Справа № 159/1956/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Бойчук П.Ю. Провадження №
22-ц/773/1318/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача та
третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_6,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_7, про визнання
права власності на грошові кошти за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 10 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_2
звернулись в суд з позовом до ОСОБА_5
про визнання права власності на
грошові кошти.

Позов мотивовано тим, що 16 вересня 1990
року було укладено шлюб між ОСОБА_8 та
ОСОБА_2, який було розірвано 10 вересня
2007 року та від якого народився син -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_8 помер.

Позивачами зазначається, що в період
шлюбу, а саме - 01 грудня 2000 року, ОСОБА_8
та ОСОБА_2 було придбано квартиру
АДРЕСА_1. Придбання квартири оформлено
договором дарування.

Як стало відомо позивачам, ця квартира
була продана ОСОБА_8 за 27000 доларів США,
а грошові кошти залишено на депозиті у
відділенні банку "VAВ" (ПАТ "ВіЕйБі Банк")
в м. Ковелі Волинської області. Станом
на час смерті ОСОБА_8 на його рахунках в
цьому банку перебували грошові кошти:
35000 доларів США, 4500 Євро, 67000 грн.

Крім цього після смерті ОСОБА_8
позивачам стало відомо, що він в серпні
2008 року придбав квартиру АДРЕСА_2 за 19000
доларів США. Як стверджується
позивачами, грошові кошти, які
використані для придбання цієї
квартири - це спільні кошти, нажиті у
шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Таким чином позивачі вважають, що
половина з 35000 доларів США - це грошові
кошти ОСОБА_8, як частка у спільній
сумісній власності подружжя, інша
частина в розмірі 9500 доларів США -
грошова компенсація вкладу ОСОБА_2 у
придбання квартири ОСОБА_8 у серпні 2008
року. Тобто, на думку позивачів, з суми
вкладів ОСОБА_8 у банківській установі
26500 доларів США належить ОСОБА_2 Інша
частина вкладу в розмірі 17500 доларів
США (виділена із спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2)
повинна ділитись на чотирьох
спадкоємців, а тому ОСОБА_4 повинно
належати 4350 доларів США.

А тому позивачі просили визнати право
власності ОСОБА_2 на 26500 доларів США та
право власності ОСОБА_4 на 4350 доларів
США, що знаходяться на рахунку ОСОБА_8 у
відділенні банку "VАВ" (ПАТ "ВіЕйБі
Банк") в м. Ковелі Волинської області.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10 липня 2014
року позов задоволено частково.
Постановлено визнати за ОСОБА_4 право
власності на грошові кошти в сумі 4350
(чотири тисячі триста п'ятдесят)
доларів США, які знаходяться на рахунку
1058, відкритому на ім'я ОСОБА_8 в
Публічному акціонерному товаристві
"Всеукраїнський Акціонерний Банк", в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ковелі Волинської
області. Вирішено питання щодо судових
витрат. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції представник позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить вказане рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 скасувати у зв'язку з порушенням
судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
представник позивача - ОСОБА_3
підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 та
третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_1,
апеляційну скаргу не визнала та
просила її відхилити.

Інші особи в судове засідання не
з'явились хоч були належним чином
повідомлені про час та місце судового
розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 16 вересня 1990 року уклала шлюб з
ОСОБА_8, від якого у них народився син -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 120).

Рішенням Ковельського міського суду
Волинської області від 04 березня 1996
року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2
розірвано. Дане рішення суду набрало
законної сили 14 березня 1996 року (а.с. 65).

З нотаріально посвідченого договору
дарування від 01 грудня 2000 року,
реєстраційного свідоцтва, виданого
24.01.2001 року Волинським обласним бюро
технічної інвентаризації судом
встановлено, що ОСОБА_8 був власником
квартири АДРЕСА_1.

23.12.2009 року ОСОБА_8 продав зазначену
квартиру ОСОБА_10, що підтверджується
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу квартири (а.с. 146).

10 вересня 2007 року позивач ОСОБА_2
зареєструвала розірвання шлюбу з
ОСОБА_8 у відділі реєстрації актів
цивільного стану по Ковельському
району Ковельського міськрайонного
управління юстиції (а.с. 7).

31 жовтня 2008 року ОСОБА_8 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_5. Після реєстрації шлюбу
присвоєно прізвище чоловіка та дружини
"ОСОБА_5" (а.с. 124). Від даного шлюбу
народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.
125).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 був
власником квартири АДРЕСА_2 відповідно
до договору купівлі-продажу квартири
від 29.08.2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Ковельського міського
нотаріального округу (а.с. 144, 145).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер (а.с. 118).

На підставі встановлених та наведених
вище обставин, суд першої інстанції
підставно прийшов до висновку, з яким
погоджується і суд апеляційної
інстанції, про відмову в задоволенні
позову про визнання права власності
ОСОБА_2 на 26500 доларів США, які
знаходяться на рахунку, відкритому на
ім'я ОСОБА_8 у відділенні банку VAB в м.
Ковелі, оскільки квартира АДРЕСА_1
належала ОСОБА_8 на праві особистої
приватної власності, а відтак кошти,
виручені від її продажу були також його
особистою приватною власністю, а тому
позивач ОСОБА_2 будь-якого права на ці
кошти не має, так як ОСОБА_8 набув у
власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 01 грудня 2000
року.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності (не раніше 1 січня 2004 року).

Отже, до правовідносин, які виникли на
момент набуття ОСОБА_8 права власності
на вказану квартиру, судом підставно
застосовано норми Кодексу про шлюб та
сім'ю України. Згідно ст. 24 КпШС України,
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном. Аналогічні правові
норми містить і Сімейний кодекс
України, який діяв станом на 2005 рік, до
якого, як стверджується стороною
позивача, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 проживали
однією сім'єю, та діяв на момент
оформлення договору купівлі-продажу
квартири в 2009 році. Відповідно до вимог
п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але на підставі договору дарування або
в порядку спадкування.

Судом першої інстанції встановлено, що
договір дарування квартири від 01
грудня 2000 року на час вирішення даного
спору не визнаний у встановленому
порядку недійсним.

Квартиру АДРЕСА_2 було придбано ОСОБА_8
під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_5,
а тому ця квартира є їх спільною
сумісною власністю і не придбана за
кошти, належні ОСОБА_2

Таким чином, суд правильно не взяв до
уваги показання свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 щодо спільного
проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_2, придбання
квартири за спільні кошти тощо.

Отже, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції постановив
оскаржуване рішення в частині відмови
в задоволенні позову ОСОБА_2 з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його зміни чи скасування не вбачається.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_4 про
визнання права власності на грошові
кошти в сумі 4350 доларів США сторонами
не оскаржувалося.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах закону та
спростовуються встановленими
обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10 липня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: