Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1903/14
у суді І-ї інстанції Кореняк В.К.
Доповідач Дуковський О. Л.
У Х В А Л А

Іменем України

23.09.2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого:
Дуковського О. Л.

суддів: Дьомич Л.М..; Письменного
О.А.

з участю секретаря:
Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 22.04.2014 року у справі
за позовом комунального підприємства
"Теплоенергетик" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
використану теплову енергію, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року КП
«Теплоенергетик» звернулося до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_3 борг за
використану теплову енергію з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення
виконання зобов'язань, а також 3% річних
від простроченої суми.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що між сторонами існують
договірні відносини по наданню послуг
з теплопостачання. Відповідачка є
споживачем послуг у квартирі АДРЕСА_1.
Позивач виконує взяті на себе
зобов'язання у повному обсязі, а
відповідачка за надані послуги у
повному обсязі не оплачувала, у зв'язку
з чим за період з жовтня 2011 року по
01.02.2013 року утворилася заборгованість у
розмірі 2339,34 грн.

Позивач вказував, що у
відповідності до положень ст. 625 ЦПК
України сума боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення становить 2342,94
грн. та 3% річних від простроченої суми
18,17 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 22.04.2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь КП «Теплоенергетик» 2342,94 грн. -
заборгованості по оплаті за
використану теплову енергію з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 18,17 грн. - 3% річних від
простроченої суми.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Відповідачка в апеляційній скарзі
також вказує на те, що судом першої
інстанції не взято до уваги той факт, що
співвласниками було кілька осіб і
боргові зобов'язання повинні
розподілятися між всіма.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення сторін, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, а рішення суду є законним і
обґрунтованим.

Судом першої інстанції правомірно
зазначено, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
сплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Також суд правильно послався на ст. 526
ЦК України де зазначається, що
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту та інших вимог, що звичайно
ставляться.

Незалежно від відсутності письмової
угоди між сторонами про надання
послуг, вони вступили у фактичні
правовідносини, які виконувалися
протягом багатьох років. З 1999 року і до
цього часу на ім'я відповідачки
відкрито особовий абонентський
рахунок НОМЕР_1 та видана абонентська
книжка по якій ОСОБА_3 сплачувала
послугу. До 2011 року відповідачка
ніяких зауважень з цього приводу не
заявляла, свого статусу як споживача не
оспорювала, а у відповідності до ст. 369
ЦК України діяла в інтересах всієї
сім'ї, тобто інших співвласників житла
і та визнавала загальну заборгованість
за використану теплову енергію у
належній їй квартирі.

За таких обставин доводи відповідачки
про зобов'язання інших співвласників
квартири перед позивачем по сплаті
боргу не знайшли свого документального
підтвердження, а рішення суду навпаки
ґрунтуються на наявності передбачених
законом підстав для стягнення суми
боргу саме з відповідача.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Наведене свідчить про те, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 22.04.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення та
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: