Справа №784/5085/13 17.09.2014 17.09.2014 17.09.2014
Провадження № 22-Ц-784/232/ 2014 р.
Головуюча першої інстанції: Нікітіна
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 вересня 2014 р.
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів: Леванчука
О.М.

Ямкової
О.О..

із секретарем: Горенко
Ю.В.

з участю

відповідачки - ОСОБА_3

представника

відповідачки - ОСОБА_4

прокурора - Савченко І.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Миколаєві
цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 на рішення
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 13.06.2000 р.,
постановлене у справі за

позовом

прокурора Миколаївського району
в інтересах житлово - експлуатаційної
контори Надбузької сільської ради
Миколаївського району до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

встановила:

В червні 2000 року прокурор
Миколаївського району в інтересах
житлово - експлуатаційної контори
Надбузької сільської ради
Миколаївського району звернувся до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

В позовній заяві прокурор
зазначав, що відповідачі не проживають
в АДРЕСА_1 з 19.08.1999 р.

Основний наймач цієї квартири
ОСОБА_5 та члени її сім'ї з 1992 р. не
сплачують комунальні послуги, квартира
пуста, двері не зачинені, усі вікна
розбиті.

В судовому засіданні прокурор
наполягав на задоволенні позову та
пояснив, що ОСОБА_5 з сім'єю зараз
проживає у с. Кринички Миколаївського
району.

Рішенням Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 13.06.2000 р. постановлено про
задоволення позову покурора.

Цим рішенням визнано ОСОБА_5
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 особами, що
втратили право користування спірною
квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка є
опікуном неповнолітньої ОСОБА_3,
ставить питання про зміну рішення суду
і за змістом апеляційної скарги про
відмову у задоволенні позову щодо
неповнолітньої ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
оскарження, відповідно до правил ст. 303
ЦПК України, судова колегія приходить
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Обсяг цивільних прав та
обов'язків, а також правові наслідки
вирішення цивільно-правового спору
визначається нормами матеріального
права, які діяли на час виникнення
спірних правовідносин.

Відповідно до приписів ст. 71 ЖК
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається житлове приміщення
протягом шести місяців, а для осіб які
взяті під варту на увесь період
перебування під слідством та судом.

Зазначена стаття (п 7.) доповнена
Законом України від 02.02.2000 р. № 1525-III (
чинний лише з 30.03.2000 р) про збереження
житла за осудженими особами на увесь
час перебування в місцях позбавлення
волі.

Статтею 64 ЖК України передбачено,
що члени сім'ї наймача мають рівні з
наймачем права щодо користування
житловим приміщенням.

До членів сім'ї наймача належать
його дружина, чоловік , їх діти та
батьки, а також інші особи, які постійно
проживають разом та ведуть спільне
господарство.

Права неповнолітніх осіб,
відповідно до приписів ст. ст. 11. 13, ЦК
України та ст. 60 КпШС України
представляють їх батьки.

Неналежне виконання батьками
своїх обов'язків щодо захисту прав та
інтересів неповнолітніх дітей не може
бути підставою для позбавлення
останніх належних їм за законом
цивільних прав.

З матеріалів справи та
встановлених судом першої інстанції
обставин справи, вбачається у АДРЕСА_1
проживали та були зареєстровані на
підставі ордеру № 166 від 30.05.1990 р.
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

З 1997 р., тобто після народження, в
спірній квартирі стала проживати і
ОСОБА_3, яка є донькою ОСОБА_6

Прокурор зазначав і це
встановлено судом, що зазначені особи
не проживали у квартирі з 19 серпня 1999 р.

Тобто, за ними зберігалося
житлове приміщення до 19.02.2000 р.

З вироку, який було постановлено
Миколаївським районним судом 14.03.2000 р.,
але який не було досліджено судом
першої інстанції та залишено без
належної юридичної осцінки,
вбачається, що з 19.01.2000 р. матір
малолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_6 затримана
та поміщена до ІТУ в якості міри
запобіжного заходу у кримінальній
справі, а в подальшому засуджена до
позбавлення волі.( а.с. -22 )

Таким чином, малолітня дитина з
цього часу, з вини матері була
позбавлена батьківського піклування,
і за таких обставин її тимчасова
відсутність у квартирі мала місце з
поважних причин.

Крім того, порушуючи провадження
у справі та ухвалюючи рішення за
позовом, поданим прокурором в
інтересах ЖЕК Надбузької сільської
ради суд не витребував та не дослідив
документів, якими визначається
правовий статус позивача.

Так, зі Статуту цієї юридичної
особи не вбачається наявність у неї
компетенції з управління житловим
фондом та наявність повноважень щодо
звернення до суду з позовом у житлових
спорах.

Відсутні також і докази того, що
відповідні повноваження були
делеговані Надбузькою сільською радою
ЖЕКу.

З рішення суду також не
вбачається що ЖЕК на підставі
доручення представляв інтереси цього
органу місцевого самоуправління, як
органу, що відповідно до приписів ст. 16
ЖК України здійснюють повноваження з
управління житловим фондом на
відповідній території, ведення обліку
осіб, що потребують поліпшення
житлових умов, надання житла, видачі
ордерів та мають виключну компетенцію
у житлових спорах.

Судом першої інстанції
Надбузька сільська рада не залучалася
до участі у справі у якості належного
позивача.

Норми чинного цивільного
судочинства і зокрема ст. 11, 303 ЦПК
України не надають повноважень суду
апеляційної інстанції щодо заміни
позивача належною стороною.

Таким чином спір у цивільній
справі вирішено судом за зверненням
особи, яка не є учасником спірних
правовідносин, оскільки спір не
стосується її прав та обов'язків,
визначених Статутом і нормами
Житлового кодексу України.

Суд першої інстанції не звернув
належної уваги на зазначені обставини
справи, не дав належної оцінки наявним
доказам, внаслідок чого висновки
рішення не можна визнати такими, що
відповідають дійсним обставинам та
вимогам норм матеріального і
процесуального права.

Встановлене є підставою для
скасування рішення у відповідності до
приписів ч.1 ст. 309 ЦПК України в
оскаржуваній частині та ухвалення у
цій частині нового рішення про відмову
у задоволенні позову прокурора в
частині визнання ОСОБА_8 особою, що
втратила право користування АДРЕСА_1.

У іншій частині рішення не
оскаржується, а тому перегляду не
підлягає.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 13.06.2000 р. в частині визнання ОСОБА_8
особою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1, - скасувати і у цій
частині постановити нове рішення.

У задоволенні позову
прокурора Миколаївського району в
інтересах житлово - експлуатаційної
контори Надбузької сільської ради
Миколаївського району про визнання
ОСОБА_3 особою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1
Миколаївської області - відмовити.

В іншій частині рішення місцевого
суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
О.М. Леванчук

О.О. Ямкова