Справа № 367/628/13- ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
Ірпінський міський суд Київської
області у складі

головуючого судді Пархоменко
О.В.,

при секретарі Лантух Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду Київської області справу
за позовом прокурора міста Ірпеня в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Комунальне
підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство" про визнання
недійсними рішення, державних актів на
право власності на землю, визнання
права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

Прокурор м. Ірпеня Київської області
звернувся до суду із даним позовом в
інтересах держави, посилаючись на те,
що рішенням Коцюбинської селищної ради
від 24.12.08 № 1786/25-5 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га для
вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_2 видано
Державний акт серії ЯЗ № 449614 на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га із кадастровим номером
:01:043:0024 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державний акт видано з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим їх має бути визнано недійсними.

Спірна земельна ділянка знаходиться
за межами сел. Коцюбинське, що
підтверджується, висновком
судово-землевпорядної експертизи від
05.03.2012 № 325 проведеної Київським
державним підприємством геодезії,
картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
"Київгеоінформатика".

Разом з тим усупереч вищезазначеним
приписам законодавства рішення про
передачу земельної ділянки у власність
прийнято Коцюбинською селищною радою.

Крім того, спірну земельну ділянку у
приватну власність передано за рахунок
земель, що перебувають в постійному
користуванні комунального
підприємства "Святошинське
лісопаркове господарство".

Так, указану земельну ділянку на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20.06.1956 № 673 надано у користування
Святошинському лісопарковому
господарству без виключення її з
Держлісфонду України.

Комунальне підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство" з 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельні
ділянці, що підтверджується проектом
організації лісового господарства.
Вказана земельна ділянка містить
таксаційні описи.

Згідно з інформацією Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 01.07.2011 № 9946/26/4-11, Коцюбинською
селищною радою передано у власність
громадянам земельні ділянки загальною
площею 72 га, в тому числі і відповідачу,
за рахунок земель, які знаходяться у
користуванні КП "Святошинське лісове
господарство" та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

Крім того, за даними КП "Святошинське
лісопаркове господарство" зазначена
земельна ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало .

Спірну земельну ділянку в приватну
власність відповідача було передано
без її вилучення з користування КП
"Святошинське лісопаркове
господарство" на підставі відповідного
рішення органу державної влади чи
органу місцевого самоврядування,
прийнятого в межах його компетенції.

Тобто, без відома держави в особі
уповноваженого органу та постійного
землекористувача, яким є КП
"Святошинське лісопаркове
господарство", незаконно вибула
земельна ділянка площею 0,15 га лісового
фонду шляхом передачі її у власність
ОСОБА_2 без проведення процедури
вилучення.

Також позивач зазначає, що при
розпорядженні вказаною земельною
ділянкою Коцюбинською селищною радою
не дотримано вимоги ст. ст. 20, 21
Земельного кодексу України, ст. 57
Лісового кодексу України щодо порядку
зміни цільового призначення землі,
оскільки перевіркою встановлено, що
зміна цільового призначення спірної
земельної ділянки в порушення
встановлених чинним законодавством
вимог не проводилась, будь-яких рішень
щодо такої зміни не приймалось, що
підтверджується висновком Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Київській
області № 9544 від 15.12.08, який міститься в
проекті землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки у власність.

Таким чином, земельну ділянку лісового
фонду спірним рішенням Коцюбинської
селищної ради передано у приватну
власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
призведе до знищення лісових ресурсів.

Крім того позивач зазначив, що у
порушення вимог ст. 9 Закону України
"Про державну експертизу
землевпорядної документації", якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
проект землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_2
державну експертизу не проходив.

У той же час відповідно до ст. 35
вказаного Закону, підставою прийняття
органами виконавчої влади чи органами
місцевого самоврядування рішень щодо
об'єктів обов'язкової державної
експертизи є саме позитивні висновки
такої експертизи.

Відведення спірної земельної ділянки
відповідачу під будівництво і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
генеральним планом сел. Коцюбинське не
передбачено, а отже, оскаржуване
рішення Коцюбинською селищною радою
прийнято також у порушення вимог ст. 39
Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 10,
12, 13, 23 Закону України "Про планування і
забудову територій".

Рішення Коцюбинської селищної ради від
24.12.2008 № 1786/25-5 вимогам закону не
відповідає, порушує право державної
власності на спірну земельну ділянку, а
тому підлягає визнанню недійсним.

Позивач зазначив, що з цих же підстав
підлягає визнанню недійсним виданий на
підставі вказаного рішення на ім'я
ОСОБА_2 державний акт серії ЯЗ № 449614 на
право власності на земельну ділянку.

Також позивач зазначив, що виникнення
права власності на майно, яке не є
новоствореним, передбачає припинення
права власності попереднього власника,
однією з підстав якого відповідно до
ст. 346 Цивільного кодексу України є
відчуження власником свого майна.

Уповноваженим державою органом
рішення про передачу спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 не
приймалось, а відтак право державної
власності на цю ділянку не припинено, а
право власності на неї ОСОБА_2 на
законних підставах не виникло.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Право власності держави на спірну
земельну ділянку відповідачами не
визнається, що відповідно до вказаних
положень законодавства є підставою для
визнання права власності держави на
спірну земельну ділянку.

Позивач просив визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
24.12.2008 № 1786/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1"; визнати недійсним державний
акт серії ЯЗ № 449614 на право власності
на земельну ділянку, кадастровий номер
:01:043:0024, виданий на ім'я ОСОБА_2;
визнати право власності держави на
земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:043:0024.

В подальшому позивач подав до суду
заяву про збільшення позовних вимог,
відповідно до якої додатково зазначив,
що 30.12.2010р було укладено договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3
придбала земельну ділянку по АДРЕСА_1.
На державному акті на право власності
на землю серії ЯЗ № 449614, виданому на
ім'я ОСОБА_2 було зроблено відмітку про
перехід права власності до ОСОБА_3

У зв'язку із викладеними обставинами
позивач просив визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
24.12.2008р № 1786/25-5 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний
акт на право власності на землю серії
ЯЗ № 9449614 виданий на ім'я ОСОБА_2 на
земельну ділянку пл. 0,15 га кадастровий
номер :01:043:0024 по АДРЕСА_1 Київської
області, цільове призначення якої для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_3 та
скасувати державну реєстрацію даного
Державного акту; визнати право
власності держави на земельну ділянку
площею 0,15 га, кадастровий номер
:01:043:0024.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду
письмову заяву про розгляд справи в
його відсутності, позов підтримує,
просить задовольнити.

В судове засідання представник
відповідача Коцюбинської селищної
ради не з'явився, в матеріалах справи є
письмові заперечення, в яких
відповідач просив у позові відмовити;
також подав заяву про застосування
строку позовної давності, посилаючись
на те, що позивач пропустив строк
позовної давності.

Крім того, вказує, що селище
Коцюбинське Київської області було
створено відповідно до Указу Президії
Верховної Ради УРСР від 11.02.1941 р., Указу
Президії Верховної ради УРСР від 30.12.1962
р., Указу Президії Верховної ради УРСР
від 04.01.1965 р. Землевпорядна
документація щодо встановлення меж
селища Коцюбинське відповідно до
вказаного Указу Президії Верховної
Ради УРСР від 11.02.1941 р. не збереглася,
тому Коцюбинською селищною радою
розпочато роботи щодо відновлення
історично встановлених меж селища та
заходи по розробленню містобудівної
документації селища. Так, рішенням від
25.09.08 № 689/22-5 селищна рада затвердила
техніко-економічне обґрунтування
розвитку селища (вид землевпорядної
документації) та погодила пропозиції
Перспективного плану розвитку смт.
Коцюбинське від 24.09.2008 р. і розпочала
роботи по розробленню Генерального
плану селища. В подальшому селищною
радою було проведено інвентаризацію
земель та було затверджено відповідні
матеріали інвентаризації меж селища,
встановлених згідно зазначеного вище
указу, які лягли в основу подальшої
розробки містобудівної та
землевпорядної документації селища.

Питання правомірності віднесення
території селища Коцюбинське
загальною площею 4065,0 га було предметом
судового розгляду і на сьогоднішній
день набрали законної сили судові
рішення за участю Коцюбинської
селищної ради у справах про скасування
рішень Коцюбинської селищної ради.
Зокрема, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 р. у справі 2а-6326/11/2670 було
встановлено відсутність порушень та
наявність територіальних повноважень
Коцюбинської селищної ради щодо
розпорядженням землями селища
Коцюбинське загальною площею 4065,0 га, до
складу яких входить спірна земельна
ділянка; постановою Ірпінського
міського суду Київської області від
23.11.2009 p. у справі № 2-а-489/09 було
встановлено правомірність прийняття
Коцюбинською селищною радою рішень від
25.09.08 №689/22-5 та від 28.10.08 №711/23-5, якими
було затверджено містобудівну
документацію селища, що лягла в
обґрунтування можливості прийняття
рішення Коцюбинської селищної ради про
передачу спірної земельної ділянки у
власність громадян; постановою
Ірпінського міського суду Київської
області від 24.05.2011 p. у справі № 2-а-3398/11
було встановлено правомірність
прийняття Коцюбинською селищною радою
рішення від 06.11.09 № 170 "Про
інвентаризацію меж селища
Коцюбинське", де встановлено, що
селищною радою було відновлено
картографічні матеріали зовнішніх меж
селища Коцюбинське встановлених
згідно Указу Президії УРСР від 11.02.1941 р.,
постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29.09.2011 p. у
справі № 2-а-3881/11/1070 було встановлено
правомірність прийняття Коцюбинською
селищною радою рішень від 15.09.10 № 156 та
зобов'язано відділ Держкомзему в м.
Ірпені та Головне управління
Держкомзему в Київській області вести
облік спірних земель за селищем
Коцюбинське Київської області на
загальну площу 4065,0 га.

Вважав, що посилання позивача на
висновок судово-землевпорядної
експертизи від 05.03.13 № 325, проведеної
Київським державним підприємством
геодезії, картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
"Київгеоінформатика", як на доказ
підтвердження знаходження спірної
земельної ділянки за межами селища
Коцюбинське, є безпідставним, оскільки
експертиза проведена особою, яка не
пройшла відповідну підготовку в
державних спеціалізованих установах
Міністерства юстиції України,
атестована та отримала кваліфікацію
судового експерта з певної
спеціальності у порядку, передбаченому
цим Законом, як того вимагає ст. 10 ЗУ
"Про судову експертизу". В експертизі не
зазначено ліцензії на проведення
експертизи на підставі якої
проводилася експертиза. В експертизі
не вказана відповідальність, до якої
може бути притягнутий експерт за дачу
свідомо неправдивого висновку, а також
експертизу проводила особа без
відповідної юридичної освіти.

Також звертає увагу суду на те, що дана
експертиза проводилася 05.03.2012 р. по
кримінальній справі № 49-3221, яку було
закрито за відсутністю в діях складів
злочинів.

Крім того, вказує, що рішенням
виконкому Київської обласної Ради
депутатів трудящих від 28.10.68 № 791 було
розглянуто матеріали встановлення
(опису) адміністративних меж міських
(селищних) Рад депутатів трудящих та
ухвалено затвердити представлені
відповідними виконкомами акти по
уточненню адміністративних меж
міських (селищних) Рад депутатів
трудящих згідно додатку. Згідно
додатку до вказаного рішення було
затверджено адміністративні межі
Ірпінської міської ради, у складі якої
перебувало і селище Коцюбинське.

Рішеннями Коцюбинської селищної ради
від 24.12.08 №№ 1758/25-5-1972/25-5 та від 25.12.08 №№
1973-2259/25-51 було передано у власність
громадян 501 земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, які знаходилися в
адміністративних межах селища
Коцюбинське встановлених зовнішньою
межею м. Ірпеня згідно рішення
виконкому Київської обласної Ради
депутатів трудящих від 28.10.68 №791.

Також вказує, що наявність у
Комунального підприємства Київської
міської ради "Святошинське лісопаркове
господарство" права користування
спірною земельною ділянкою не
підтверджена у встановленому законом
порядку - відсутні державний акт про
право власності, або право постійного
користування, або договір оренди.
Вважає, що КП "Святошинське лісопаркове
господарство", будучи комунальним, а не
державним лісогосподарським
підприємством згідно п. 5 Прикінцевих
положень Лісового кодексу України не
може посилатися на матеріали
лісовпорядкування, як на
правовстановлюючі документи на землю.

Висновків про відсутність у КП
"Святошинське лісопаркове
господарство" прав на спірні земельні
ділянки також дійшов Окружний
адміністративний суд м. Києва у
постанові від 23.12.2011р. у справі №
2а-6326/11/2670, Ірпінський міський суд
Київської області у постанові від
23.11.2009 p. у справі №2-а-489/09.

Також зазначив, що при прийнятті
оскаржуваного рішення Коцюбинська
селищна рада передавала земельні
ділянки, які були віднесені до земель
запасу житлової та громадської
забудови, а отже відсутня була
необхідність прийняття рішень про
зміну цільового призначення земель.

Оскільки, спірна земельна ділянка не
відносилася до земель
лісогосподарського призначення,
Коцюбинська селищна рада вважає, що
відсутні підстави для проведення
експертизи проекту землеустрою щодо
відведення та передачі у власність
спірної земельної ділянки.

Вказував, що порядок відведення
земельних ділянок, який діяв на дату
прийняття оскаржуваного рішення
Коцюбинської селищної ради, а саме
ст.ст. 118, 151 Земельного кодексу України,
не передбачав необхідності узгодження
відведення земельних ділянок із
наявною містобудівною документацією,
зокрема генеральним планом населеного
пункту. Разом з тим, відповідне рішення
Коцюбинської селищної ради приймалося
на основі затвердженого Коцюбинською
селищною радою рішенням 25.09.08 № 689/22-5
техніко-економічного обґрунтування
розвитку селища та Перспективного
плану розвитку смт. Коцюбинське від
24.09.2008 р.

Зазначав, що з наведеного вище відсутні
правові підстави для визнання
недійсним оспорюваного державного
акту на право власності на земельну
ділянку.

Крім того, звертав увагу суду на те, що
посилання позивача на п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України (в
редакції, що діяла на дату прийняття
оскаржуваного рішення Коцюбинської
селищної ради), як на правову підставу
визнання права власності на земельну
ділянку за державою - є
необґрунтованим, оскільки даною нормою
не визначено, що землі за межами
населеного пункту відносяться до
державної власності і є підставою для
визнання права власності на такі
земельні ділянки за державою після
присвоєння таким земельним ділянкам
кадастрового номеру. Доказів на
підтвердження знаходження спірної
земельної ділянки поза межами селища
Коцюбинське, позивачем не надано,
спірна земельна ділянка знаходиться в
межах селища Коцюбинське і відноситься
до земель комунальної власності
Коцюбинської селищної ради.

З огляду на вище викладене просив в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явились, про час і дату
слухання справи були повідомлені
належним чином, надали суду письмові
заяви про розгляд справи в їх
відсутності, проти позову заперечують.

Представник третьої особи
Комунального підприємства
"Святошинське лісопаркове
господарство" у судове засідання не
з'явився, до суду від підприємства
подана заява про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі.

В зв'язку із цим суд, враховуючи
письмову заяву представника позивача,
письмові заперечення відповідача -
Коцюбинської селищної ради, заяву
третьої особи Комунального
підприємства "Святошинське
лісопаркове господарство", а також те,
що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, вважав за
можливе розглянути справу у
відсутності сторін на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється. З огляду на викладене
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази по
справі, дійшов висновку, що позов
підлягає до часткового задоволенню,
виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 24.12.08 № 1786/25-5 "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га . На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано Державний акт серії ЯЗ № 449614 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:043:0024 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_2, від імені якого
діяв ОСОБА_5, відчужив зазначену
земельну ділянку відповідачу ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
30.12.2010 р. та на державному акті серії ЯЗ
№ 449614 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га із кадастровим
номером :01:043:0024 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1 було зроблено відмітку про
перехід права власності на зазначену
земельну ділянку до ОСОБА_3

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
збитків.

Статтею 173 Земельного кодексу України
визначено, що межа району, села, селища,
міста, району у місті - це умовна
замкнена лінія на поверхні землі, що
відокремлює територію району, села,
селища, міста, району у місті від інших
територій.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
основи містобудування" визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
планування і забудову територій"
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

На підставі встановлених обставин та
наведеного нормативного обґрунтування
суд дійшов висновку, що рішення
Коцюбинської селищної ради від 24.12.08 №
1786/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_2 було прийнято
незаконно, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відсутні будь-які
графічні документи, які б
підтверджували межі селища
Коцюбинське, генеральний план селища
на час прийняття оспорюваного рішення
не був затверджений.

Вказані обставини також встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 р., де зазначено, що крім Указу
Президії Верховної Ради Української
РСР від 11.02.1941 р., яким зі складу
Білицької селищної ради виключено
населений пункт Берковець,
перейменовано смт. Берковець в смт. ім.
Коцюбинського і включено до складу
селища імені Коцюбинського залізничну
станцію Біличі та Указу від 30.12.1962 р.,
яким сел. Коцюбинське було
підпорядковано Ірпінській міській
раді і разом з нею підпорядковано
безпосередньо Київській обласній раді,
а також Указом від 04.01.1965 р., яким смт. ім.
Коцюбинського перейменовано в сел.
Коцюбинське, інших рішень щодо
адміністративно-територіального
устрою селища Коцюбинське не
видавалось; землевпорядна
документація стосовно встановлення
меж смт. ім. Коцюбинського відповідно
до Указу Президії Верховної Ради УРСP
від 11.02.1941 р. не збереглась; проекти
рішень про встановлення меж м. Києва та
меж селища Коцюбинське не
затверджувались; з моменту набрання
чинності Земельним Кодексом України
2001р. по даний час проект встановлення
межі селища Коцюбинське, відповідно до
вимог вказаного Кодексу Київською
обласною радою не затверджувався.

Крім того, вищевказаним рішенням суду
встановлено, що Коцюбинська селищна
рада при прийнятті рішень щодо
відведення земельних ділянок у
власність 501 громадянину, у тому числі і
відповідачу ОСОБА_2, керувалася
матеріалами техніко-економічного
обґрунтування та перспективним планом
розвитку селища Коцюбинське
затверджених рішенням "Про
перспективний план розвитку смт.
Коцюбинське" від 25.09.08 № 689/22-5.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 23.11.2009 р. було
встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 24.09.08 № 689/22-5 "Про
перспективний план розвитку сел.
Коцюбинське" та рішенням від 28.10.08 №
711/22-5 "Про передачу деревної
рослинності віднесену до категорії
зелених насаджень в межах сел.
Коцюбинське" не встановлювались межі
селища Коцюбинське, а фактично
Коцюбинська селищна рада виконувала
вимоги ст. 173 ЗК України щодо реалізації
процедури встановлення меж селища.
Генерального плану селища Коцюбинське
на момент ухвалення вищевказаних
рішень не було, його межі не були чітко
визначеними, а його статус був
сформований на підставі Указу Президії
Верховної Ради від 11.02.1941 р. Немає
ніяких підстав вважати, що Коцюбинська
селищна рада при винесенні
вищевказаних рішень вирішувала
питання належності до її території
будь яких земель у певно визначених
межах.

Отже, на момент прийняття спірного
рішення межі смт. Коцюбинське у
передбаченому законом порядку не були
визначені та встановлені.

Суд не приймає до уваги посилання
представника Коцюбинської селищної
ради на рішення Виконкому Київської
обласної Ради депутатів трудящих від
28.10.68 № 791 та схематичний план, який ним
затверджено, оскільки межі селища,
зазначені в ньому не встановлювалися
на місцевості в натурі, що не дає
можливості визначити належність
спірної ділянки до земель Коцюбинської
селищної ради.

Суд не бере до уваги посилання
представника Коцюбинської селищної
ради на те, що спірне рішення
приймалося радою на підставі висновків
контролюючих органів наявних в проекті
землеустрою, факт розташування спірної
земельної ділянки в межах смт.
Коцюбинське радою не перевірявся, а
згідно довідки відділу земельних
ресурсів в м. Ірпінь про правовий
статус спірної земельної ділянки, яка
міститься в проекті землеустрою,
спірна земельна ділянка відводиться у
приватну власність за рахунок земель
Коцюбинської селищної ради, оскільки
відповідно до листа відділу
Держкомзему в м. Ірпінь від 18.01.13 №
01-02/44-1 в період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р.
державна статистична звітність форми
6-зем по смт. Коцюбинське не велася,
землі запасу по смт. Коцюбинське у
вказаний період не обліковувалися.

Зазначені обставини, також
підтверджуються актом службового
розслідування стосовно діяльності
колишнього начальника відділу
Держкомзему в м. Ірпінь ОСОБА_6
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 27.04.2011 р.

Крім того, згідно висновку Управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області про
погодження проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки у
власність відповідача, управлінням
надано позитивний висновок за умови
проведення процедури зміни цільового
призначення спірної земельної ділянки
на землі житлової забудови та внесення
відповідного коригування до
Генерального плану сел. Коцюбинське
або ж розробки відповідного
містобудівного обґрунтування, однак,
як вбачається з проекту землеустрою,
вказані умови висновку виконані не
були.

Враховуючи викладені обставини справи,
суд приходить до висновку, що довідка
відділу земельних ресурсів в м. Ірпінь
про правовий статус спірної земельної
ділянки, яка міститься у проекті
відводу земельної ділянки відповідачу
ОСОБА_2 не є належним доказом
знаходження спірної земельної ділянки
в межах сел. Коцюбинське, оскільки
зазначена в ній інформація
спростовується вказаними вище
матеріалами справи.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що на момент прийняття
спірного рішення була відсутня
містобудівна документація, визначена
Законом України "Про планування і
забудову територій" в сел. Коцюбинське.
Перспективний план розвитку селища, на
який посилався представник
Коцюбинської селищної ради та
техніко-економічне обґрунтування,
згідно вимог зазначеного закону не є
містобудівною документацією, яка могла
б бути підставою для прийняття рішення
щодо відведення земельної ділянки для
містобудівних потреб.

Таким чином, при прийнятті
оскаржуваного рішення Коцюбинською
селищною радою було порушено вимоги ст.
39 Земельного кодексу України і ст. 3
Закону України "Про планування і
забудову територій".

Є безпідставними посилання
представника відповідача на рішення
Коцюбинської селищної ради від 29.04.10 №
75, від 15.09.10 № 153 та від 06.11.09 № 170,
оскільки вони прийняті після спірного
рішення, і обставини, що ними
підтверджуються, не існували на момент
прийняття оспорюваного рішення, а тому
не мають доказового значення по справі.

Суд не приймає до уваги посилання
представника Коцюбинської селищної
ради на те, що позивачем пропущено
строк позовної давності, оскільки з
листів прокурора м. Ірпеня та листів
Коцюбинської селищної ради, наданих
представником відповідача, не
вбачається, що спірне рішення було
надано до прокуратури на початку 2009 р.,
тому що листи не містять відмітки про
їх отримання.

Крім того, пунктом 5 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України від
20.12.11 № 4176-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства",
встановлено, що позов про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи, може бути подано
протягом трьох років з дня набрання
чинності цим Законом, отже позивач не
пропустив строк для подачі даного
позову до суду.

Отже, враховуючи викладені обставини,
суд дійшов висновку, що Коцюбинською
селищною радою спірне рішення прийнято
з порушенням вимог п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
оскільки селищна рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка розташована за
межами смт. Коцюбинське, а тому суд
вважає за необхідне визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
24.12.08 № 1786/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1".

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Позивач просить визнати недійсним
Державний акт на право власності на
землю серії ЯЗ № 449614 виданий на ім."я
ОСОБА_2 на земельну ділянку пл. 0,15 га
кадастровий номер :01:043:0024 по
АДРЕСА_1 Київської області, цільове
призначення якої для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_3 та скасувати державну
реєстрацію даного Державного акту.

В судовому засіданні було встановлено,
що 30.12.2010 р було укладено договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3
придбала земельну ділянку по АДРЕСА_1,
на державному акті на право сласності
на землю серії ЯЗ № 449614, виданому на
ім"я ОСОБА_2 було зроблено відмітку про
перехід права власності до ОСОБА_3

Позивач згідно позовної заяви
зазначає, що укладений 30.12.2010 р договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, є нікчемним відповідно до ст.
228 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_3 та скасування його
державної реєстрації, суд вважає, що
дані вимоги не підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК України
(в редакції на час виникнення спірних
правовідносин) громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки в тому числі на підставі
придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно з ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст. 204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такий висновок узгоджується
із положеннями ч. 3 ст.152 ЗК України, якою
передбачено, що захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, в тому числі,
шляхом заявлення позову про визнання
угоди недійсною.

Укладений між відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 30.12.2010 р. не є
таким, що порушує публічний порядок,
оскільки укладений між приватними
особами і його предметом є майно, що
перебуває у приватній власності.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК
України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно лише у разі, коли майно: було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння, або було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння, або
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Питання про захист права власника у
випадку відчуження його майна за плату
особою, яка не мала на це права,
вирішуються шляхом пред'явлення
власником віндикаційного позову до
набувача про витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449614, виданого на ім."я ОСОБА_2 на
земельну ділянку пл.0,15 га кадастровий
номер :01:043:0024 по АДРЕСА_1, цільове
призначення якої для будівництва і
обслуговування житлового
будинку,господарських будівель і
споруд з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_3,а також відсутні
підстави для скасування державної
реєстрації вказаного Державного акту.

При цьому суд також враховує правовий
висновок, який зробив Верховний Суд
України на засіданні Судової палати у
цивільних справах 02.10.2013 р. при розгляді
справи № 6-93цс 13, предметом якої був
спір про визнання державного акту на
право приватної власності на землю
недійсним за позовом прокурора. При
розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок,
відповідно до якого державний акт на
право приватної власності на землю
видається на підставі рішення органу
місцевого самоврядування або органу
виконавчої влади, тому вирішення
питання про правомірність видачі
державного акта безпосередньо
залежить від законності рішення, на
підставі якого такий акт виданий, і
дотримання вимог, передбачених
земельним законодавством, зокрема
статтями 116, 118 ЗК України. Аналогічний
правовий висновок зробив Верховний Суд
України при розгляді справи № 6-92цс 13.

За змістом наведеної правової позиції
стосовно спору в даній справі
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку
безпосередньо залежить від законності
правочину, на підставі якого такий акт
видано.

При вирішенні спору по суті суд не
приймає до уваги посилання позивача на
ті обставини, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель лісового
фонду, вона перебувала в постійному
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство», не було
проведено процедури вилучення і зміни
цільового призначення спірної
земельної ділянки із земель лісового
фонду на землі житлової забудови, а
також що не була проведена експертиза
проекту землеустрою.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 р. встановлено, що у КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» відсутні
правовстановлюючі документи на спірні
території, дане підприємство не є
державним лісогосподарським
підприємством, в нього відсутні
документи, що підтверджують право
користування на вказані вище землі.

Дані обставини відповідно до ст. 61 ЦПК
України окремому доказуванню не
підлягають.

Враховуючи вищевказане, відсутні
підстави для прийняття рішення про
вилучення земельної ділянки у КП
«Святошинське лісопаркове
господарство».

Таким чином, земельна ділянка, що була
передана ОСОБА_2, не відноситься до
земель лісового фонду, отже не потребує
окремого рішення про зміну її
цільового призначення, а проект її
землевідведення не підлягає
обов'язковій державній експертизі.

Щодо позовних вимог позивача в частині
визнання права власності держави на
земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:043:0024
відповідно до ст. 392 ЦК України,то дані
позовні вимоги не підлягають до
задоволення,поскільки дані вимоги не
конкретизовані, безпідставні та такі,
що не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Щодо зави представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування заходів
забезпечення позову, то дана заява
підлягає до задоволення, оскільки
відповідно до ст. 154 ЦПК України якщо у
задоволенні позову було відмовлено,
провадження у справі було закрито або
заяву було залишено без розгляду, вжиті
заходи забезпечення позову
застосовуються до набрання судовим
рішенням законної сили. Суд може
одночасно з ухваленням судового
рішення або після цього постановити
ухвалу про скасування заходів
забезпечення позову".

На підставі ст. ст. 152,155 ЗК України,
керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 213-218 ЦПК України,
суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008р
№ 1786/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового
будинку,господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
які були вжиті ухвалою Ірпінського
міського суду від 12.02.2013 р та зняти
арешт, який був накладений на земельну
ділянку пл. 0,15 га із кадастровим
номером :01:043:0024 по АДРЕСА_1
цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування
житлового будинку,господарських
будівель і споруд, власником якої є
ОСОБА_3.

Копію рішення направити сторонам для
відома.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. В. Пархоменко