Дата документу 07.06.2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року.
м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області у складі:

головуючого судді
Пономаренко Л.Е.,

при секретарі
Дітьковській О.В..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського
міськрайонного суду з позовними
вимогами до ОСОБА_2, в яких, з
урахуванням уточнень та збільшення
позовних вимог, просить стягнути з
останньої за договором позики 42240
гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з
25.04.2012 по 08.06.2012 року передала ОСОБА_2 10000
грн. шляхом надання належної позивачці
кредитної картки «Юні-Кредит» Банк ,
10.11.2013 - передала ОСОБА_2 20500 грн. шляхом
надання кредитної картки КБ
«Приватбанк» в листопаді 2012 року - 20000
гривень, в січні 2013 року - 2400 гривень, в
квітні 2013 року - 600 євро (9840 грн.).
Відповідачка зобов'язувалась
повернути позичені гроші до 01.07.2013,
взяті на себе зобов'язання не виконала,
що і спричинило звернення до суду з
відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач
підтримала заявлені позовні вимоги та
пояснила, що знаходилась в дружніх
стосунках з ОСОБА_2 В квітні 2012 року
ОСОБА_2 звернулася до неї з проханням
дозволити певний період часу
користуватися кредитної карткою «Юні
Кредит Банку» на ім'я ОСОБА_1, на що
позивач погодилась і передала картку
ОСОБА_2 В січні 2013 року ОСОБА_2 знов
звернулася до неї за допомогою і вона
дала їй в борг 2400 грн., в квітні 2013 року
вона передала їй в борг 600 євро, а 10.11.2013
- 20500 грн., які були знати ОСОБА_2 з
кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк»
на ім'я ОСОБА_1, що знаходилась у
відповідачки. В подальшому вона
звернулася до відповідачки з проханням
повернути суму позики, та зазначила, що
суми на цей час в неї немає, однак
погодилась написати розписку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги не визнала в повному
обсязі та пояснила, що гроші від ОСОБА_1
не отримувала, розписка була нею
написана під впливом погроз з боку
ОСОБА_1 та осіб, присутніх при написанні
розписки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Зазначила,
що 19.07.2013 її змусили написати розписку,
а 20.07.2013, тобто наступного дня, вона
звернулась до міліції про те, що з 27.06.2013
ОСОБА_1 погрожує їй фізичною розправою
та вимагає гроші в розмірі 32400 гривень
та 600 євро.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься розписка
без визначення дати її складання,
написана від імені ОСОБА_2, згідно якої
ОСОБА_2 взяла для своїх потреб в червні
2012 з картки «Юніт Кредит Банк»,
оформленої на ОСОБА_1, 10000 гривень,в
жовтні 2012 року - зняла 20 000 гривень для
власних потреб з картки ПАТ КБ
«Приватбанк», яка оформлена на ОСОБА_1
11.01.2013 взяла в борг у ОСОБА_1 2400 гривень,
в квітні 2013 ОСОБА_1 позичила їй 600 євро,
які не повернула.

Сторонами не заперечується, що
розписка була написано 19.07.2013
власноруч ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_5
та ОСОБА_6, які були допитані в судовому
засіданні в якості свідків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного вину, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Зі змісту розписки вбачається, що
ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 11.01.2013
позику в розмірі 240 гривень, в квітні - в
розмірі 600 євро.

Заперечуючи факт отримання грошей від
позивача, ОСОБА_2 посилалась на ту
обставину, що розписка була написана
нею внаслідок застосування психічного
тиску з боку позивача. Проте, достатніх
доказів на підтвердження цього
відповідач не надала.

Навпаки, в постанові про закриття
кримінального провадження від 26.10.2013
зазначено, що досудовим слідством
встановлено відсутність факту
примушування з боку ОСОБА_1 до
виконання цивільно-правових
зобов'язань, що склались між нею та
ОСОБА_2, розписка була написана на
добровільних засадах.

Таким чином, вимоги позивача в цій
частині підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення 30500
гривень, які ОСОБА_2 зняла з належних
ОСОБА_1 кредитних карток слід зазначити
наступне.

Договір позики є підставою і правовою
формою регулювання позикових відносин,
які передбачають передачу однією
стороною у власність іншій стороні
грошей або речей, визначених родовими
ознаками, під зустрічне зобов'язання
повернути в майбутньому таку саму
кількість грошових коштів або речей
того ж роду та такої ж якості. Позикові
відносини зумовлені характером
обов'язку боржника у грошовому
зобов'язанні, що існує між позикодавцем
і позичальником.

Суд вважає, що за своєю правовою
природою ці взаємовідносини не
відносяться до позики, так як ОСОБА_1 не
передавала у власність ОСОБА_2 грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками. Сама ж позивач зазначала, що
передала відповідачу в тимчасове
користування банківські кредитні
картки, оформлені на її ім'я.

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд
стягує з відповідача на користь
позивача судовий збір пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог в
розмірі 182 грн. 92 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що
мешкає: АДРЕСА_1, ін.н.НОМЕР_2) на користь
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає: АДРЕСА_2
інн.НОМЕР_1) суму позики в розмірі 12240
(дванадцять тисяч двісті сорок)
гривень.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що
мешкає: АДРЕСА_1, ін.н.НОМЕР_2) на користь
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає: АДРЕСА_2
інн.НОМЕР_1) судовий збір пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог в
розмірі 182(сто вісімдесят дві) грн.
92(дев'яносто дві) коп.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ:
Л. Е. Пономаренко