Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/3469/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Стрелець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Трофимова Д.А.

при секретарі:
Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Аграрної
приватної фірми «Істок» на ухвалу
судді Приморського районного суду
Запорізької області від 12 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 до Аграрної приватної фірми
«Істок» про стягнення заробітної
плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
звернулись до суду з позовом до
Аграрної приватної фірми «Істок» про
стягнення заробітної плати.

Ухвалою судді Приморського районного
суду Запорізької області від 12 червня
2014 року задоволено заяву про
забезпечення позову.

Накладено арешт на майно, яке належить
Аграрній приватній фірмі «Істок».
Розташованого за адресою: с. Борисівка,
вул. Річна, 10 Приморського району
Запорізької області, код 20472623 на суму 338
855 грн. з забороною відчуження до
розгляду справи в суді.

В апеляційній скарзі Аграрна приватна
фірма «Істок» зазначає, що ухвала
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить скасувати ухвалу та
постановити ухвалу, якою у задоволені
заяви про забезпечення позову
відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє ухвалу з цього питання,
якщо воно було вирішено судом першої
інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

З виділених матеріалів справи
вбачається, що позивачі звернулися з
позовом про стягнення заробітної
плати.

За положеннями ст.ст. 151,152 ЦПК України
суд за заявою осіб, що беруть участь у
справі може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Перелік видів забезпечення позову
визначений ст. 152 ЦПК України, однак він
не є вичерпний.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
№ 9 від 22.12.2006 року зазначено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Проте, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суддя суду першої
інстанції не вирішував питання з
урахуванням зазначених роз'яснень.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 18, ч.
1 ст. 153 ЦПК України заява про
забезпечення позову має розглядатися
судом, а не суддею, як зазначено в
оскаржуваній ухвалі.

Також суддею порушено вимоги ст.ст. 153,209
ЦПК України, оскільки оскаржувана
ухвала не містить в собі належно
викладеної мотивувальної частини, а
саме, обґрунтування щодо обрання виду
забезпечення позову, підстав його
обрання.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб; види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Постановлюючи ухвалу про задоволення
заяви про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на рухоме і нерухоме
майно відповідача Аграрна приватна
фірма «Істок», суддя першої інстанції
виходив з того, що по справі є підстави
вважати, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду у даній цивільній справі.

Проте такий висновок не відповідає
матеріалам справи, та є передчасним.

Згідно копій позовних заяв про
стягнення заробітної плати з
відповідача доданих до виділених
матеріалів справи, ціна позову
становить 338 855 грн.

Накладаючи арешт на все майно
відповідача, суд першої інстанції
проігнорував вимоги ч. 3 ст. 153 ЦПК
України та не витребував додаткових
документів та доказів, що
підтверджують необхідність
забезпечення позову, доказів щодо
належності майна відповідачу, оцінки
зазначеного майна та доказів, які б
вказували на наявність підстав
вважати, що невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Отже, доводи апелянтів щодо неповного
з'ясування суддею першої інстанції
обставин справи та порушення норм
процесуального права є обґрунтованими,
в зв'язку з чим ухвала суду підлягає
скасуванню.

Крім того, накладаючи арешт на все
рухоме і нерухоме майно відповідача,
суд фактично позбавив відповідача
здійснювати господарську діяльність,
що є не припустимим у відповідності до
вимог ст. 152 ЦПК України.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 р. №: "Про практику
застосування судами
Цивільно-процесуального законодавства
при розгляді заяв про забезпечення
позову" зазначено, що вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й і відповідача.

Оскільки ухвала судді про забезпечення
позову не відповідає вимогам
процесуального закону, вона підлягає
скасуванню на підставі п. 2 ст. 312 ЦПК
України з постановленням нової ухвали
про відмову в задоволенні клопотання
про забезпечення позову, оскільки дане
клопотання є необгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307,312,313,314,315,317 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Аграрної приватної
фірми «Істок» задовольнити.

Ухвалу судді Приморського районного
суду Запорізької області від 12 червня
2014 року в цій справі скасувати і в
задоволенні клопотання про
забезпечення позову відмовити

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: