АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5846/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н.В. Доповідач -
Каратаєва Л.О.Категорія
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Прокурора
Ленінського району м. Дніпропетровська
на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно , -

в с т а н
о в и л а:

25 жовтня 2013 року Ленінським
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення про задоволення
позову ОСОБА_4 до Дніпропетровської
міської ради про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

Визнано за ОСОБА_4 право власності
на самочинно збудоване нерухоме майно
та самочинно здійснені переобладнання
у квартирі АДРЕСА_1: житлова прибудова
літ. А3-1, житловою площею 15,8 кв.м.;
прибудова літ. А4-1, загальною площею 46,1
кв.м.; прибудова літ. А5-1, загальною
площею 22,6 кв.м.; м/с - житлова мансарда,
житловою площею 58,3 кв.м., загальною
площею 95,1 кв.м.; ганок літ. а; ганок літ.
а1; вольєр літ. Е; гараж літ. Ж. Крім того,
було самовільно переобладнано: літ. А1-1
поз 1-2 частково 1,2 кв.м. в нежитлову; літ.
А3-1 поз 1-3 частково 7,9 кв.м., поз 1-4
частково 7,9 кв.м.; літ. А-1 поз 1-5 1,2 кв.м. в
нежитлову, поз 1-6 частково 12,0 кв.м. в
нежитлову; літ. А4-1 поз 1-6 частково 28,3
кв.м., поз 1-7 1,4 кв.м.; літ. А5-1 поз І-VІІІ 22,6
кв.м.; літ. А4-1 поз 1-9 10,2 кв.м., поз 1-10 6,2
кв.м.; м/с поз 1-11, поз 1-16 загальною площею
95,1 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м.
Рахувати по квартирі № 1 загальну площу
- 240,7 кв.м., житлову - 94,0 кв.м.

Квартира АДРЕСА_1 складається з:
житлового будинку літ. А-1, погребу під
А-1, житлової прибудови літ. А1-1,
житлової прибудови літ. А2-1, житлової
прибудови літ. А3-1, прибудови літ. А4-1,
прибудови літ. А5-1, ганку літ. а, ганку
літ. а1, мансарди мс, балкону, сараю літ.
Б, гаражу літ. В, вольєру літ. Е, гаражу
літ. Ж, ганку літ. ж, споруд № 1-9, І-ІІ.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, прокурор Ленінського
району м. Дніпропетровська подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
котрим суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, прийняте на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої
інстанції не врахував.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ї ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
неправильне застосування норм
матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що,
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу від
10 жовтня 1991 року, укладеного між
заводом ім. Петровського та ОСОБА_4,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Вороною В.В. за
реєстровим № 34829 (а.с. 15-16).

Житловий будинок АДРЕСА_1
розташований на земельній ділянці
площею 1405 кв.м.

В 2012 році позивач своїми коштами
та власною працею в належній їй
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, здійснила
самочинне будівництво, а саме: житлова
прибудова літ. А3-1, житловою площею 15,8
кв.м.; прибудова літ. А4-1, загальною
площею 46,1 кв.м.; прибудова літ. А5-1,
загальною площею 22,6 кв.м.; м/с - житлова
мансарда, житловою площею 58,3 кв.м.,
загальною площею 95,1 кв.м.; ганок літ. а;
ганок літ. а1; вольєр літ. Е; гараж літ. Ж.
Крім того, було самовільно
переобладнано: літ. А1-1 поз 1-2 частково
1,2 кв.м. в нежитлову; літ. А3-1 поз 1-3
частково 7,9 кв.м., поз 1-4 частково 7,9 кв.м.;
літ. А-1 поз 1-5 1,2 кв.м. в нежитлову, поз 1-6
частково 12,0 кв.м. в нежитлову; літ. А4-1
поз 1-6 частково 28,3 кв.м., поз 1-7 1,4 кв.м.;
літ. А5-1 поз І-VІІІ 22,6 кв.м.; літ. А4-1 поз 1-9
10,2 кв.м., поз 1-10 6,2 кв.м.; м/с поз 1-11, поз 1-16
загальною площею 95,1 кв.м., житловою
площею 58,3 кв.м. Рахувати по квартирі № 1
загальну площу - 240,7 кв.м., житлову - 94,0
кв.м. Зазначені обставини
підтверджуються технічним паспортом,
виготовленим Комунальним
підприємством «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради станом на 06 липня 2012 року
(а.с. 23-30).

Згідно висновку
будівельно-технічного експертного
дослідження № 965-07, складеного 22 липня
2013 року ФОП ОСОБА_7 (свідоцтво НОМЕР_1,
дійсне до 31 березня 2014 року;
кваліфікаційний сертифікат інженера
технічного нагляду серії НОМЕР_2,
дійсний до 30 липня 2015 року;
кваліфікаційний сертифікат
відповідального виконавця окремих
робіт (послуг), пов'язаних із створенням
об'єкта архітектури серії НОМЕР_3,
виданий 31 травня 2012 року; сертифікат
фахівця з неруйнівного контролю № 21372,
дійсний до 26 листопада 2013 року), стан
будівлі житлового будинку літ. А-1,
будівлі житлової прибудови літ. А3-1,
будівлі прибудови літ. А4-1, будівлі
прибудови літ. А5-1, будівлі житлової
мансарди літ. м/с, споруди ганку літ. а,
споруди ганку літ. а1, споруди вольєру
літ. Е, будівлі гаражу літ. Ж квартири
АДРЕСА_1 відповідає вимогам
нормативно-правових актів у галузі
будівництва (а.с. 31-64).

Пославшись на положення ст.. 317, 319, 328, 331,
375, 376 ЦК суд першої інстанції дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Проте, з таким рішенням колегія суддів
не погоджується виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

На підставі ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Посилаючись на вказані норми
матеріального права, суд першої
інстанції не врахував їх вимог та не
звернув увагу на відсутність у
позивачки жодних доказів правомірного
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням та на
відсутність документів на право
власності або володіння земельною
ділянкою, наявність належного дозволу
чи належно затвердженого проекту
перебудови, не з'ясував, чи проведено
самочинне будівництво позивачами з
дотриманням екологічних норм; як
впливає допущене порушення з
урахуванням місцевих правил забудови,
громадських і приватних інтересів на
планування, забудову, благоустрій
вулиці, на зручність утримання
суміжних ділянок, чи створюється
пожежна небезпека для сусіднього
будинку, а також не встановлено чи
дійсно визнання прав власності на це
спірне нерухоме майно не порушує права
інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України
"Про планування та забудову територій"
дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування можуть бути
залучені судом до участі в справі або
взяти участь у справі за своєю
ініціативою для подання висновків на
виконання своїх повноважень. Участь
зазначених органів у цивільному
процесі для подання висновків у справі
є обов'язковою у випадках, встановлених
законом, або якщо суд визнає це за
необхідне.

До повноважень Інспекцій, відповідно
до Положення про інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим, областях,
м. Києві та Севастополі, затвердженого
наказом Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України від 19
листопада 2007 року N 317, належить,
зокрема, проведення у встановленому
порядку перевірок: 1) відповідності
виконання будівельних робіт,
будівельних матеріалів, виробів і
конструкцій вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил,
технічним умовам, затвердженим
проектним рішенням; 2) своєчасності та
якості проведення передбачених
нормативно-технічною і проектною
документацією замірів, випробувань, а
також ведення журналів робіт та іншої
виконавчої документації; 3) наявності у
виконавця будівельних робіт у
передбачених законодавством випадках
сертифікатів на будівельні матеріали,
вироби і конструкції; 4) додержання
встановленого порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції не вирішено питання, щодо
залучення Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю до
участі у справі.

Крім того, положення ст. 376 ЦК України,
на відміну від ст. 375 ЦК України, ведуть
мову лише про будівництво, а не про
"перебудову", судовий порядок визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, як це випливає із ст. 376
ЦК України, не поширюється на випадки"
перебудови", що пояснюється тим, що ці
об'єкти вже є власністю будь-кого, а
тому їх "перебудова" (переобладнання,
перепланування) не може бути підставою
для повторного визнання права
власності. Але у даному випадку
необхідно визнавати права власності на
ту частину приміщення, яка була
самочинно прибудована (другий поверх
будинку, балкони та інше).

Наведене свідчить про те, що судом
першої інстанції порушено норму
матеріального права та порушено норму
процесуального права, фактичні
обставини справи для правильного
вирішення справи не встановлені.
Судове рішення не відповідає вимогам,
щодо законності й обґрунтованості, що
відповідно до положень ст.ст. 213, 214, 309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення з відмовою у задоволені
позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу Прокурора
Ленінського району м. Дніпропетровська
задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня
2013 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської
ради про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді
Л.О.Каратаєва

С.П.Козлов

М.Л.Прозорова