Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3454/14 Головуючий у 1
інстанції: Курбатова О.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 30» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4

на рішення Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від 26 червня 2014 року по
справі

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя
особа: приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом та вселення;

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом та вселення.

В обґрунтування позову зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати -
ОСОБА_7 Спадкоємцями за законом після
смерті матері є він та його брат ОСОБА_3
- відповідач у справі.

До складу спадкового майна входить 1/2
частина квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло № 12785,
виданого Хортицькою районною
адміністрацією 25 листопада 2002 року і
копією витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно за № 289904
від 03 квітня 2003 року, номер запису 37146 в
книзі 253. Інша 1/2 частина належить
ОСОБА_3

18 квітня 2012 року сторони по справі
звернулись до приватного нотаріуса
Запорізького міського округу ОСОБА_6 з
заявами про прийняття спадщини за
законом.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальних дій від 21 червня 2013 року
за № 261/02-31 приватний нотаріус ОСОБА_6
відмовив йому у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, оскільки
згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно № 15422801
від 20 червня 2013 року відомостей
стосовно реєстрації права власності за
ОСОБА_7 на спадкове майно в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
не знайдено. Згідно інформаційної
довідки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 25 квітня 2013 року,
№2894000, право власності на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
власності № 12785, виданого 25 листопада
2002 року Хортицькою районною
адміністрацією, яке втратило чинність
у зв'язку з видачею дубліката від 25
квітня 2013 року.

Вважає, що відповідач захопив спірну
квартиру, до теперішнього часу
здійснює всебічні перешкоди в
користуванні власністю, не впускає
його до спірної квартири.

На підставі викладеного, просив
визнати за ним право власності на 1/4
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, вселити його в спірне житло та
стягнути судові витрати.

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, в якому зазначив, що після
смерті матері ОСОБА_7 звернувся до
нотаріуса із заявою про прийнятті
спадщини. У зв'язку з постійним
проживанням в Російській Федерації
передав ОСОБА_5 всі документи для
подальшого оформлення спадщини. Після
повернення до м. Запоріжжя в березні 2013
року дізнався, що ОСОБА_5 ніяких дій по
оформленню спадщини не вчиняв, з його
слів всі документи були викрадені.
Після отримання дублікату свідоцтва
про право власності на спірну квартиру
в Хортицькій районній адміністрації
знову звернувся до приватного
нотаріуса ОСОБА_6 для отримання
свідоцтва про право на спадщину, проте
отримав відмову у зв'язку з наданням не
оригіналу свідоцтва про право
власності.

Просив суд визнати за ним та ОСОБА_5
право власності по 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1 за кожним в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, та відмовити ОСОБА_5 в задоволені
позовних вимог в частині вселення в
вищевказану квартиру, оскільки це буде
порушенням санітарних норм.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 26 червня 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення суду в
частині задоволення позовних вимог про
вселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив,
що при ухваленні рішення суд не
врахував, що вселення ОСОБА_5 потягне за
собою порушення санітарних норм, також
не дослідив та не визначив порядок
користування підсобними приміщеннями.
Просить скасувати рішення суду в
частині вселення ОСОБА_5, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає цим
вимогам.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов у відповідності до
вимог ст.ст. 316, 317, 358, 391 ЦК України та
дійшов вірного висновку, що позивач, як
співвласник спірної квартири, має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування своїм
майном.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для вселення
ОСОБА_5 є неприйнятними, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 21 Конституції України
всі особи є рівними у своїх правах та
обов'язках, що є нормою прямої дії.

Згідно зі ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належить право користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

У ч. 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд і має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Усунення
перешкод власник може вимагати навіть
тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з
позбавленням його володінням майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 сам
квартирою не користується, постійно
проживає у Росії. Проте, незважаючи на
те, що квартира є спільною частковою
власністю ОСОБА_3 без узгодження з
ОСОБА_5 дозволив користуватися
квартирою іншим особам, чим позбавив
ОСОБА_5 права вільного доступу до
належного йому майна та користування
ним для свого проживання, порушуючи
його право власності.

Суд першої інстанції правильно
врахував наведене та вірно вважав, що
позивач як власник 1/4 частини спірної
квартири має право вимагати усунення
перешкод у користуванні шляхом
вселення до квартири.

Доводи про те, що ОСОБА_5 має у власності
лише 1/4 частки квартири, частки
співвласників не виділено в натурі та
не визначено порядок користування
квартирою, не ставлять під сумнів
правильність висновків суду.

Незалежно від розміру часток,
співвласники при здійсненні
зазначених законом правомочностей
мають рівні права. Дане рішення суду не
перешкоджає співвласниками вирішувати
ці питання у визначеному ст.358,364,365 ЦК
України порядку. В даній справі такі
вимоги сторонами не заявлялись. У
відповідності до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб , поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Посилання на порушення ст.47 ЖК України
безпідставні, оскільки вона не
розповсюджується на дані
правовідносини.

Рішення суду оскаржується тільки в
частині вселення, тому в іншій частині -
не переглядається (ч. 2 ст. 303 ЦПК
України).

Відповідно до ч.1 ст.308 апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 26 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: