Справа №489/2422/14-ц 07.08.2014 07.08.2014 07.08.2014
Провадження №22-ц/784/2310/14 Суддя суду 1
інстанції - Коваленко І.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Ухвала

Іменем України

7 серпня 2014 року
м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Данилової О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника позивача -
Товариства - Борисенко С.Л.,

- відповідача ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 13
травня 2014 року у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію,

встановила:

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Миколаївська
теплоелектроцентраль» (далі -
Товариство) звернулося з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за спожиту теплову енергію в сумі 3794,15
грн. за період з 1 травня 2011 року
по 1 жовтня 2013 року, а також 26,57 грн.
інфляційних втрат та 135,44 грн. трьох
процентів річних, нарахованих на суму
заборгованості за період з 1
червня 20011 року по 1 червня 2013 року.

Позивач зазначав, що відповідач
має у власності квартиру АДРЕСА_1,
опалювальною площею 44,3 кв.м, та
користується послугами з
централізованого опалення квартири,
які з листопада 2005 року надає позивач.

Посилаючись на викладене, представник
позивача просив про задоволення
позову.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 13
травня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 3 794,15 грн. заборгованості за
спожиту теплову енергію, 26,57 грн.
інфляційних втрат, 135,44 грн. трьох
процентів річних, нарахованих на суму
заборгованості, а всього 3 956,16 грн.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, просив його скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно ст. 24 Закону України від 2
червня 2005 року «Про теплопостачання»,
основним обов'язком споживача теплової
енергії є своєчасне укладання договору
з теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії та
споживач несе відповідальність за
недодержання вимог договору та
нормативно - правових актів, що діють в
сфері постачання теплової енергії.

Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, з наступними
змінами) визначено, що споживачі
послуг зобов'язані регулярно вносити
плату за спожиту теплову енергію у
відповідності до діючих норм та
тарифів, у тому числі за опалення,
відповідно до опалювальної площі
квартири, незалежно від факту та
кількості проживаючих осіб за
встановленими тарифами (пункти 21, 30).

Згідно із п. 2 цих Правил опалювальна
площа - це загальна площа квартири.

Як вбачається із матеріалів справи, у
власності відповідача знаходиться
однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею (опалювальною) площею
44,3 кв.м. Послуги щодо опалення його
квартири надавав позивач без
укладення окремого договору в
письмовій формі.

Надання послуг щодо теплопостачання
підтверджується нарядами на
відключення та підключення житлового
будинку, в якому знаходиться квартира
відповідача, до опалення в опалювальні
періоди, складеними за участю
представників житлово-комунальних
організацій, обслуговуючих цей
будинок (а.с. 12-13).

За період з 1 травня 2011 року по 1 жовтня
2013 року у відповідача утворилася
заборгованість щодо надання послуг з
опалення вказаної квартири в сумі 3
794,15 грн., яка обрахована у
відповідності до тарифів, встановлених
уповноваженим органом місцевого
самоврядування у відповідні періоди, з
урахуванням 44,3 кв.м опалювальної
площі квартири, оскільки прилади
обліку теплової енергії як у квартирі
відповідача, так і на
багатоквартирному будинку відсутні
(а.с.4-6,84-85).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
повно, всебічно дослідив обставини
спору, дав належну оцінку доказам у
справі та прийшов до вірного висновку
про те, що відповідач, як споживач
теплової енергії, яка йому постачалася
для опалення квартири АДРЕСА_1, має
заборгованість за спожиту теплову
енергію, оскільки оплату проводив
нерегулярно та не в повному обсязі.

В зв'язку з чим, суд обґрунтовано
стягнув з відповідача вказану
заборгованість з урахуванням вимог ч. 2
ст. 625 ЦК України щодо відповідальності
за порушення грошового зобов'язання
(інфляційних втрат відповідно до
встановленого індексу інфляції та
трьох процентів річних від
простроченої суми).

При цьому, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що відповідно до вимог
ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства та безпосередньо з
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України
від 24 червня 2004 року «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний укласти договір,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

За такого, доводи апеляційної скарги
про те, що неукладення відповідачем
договору в письмовій формі, є підставою
для відмови у задоволенні позову,
необґрунтовані.

Посилання відповідача на те, що в
основу розрахунку заборгованості
покладена опалювальна площа квартири,
яка не відповідає загальній площі, є
безпідставними, оскільки згідно плану
квартири та договору купівлі продажу
від 14 лютого 2008 року, придбана
відповідачем квартира становить саме
44,3 кв. м загальною площею.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на правильність висновків
суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду,
постановленого з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: