04.08.2014 04.08.2014 04.08.2014
Провадження №22-ц/784/2022/14
Суддя першої інстанції: Кокорєв В.В.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем: Романенко Ю.О.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 23 травня 2014 року по
справі

за позовом

ОСОБА_2

до

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»

(далі - ПАТ КБ «Приватбанк»)

про розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк» про розірвання
кредитного договору.

Позивачка зазначала, що 18 серпня 2008
року вона уклала договір - заяву про
відкриття кредитного карткового
рахунку, за яким відповідач надав їй
кредитну картку «Товари у розстрочку»
за НОМЕР_1 з кредитним лімітом у
розмірі 9 998 грн., а вона в свою чергу
зобов'язалась сплачувати відсотки за
користування кредитом з базовою
ставкою 1,5 % в місяць із розрахунку 360
днів у році та погашати заборгованість
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості. В подальшому
ознайомившись з умовами кредитного
договору, вона зрозуміла, що він не
відповідає вимогам Закону України
«Про кредитування». Після звернення до
відповідача з заявою про розірвання
кредитного договору, а також для
отримання інформації щодо
перерахування нею коштів, вона
отримала відповідь про наявність
непогашеної заборгованості у розмірі 26
010,16 грн.

Посилаючись на викладене та на ст. ст.
11, 22 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст. 509 ЦК України,
позивачка просила про задоволення
позову.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 травня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, що мають значення для справи,
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким її позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки, представника відповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає із наступних
підстав.

За положеннями ст. 1054 ЦПК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України,
кредитний договір може бути розірвано
за рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкода друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 18 серпня 2008 року ЗАТ
КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ
«Приватбанк») на підстави заяви ОСОБА_2
укладено кредитний договір про
відкриття карткового рахунку. Згідно
умов зазначеного договору Банк відкрив
ОСОБА_2 картковий рахунок «Товари в
розстрочку» № НОМЕР_1 з
кредитним лімітом у розмірі 9998 грн., а
остання в свою чергу зобов'язалась
сплачувати відсотки за користування
та погашати заборгованість
щомісячними платежами (а.с.7-8).

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору рішенням
Апеляційного суду Миколаївської
області від 10 лютого 2011 року з ОСОБА_2
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
стягнуто заборгованість у розмірі 9 830,
60 грн. станом на 4 червня 2009 року (а.с.70).

Враховуючи те, що заборгованість за
рішенням суду позивачкою погашена лише
в 2013 році, відповідачем згідно умов
договору нарахована заборгованість за
процентами та штрафними санкціями
(а.с.43-44).

Таким чином, у даному випадку
нарахування штрафних санкцій не може
вважатися істотним порушенням
договору зі сторони ПАТ КБ
«Приватбанк» та спричинення шкоди
позивачці, а спір щодо розміру штрафних
санкцій не є підставою для розірвання
кредитного договору.

Також, є безпідставними посилання
позивачки на ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», як на підставу
розірвання кредитного договору,
оскільки належних та допустимих
доказів щодо порушень з боку
відповідача при укладенні договору не
надано, а також не надано доказів на
підтвердження звернення позивачки до
відповідача протягом чотирнадцяти
днів з моменту отримання примірника
договору з заявою про відкликання
згоди на укладення договору відповідно
до ч.6 ст. 11 вказаного Закону.

З урахуванням вказаних обставин справи
та положень зазначених вище норм, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
розірвання кредитного договору та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні договору відповідачем в
договір включені несправедливі умови
на увагу суду не заслуговують, оскільки
ці обставини не є підставою для
розірвання кредитного договору, а крім
того, вимог про визнання умов договору
несправедливими позивачкою не
заявлено.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: