відповідача, позивачем банком було
відкрито рахунок у банку, зараховано на
відкритий рахунок грошові кошти у
розмірі 3000 грн., відповідачу надано
електронну картку для користування
зарахованими на відкритий рахунок
грошовими коштами у розмірі 3000 грн. і
відповідач за допомогою наданої
електронної картки отримала і
користувалась зарахованими на
відкритий рахунок грошовими коштами у
розмірі 3000 грн.

Таким чином, відповідно до заяви та
визнання відповідача про набуття від
банку та користування грошовими
коштами, судом встановлено, що в
конкретний день відповідач фізична
особа підписав (ла) заяву в якій просив
(ла) позивача банк відкрити рахунок та
надати послуги, які у заяві не
називаються кредитом. Через таку заяву
відповідача, позивач банк у спосіб
відкриття рахунку, зарахування на
відкритий рахунок грошових коштів,
надання електронної картки
відповідачу, безпідставно надав
позивачу грошові кошти у розмірі 3000
грн., а відповідач безпідставно набула
від банку та користувалась вказаними
грошовими коштами у розмірі 3000 грн., як
майном, набутим без достатньої
правової підстави.

Виходячи з встановлених судом
обставин, суд визначає відповідно до
них правовідносини щодо безпідставно
набутого майна.

Тобто із встановлених обставин
випливають правовідносини щодо
безпідставно набутого майна, до яких
підлягають застосуванню правові норми
ч.1 та ч.2 ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1212 ЦК України:

Стаття 1212. Загальні положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави

1. Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Тобто, із встановлених судом обставин
не випливає того, що мало місце
укладення кредитного договору
приєднання №б/н, оскільки заява
підписана клієнтом відповідачем не є
правочином, не є і кредитним договором.

заява підписана клієнтом відповідачем
не є правочином, бо ця заява
відповідача не спрямована на набуття
прав та не містить вільного і такого,
яке відповідає внутрішній волі
волевиявлення.

Відсутність спрямованості на набуття
прав, зокрема на грошові кошти,
відсутність вільного і такого, яке
відповідає внутрішній волі
волевиявлення відповідача прямо
стверджується викладеним у заяві
проханням про відкриття рахунку та
надання послуги, не визначеністю у
заяві щодо назви послуги (зазначено про
банківську послугу, але про яку саме не
вказано), умови послуги, відсутністю
згоди на таку послугу без назви та
умови, а також наявністю відомостей,
необхідність яких не зрозуміла,
зокрема, щодо тарифів тощо.

Іншими словами ця заява є не юридичною,
а є фактичною дією, яка нагадує
підготовку для вчинення правочину на
кшталт кредитного договору, оскільки
заява не містить вказівки про кредит
або кредитний договір.

Заява підписана клієнтом відповідачем
не є кредитним договором, оскільки не
містить відомостей про досягнення
згоди з усіх істотних умов договору,
зокрема, відомостей про зобов'язання
банку надати грошові кошти (кредит),
розміри та умови кредиту, зобов'язання
позичальника повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України:

Стаття 202. Поняття та види правочинів

1. Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення цивіль
них прав та обов'язків.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України:

Стаття 1054. Кредитний договір

1. За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України:

Стаття 638. Укладення договору

1. Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

А оскільки, із встановлених судом
обставин не випливає того, що мало
місце укладення кредитного договору - є
недоведеними ці обставини, на які
позивач посилається, як на підставу
своїх вимог.

Відповідно до ст.60 ЦПК України:

Стаття 60. Обов'язки доказування і
подання доказів

1. Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

2. Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

3. Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

4. Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Саме через недоведеність обставин, на
які позивач посилається, як на підставу
своїх вимог, у задоволені позову
необхідно відмовити. Тобто, суд вважає
встановленою відсутність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги і приходить до
висновку, що не були порушені права
позивача за захистом яких банк
звернувся до суду.

Суд зазначає, що за загальним правилом,
ігнорування обов'язку доказування і
подання доказів у разі звернення до
суду, є обставиною, яка позбавляє суд
можливості встановити порушення,
невизнання або оспорювання прав.

Суд відхиляє наданий до позову
документ під назвою «Розрахунок
заборгованості за договором б/н,
укладеного між банком та клієнтом -
відповідачем» оскільки не містить
інформації щодо предмета доказування,
не стосується предмета доказування.

Суд відхиляє наданий до позову під
назвою «Условия и правила
предоставления банковских услуг», який
взагалі не стосується предмета
доказування, оскільки цей документ не
підписувався відповідачем на час
підписання заяви відповідачем 29
вересня 2008 року.

Відтак є недоведеним те, що як
зазначено в заяві, відповідач
ознайомлений і погоджується з
«Условиями предоставления банковских
услуг, Правилами пользования платежной
картой и Тарифами банка».

Окрім того в самих «Условиях и Правилах
предоставления банковских услуг»
йдеться, що «Заявление вместе с
памяткой клиенкта, Условиями и
правилами предоставления банковских
услуг и Тарифами составляет
заключённый договор о предоставлении
банковских услуг».

Проте, у дослідженій судом заяві
жодного натяку на таку пам'ятку, жодної
пам'ятки клієнта суду не надано.

Не надано суду і тарифів про які
йдеться як у заяві та «Условиях и
Правилах предоставления банковских
услуг».

Відтак «Условия и правила
предоставления банковских услуг», не
існували на час підписання заяви
відповідачем 29 вересня 2008 року, бо в них
йдеться про пам'ятку, яка не згадується
у заяві та існування та підписання
відповідачем якої не доведено, та
йдеться про тарифи, існування та
підписання відповідачем яких, також не
доведено.

Стаття 1055 ЦК встановлює категоричну
вимогу про письмову форму кредитного
договору та визнає нікчемними
договори, якими ця вимога порушується.

За загальним правилом правочин
вважається вчиненим у письмовій формі,
якщо він підписаний його учасниками.
Підписаним слід вважати тільки той
текст, що передує підпису. Навіть текст
після підпису не можна відносити до
змісту правочину.

Письмова форма будь-якого договору, у
тому числі кредитного, полягає у
фіксації його змісту за допомогою
письмового тексту і підписання цього
тексту особами, які вчинили цей
договір.

Доказів того, що було підписано
відповідачем будь-який письмовий
текст, крім дослідженої судом заяви,
немає. Відтак, те, що у позові
називається договором - у всякому разі
є нікчемним, через недодержання
письмової форми.

З вимог закону про укладення
кредитного договору у письмовій формі
та про нікчемність кредитного
договору, укладеного з недодержанням
письмової форми, суд робить висновок,
що кредитним договором може бути лише
те, що підписано сторонами. Бо, через
такі вимоги, саме у тому, що підписано
сторонами, суд має право шукати наміри
сторін. Це відповідає правилу про
належність доказів, передбачених ст.58
ЦПК України.

Стаття 58. Належність доказів

1. Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

2. Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

3. Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Як вказано вище, відповідно до ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) на умовах, встановлених
договором. А відповідно до ст.1055 ЦК
України, кредитний договір укладається
у письмовій формі.

Доказів того, що було підписано
відповідачем будь-які умови, немає.
Відтак, немає правових підстав вважати,
що грошові кошти, які зазначені у
позові представником позивача є
кредитом, оскільки відсутні, умови,
встановлені договором, про які
наголошує ст.1054 ЦК України. Іншими
словами, немає умов, встановлених
договором - немає кредиту.

Зазначений у заяві письмовий текст
такого змісту: «Я згодний з тим, що ця
заява разом із пам'яткою клієнта і
Правилами надання банківських послуг,
а також Тарифами становить між мною та
банком договір про надання банківських
послуг» не є підтвердженням як самого
договору приєднання, так і факту
приєднання до нього. Оскільки, знову
таки, не додержана письмова форма.

Посилаючись на положення ст.634 ЦК
України, у позові не зазначено який
саме документ розглядається як
формуляр або інша стандартна форма. І
чому, з яких саме ознак документ
розглядається як формуляр або інша
стандартна форма.

Суду не надано доказів одержання
картки відповідачем, суду не надано
доказів про відкриття рахунку та
зарахування коштів, суду не надано
доказів використання коштів з картки.
Тобто ці обставини також не доведені
позивачем.

Не надано жодних доказів для доведення
виконання банком обов'язків,
покладених п.п.14.8, 14.9 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» та п.п.2.2-2.6, 2.9
Положення про порядок емісії платіжних
карток і здійснення операцій з їх
застосуванням, затвердженого
постановою Правління НБУ19.04.2005 №137
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19 травня 2005 р. за N 543/10823,
без виконання яких неможливе укладання
кредитного договору:

14.8. Банк та користувач укладають
договір щодо порядку та умов
використання електронного платіжного
засобу. Банк перед укладенням договору
зобов'язаний ознайомити користувача з
умовами договору про використання
електронного платіжного засобу (далі у
цій статті - договір), ознайомити з
тарифами на обслуговування
електронного платіжного засобу та
правилами користування електронним
платіжним засобом. Банк зобов'язаний
забезпечити викладення цієї
інформації в доступній формі й
розмістити її в доступному для
користувача місці, а також надати на
його вимогу в письмовій або
електронній формі.

14.9. Банк зобов'язаний під час видачі
електронного платіжного засобу надати
користувачеві примірник договору,
правил користування електронним
платіжним засобом та тарифів банку на
обслуговування електронного
платіжного засобу.

2.2. Платіжна картка є власністю
емітента і надається клієнту або його
довіреній особі відповідно до умов
договору з клієнтом.

2.3. Фізичним особам, які не є суб'єктами
підприємницької діяльності, та їх
довіреним особам емітент надає
особисті платіжні картки, а юридичним
особам і фізичним особам-підприємцям -
корпоративні платіжні картки.

2.4. Укладення договору про надання та
використання платіжної картки
здійснюється згідно із законодавством
України та правилами платіжної
системи.

Цей договір може включати умови, що
визначають порядок відкриття
картрахунку і порядок надання та
використання платіжної картки.
Допускається укладення окремого
договору про відкриття картрахунку.

2.5. Перед укладенням договору емітент
зобов'язаний ознайомити клієнта з
умовами одержання платіжної картки,
переліком необхідних документів,
тарифами на обслуговування та
правилами користування платіжною
карткою. Ця інформація має бути
викладена в доступній формі та
розміщуватись у доступному для
клієнтів місці, а також надаватися в
письмовій або електронній формі
клієнтам та їх довіреним особам на їх
вимогу.

2.6. У договорі про надання та
використання платіжної картки мають
бути визначені предмет договору, права,
обов'язки клієнта та емітента, їх
відповідальність, порядок розгляду
спорів та інші визначені сторонами
умови.

2.9. Кредитна лінія під операції з
платіжними картками відкривається
банком на визначений термін та в межах
установленого договором ліміту
(заборгованості або граничної суми)
кредитування.

Строк дії кредитної лінії, яка
відкривається під платіжні картки,
визначається договором між клієнтом та
емітентом.

Кредитування держателів платіжних
карток у межах обраної емітентом
кредитної схеми регламентується
внутрішніми документами банку з питань
кредитування та договором між клієнтом
і банком-емітентом.

Клієнт на власний розсуд або
відповідно до умов договору (якщо
кредит має цільовий характер) частково
або в повному обсязі використовує
впродовж строку його дії кредит і має
зобов'язання повернути кредит та
проценти за його користування на
умовах, передбачених договором. Після
виконання зобов'язань сторін або в разі
розірвання (закінчення терміну дії)
договору банк на вимогу клієнта
зобов'язаний видати йому довідку про
повернення платіжної картки, кредиту
та процентів за ним.

У разі несвоєчасного повернення боргу
за кредитом, наданим клієнту для
проведення операцій за платіжними
картками, та сплати процентів (комісій)
банк має право на застосування
штрафних санкцій у розмірах,
передбачених договором або актом
цивільного законодавства.

Надання кредитів для проведення
операцій за платіжними картками
здійснюється з урахуванням обмежень,
установлених нормативно-правовими
актами Національного банку з питань
кредитування.

На ці речи повинні звертати увагу
представники банку і формувати свою
практику з їх урахуванням. Щоб коли
справа доходила до суду, суд мав
правові підстави встановити порушення,
невизнання або оспорювання прав банку.
Бо наслідком відсутності правових
підстав для задоволення позову є
відмова у задоволені позову.

Одночасно суд зазначає, що 3000 грн., які
відповідач отримала від позивача банку
не є предметом цього позову, саме через
те, що ці гроші не являються
заборгованістю за кредитним договором,
яку вимагає позивач.

Разом з цим, суд не може відкинути
практику апеляційного суду, яка
повністю погоджується з викладеною у
позові позицією банку. На підставі цієї
позиції апеляційного суду
скасовуються судові рішення суду
першої інстанції про відмові у
задоволені позовних вимог, аналогічних
тим, які розглядає суд та, після
скасування, вимоги банку
задовольняються.

Відтак, виходячи з позиції
апеляційного суду, суд приймає рішення
про задоволення позовних вимог банку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, Суд,

Вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН: НОМЕР_1, паспорт
серії НОМЕР_2, виданий 09 листопада 2004
року Оріхівським РВ УМВС України в
Запорізькій області) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором без номеру від
29.09.2008 року в розмірі 22858,10 (двадцять дві
тисячі вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 10
коп. на рахунок №0010, МФО 307770, .

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН: НОМЕР_1, паспорт
серії НОМЕР_2, виданий 09 листопада 2004
року Оріхівським РВ УМВС України в
Запорізькій області) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» суму сплаченого судового
збору в розмірі 243 грн. 60 коп. на рахунок
№0001, МФО 307770, .

Складання повного рішення відкладено
до 15 год. 00 хв. 24 серпня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області
С.В.Галчанський