АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6656/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1961/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Корнієнка В.І. Карпушина Г.Л.

При секретарі : Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора м.
Кременчука в інтересах Кременчуцької
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходов у Полтавській області на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 15 серпня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Автозаводського районної ради м.
Кременчука, ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу житлового
будинку дійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що 10.08.2012 року між ним та його
батьком ОСОБА_2 була укладена угода про
продаж житлового будинку АДРЕСА_1.
Позивач передав ОСОБА_2 100000 грн. на
виконання угоди, про що він написав
розписку. Останній пообіцяв
нотаріально оформити договір
купівлі-продажу. До цього часу ОСОБА_2
свої зобов'язання щодо нотаріального
оформлення договору не виконав. Крім
того позивач побудував житловий
будинок літ. «Ж,Жм,Жп» в домоволодінні
№ АДРЕСА_1.

Просив визнати договір
купівлі-продажу житлового будинку №
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 дійсним. Визнати за ним право
власності на зазначений будинок, а
також на житловий будинок літ. «Ж,Жм,Жп»
в домоволодінні № АДРЕСА_1,
зареєструвати за ним право власності
на зазначені об»єкти.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 15 травня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу
житлового будинку № АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок № АДРЕСА_1, в тому
числі на житловий будинок літ. «Ж,Жм,Жп»
в домоволодінні № АДРЕСА_1.
Зареєстровано за останнім право
власності на вищевказані об»єкти.

Не погоджуючись з рішенням суду,
прокурор м. Кременчука подав
апеляційну скаргу в інтересах
Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходов у Полтавській
області, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія судів приходить до висновку
про її задоволення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно договору
купівлі-продажу від 15.09.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу та зареєстрованого в реєстрі за
№5948, ОСОБА_2 є власником житлового
будинку з господарськими будівлями №
АДРЕСА_1, Полтавської області.

10.08.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформили
письмову угоду про купівлю-продаж
спірного житлового будинку за 100000 грн.,
які відповідно до угоди, позивачем
сплачені відповідачу на момент
підписання договору.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, суд першої
інстанції виходив із положень ч. 2
статті 220 ЦК України, а саме з того, що
сторони домовились щодо всіх істотних
умов договору купівлі-продажу об'єкта
нерухомого майна, що підтверджується
підписанням сторонами письмово
укладеного договору купівлі-продажу
житлового будинку від 10.08.2012 року,
позивач сплатив кошти, а відповідач
передав йому ключі від будинку,
нотаріальне посвідчення договору
домовились здійснити пізніше, але
відповідач від посвідчення договору
відмовляється і по сьогоднішній день, а
тому фактично договір купівлі-продажу
відбувся.

Однак зазначений висновок місцевого
суду зроблений з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Відповідно до ч. 1
ст. 210 та ч. 3 ст. 640 цього Кодексу такий
договір є укладеним з моменту його
державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Суд на зазначені положення закону
уваги не звернув, не врахував, що в разі
укладання договору купівлі-продажу
нерухомого майна, який підлягає і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, такий договір в судовому
порядку згідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК
України визнаний дійсним бути не може
та відповідно не створює прав та
обов'язків для його учасників.

Крім того, судом не було враховано, що
однією з умов визнання правочину
дійсним в судовому порядку є
встановлення судом факту ухилення
однієї із сторін від нотаріального
посвідчення правочину, чого судом у
справі встановлено не було.

Невірними є висновки місцевого суду і в
частині задоволення позовної вимоги
ОСОБА_1 про визнання права власності на
житловий будинок літ. «Ж, Жм, Жп» в
домоволодінні № АДРЕСА_1 з підстав,
передбачених ст. 376 ЦК України.

Виходячи зі змісту частин першої і
другої статті 331 ЦК України, частини
першої статті 182 ЦК України та пункту 8
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, право власності на
новостворене нерухоме майно виникає у
особи, яка створила це майно, після
закінчення будівництва об'єкта
нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Отже, до прийняття об'єкта
новоствореного нерухомого майна до
експлуатації та його державної
реєстрації право власності на цей
об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на
новозбудоване нерухоме майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання та інше майно, що було
використано в процесі будівництва.

У відповідності до вимог ст. 392 ЦК
України власник майна може
пред»явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа який засвідчує його право
власності.

Місцевим судом встановлено, що за час
проживання в спірному будинку, ОСОБА_1
побудував житловий будинок літ.
«Ж,Жм,Жп» в домоволодінні № АДРЕСА_1.

Відповідач у справі не перебуває з
позивачем у правовідносинах щодо
здійснення ним прав володіння,
користування та розпорядження майном,
не оспорюють та не претендують на
таке право.

Позивачем у справі не доведено факту,
що він в установленому законом
порядку звертався з вимогами до
державних органів про прийняття
будинку в експлуатацію, та що в цьому
йому було безпідставно відмовлено.

Беручи до уваги викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для скасування
рішення місцевого суду та
постановлення по справі нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора м.
Кременчука в інтересах Кременчуцької
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходов у Полтавській області
задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 15 серпня 2013 року скасувати та
постановити по справі нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: (підписи)

З оригівналом згідно: