Справа № 344/1769/14-ц
Провадження № 2/344/1927/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретарів Сивухіної
Ю.Ю., Іванова О.В.,

за участі позивача за первісним
позовом ОСОБА_1, його представників
ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки за
первісним позовом ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про зміну
розміру аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів з доходів витрачених на
придбання нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів на
утримання дитини, мотивуючи тим, що
перебував у шлюбі з відповідачкою до 2006
року. Від шлюбу у сторін є дочка ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 20
грудня 2007 року з відповідача
присуджено стягувати аліменти на
утримання дочки у в розмірі 1/4 від усіх
видів його доходу щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму
визначеного для відповідної вікової
категорії починаючи з 08 листопада 2007
року до досягнення дитиною повноліття.
Вважає, що на сьогоднішній день розмір
стягуваних аліментів носить мінливий
характер, так як його чистий дохід від
зайняття підприємницькою діяльністю
кожен місяць є різним. Окрім
неповнолітньої ОСОБА_7 на утриманні у
ОСОБА_1 також перебуває двоє дітей:
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3. За даних обставин
фактично просить суд змінити спосіб
присудження аліментів та стягувати із
нього аліменти в користь ОСОБА_6 на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в
розмірі 1 000 гривень щомісячно до
досягнення дитиною повноліття.

До початку розгляду справи по суті
відповідачка ОСОБА_6 подала зустрічний
позов, остаточно уточнивши його вимоги
просила суд стягнути із ОСОБА_1 в свою
користь 352 071 грн. 56 коп. заборгованості
по сплаті аліментів, присуджених на
підставі рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 20 грудня 2007 року.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_6
обгрунтовувала тим, що відповідач за її
позовом - ОСОБА_1 впродовж усього часу
ухиляється від належного обов'язку по
сплаті аліментів, своєчасно аліменти
не сплачує, ставлячи в такий спосіб її
та дитину у важке матеріальне
становище. ОСОБА_1 займається
підприємницькою діяльністю, має у
власності об'єкти нерухомості в центрі
міста Івано-Франківська, здає їх в
оренду з комерційною метою, а на
початку 2013 року придбав на прилюдних
торгах нежитлове приміщення, на яке
витратив 551 907 грн. 90 коп. Дані кошти
відповідач за зустрічним позовом
отримав як доходи від зайняття
підприємницькою діяльністю і скривши
їх витратив в особистих цілях для
покращення власного матеріального
становища. Державним виконавцем не
здійснювався систематичний і
постійний контроль за сплатою
аліментів, не вживались заходи щодо
визначення розміру доходу платника
аліментів та відрахування 1/4 їх частки
в користь дитини.

Згідно розрахунків ОСОБА_6
заборгованість ОСОБА_1 від зайняття
підприємницькою діяльністю по
аліментних платежах становить 352 071 грн.
56 коп., з яких:

- 11 576 грн. 75 коп. - заборгованість за 2010
рік;

- 124 500 грн. - заборгованість за 2011 рік;

- 128 077 грн. 31 коп. - заборгованість за 2012
рік;

- 87 917 грн. 50 коп. - заборгованість за 2013
рік.

А тому, ОСОБА_6 вимогою зустрічного
позову просить суд стягнути вказану
суму з ОСОБА_1 в свою користь.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом - відповідач за
зустрічним ОСОБА_1 та його представники
первісний позов підтримали з мотивів
наведених в ньому. Вважають що
задоволення вимог даного позову
сприятиме належному матеріальному
забезпеченню дитини з боку батька. В
задоволенні зустрічного позову
просили відмовити за його
безпідставністю.

Відповідачка за первісним позовом -
позивачка за зустрічним ОСОБА_6 та її
представник в судовому засіданні проти
первісного позову заперечили, зокрема
представник суду зазначив, що наведені
в первісній позовній заяві обставини
не дають підстав дійти висновку про
необхідність зміни способу стягнення
аліментів із частки від заробітку в
тверду грошову суму. ОСОБА_1 має три
джерела доходу, а саме: заробітна плата
як найманого працівника приватного
виробничо-комерційного підприємства
«МЕГАПОЛІС» (надалі - «ПВКП
«МЕГАПОЛІС»), дивіденди у формі
розподілу річного прибутку, що
виплачувались ОСОБА_1, як власнику ПВКП
«МЕГАПОЛІС» та доходи від зайняття
підприємницькою діяльністю. Вказане
дає підстави вважати що ОСОБА_1 має
стабільний дохід від якого повинні
відраховуватись аліментні платежі в
частці від такого доходу, а не в твердій
грошовій сумі. Реальний розмір доходу
від зайняття підприємницькою
діяльністю ОСОБА_1 приховує, оскільки
ним було придбано нерухомість по вул.
Старозамкова, 2 у м. Івано-Франківську,
на яку останній витратив 551 907 грн. 90 коп.
За наведених обставин просили
зустрічний позов задовольнити,
стягнувши із зустрічного відповідача
352 071 грн. 56 коп. заборгованості по
аліментах.

03 вересня 2014 року в судовому засіданні
була допитана яку свідок ОСОБА_10, яка
пояснила що є директором ПВКП
«МЕГАПОЛІС» та бухгалтером ОСОБА_1, як
суб'єкта підприємницької діяльності. В
ПВКП «МЕГАПОЛІС» свідок працює з 2003
року по даний час. Аліментні платежі
ОСОБА_1 нараховувались підприємством
та сплачувались вчасно. Окрім того, в
повному розмірі сплачувались аліменти
від доходів, які ним були отримані як
суб'єктом підприємницької діяльності,
що перебуває на спрощеній системі
оподаткування. Дохід ОСОБА_1 є мінливим
за виключенням заробітної плати, яку
він отримує у ПВКП «МЕГАПОЛІС» як
працівник.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідка,
дослідивши письмові матеріали,
встановивши таким чином фактичні
обставини справи, застосовуючи
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність,
керуючись конституційним принципом
верховенства права, оцінивши всебічно,
повно та об'єктивно всі наявні у справі
докази окремо та у сукупності,
застосовуючи відповідні норми
матеріального права, утверджуючи та
забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принцип неупередженості,
суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, у межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 20
грудня 2007 року по справі № 2-4725/2007 року
(а.с. 5,6) судом присуджено стягувати з
ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_6 на
утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/4 від усіх видів його доходу
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму визначеного для відповідної
вікової категорії починаючи з 08
листопада 2007 року до досягнення
дитиною повноліття.

Вказане рішення набрало законної сили,
та звернуто до примусового виконання
до Відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції.

Крім неповнолітньої ОСОБА_7 на
утриманні у ОСОБА_1 також знаходиться
двоє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується копіями свідоцтв про
їх народження серії НОМЕР_3 від 23 лютого
2010 року та серії НОМЕР_4 від 11 травня 2012
року (а.с. 10,11).

Первісним позивачем до позовної заяви
додано довідку-розрахунок від 23.12.2013
року за підписом в.о. начальника ВДВС
Івано-Франківського МУЮ І.Г. Француза
та державного виконавця М.С.
Раковецького, із якої вбачається, що
заборгованість за виконавчим листом №
2-4725 виданого 14.01.2008 року
Івано-Франківським міським судом про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_6 станом на 20.12.2013 року відсутня
(а.с.7-9).

До зустрічної позовної заяви ОСОБА_4
долучено довідку-розрахунок від 11.12.2013
року за підписом начальника ВДВС
Івано-Франківського МУЮ та державного
виконавця М.С. Раковецького, із якої
вбачається, що заборгованість за
виконавчим листом № 2-4725 виданого 14.01.2008
року Івано-Франківським міським судом
про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в
користь ОСОБА_6 становить 20 468 грн. 98 коп.
(а.с.33-34).

В довідці яку надав ОСОБА_1 вказано, що
заборгованість за 2010 рік становила 120
грн. 50 коп., за 2011 рік 1147 грн. 68 коп., за 2012
рік 4141 грн. 91 коп., за 2013 рік
заборгованість відсутня, переплата
становить 9053 грн. 49 коп.

В той же час в довідці, яку надала
ОСОБА_6 вказано, що заборгованість за 2010
рік становила 3 316 грн. 80 коп., за 2011 рік 3
316 грн. 80 коп., за 2012 рік 4 310 грн. 27 коп., за
2013 рік 3 903 грн. 62 коп.

Тобто, надані сторонами по справі
довідки містять різні дані щодо
заборгованості.

У зв'язку із складеною ситуацією, з
метою з'ясування наявності чи
відсутності заборгованості по сплаті
аліментів, судом 10 квітня 2014 року
ухвалено витребувати у Відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ
довідку-розрахунок заборгованості по
стягненню аліментних платежів з
громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в
користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, в
розмірі 1/4 від всіх видів доходу
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму визначеного для відповідної
вікової категорії на утримання
малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
по виконавчому листу № 2-4725/2007 року від
14.01.2008 року виданого згідно рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 20
грудня 2007 року.

На виконання ухвали суду від 10 квітня
2014 року про витребування доказів та
окремої ухвали від 19 червня 2014 року
державним виконавцем суду надано
довідку-розрахунок б/н та б/д, згідно
якої заборгованість ОСОБА_1 по сплаті
аліментів, як власника ПВКП
«МЕГАПОЛІС» станом на 01.05.2014 складає 12
808 грн. 03 коп., як працівника ПВКП
«МЕГАПОЛІС» станом на 01.06.2014 року
відсутня. Переплата 1 007 грн. 60 коп.

Даючи оцінку доказам суд, при наявності
в матеріалах справи однакових по формі
та різних по змісту
довідок-розрахунків щодо
заборгованості по аліментах, приймає
до уваги саме дану довідку, оскільки
остання була витребувана ухвалою суду.

Твердження представника відповідачки
ОСОБА_6 про те, що ця довідка-розрахунок
не може бути доказом в справі, через
відсутність підпису державного
виконавця, дати її видачі та вихідного
номеру суд відхиляє, оскільки вона
підписана начальником ВДВС
Івано-Франківського МУЮ, містить
гербову печатку установи, що її видала.
Підстав вважати що даний доказ є
неналежним чи недопустимим в розумінні
ст. ст. 58, 59 ЦПК України у суду відсутні.

Згідно висновку спеціаліста
незалежної аудиторської фірми
«Аудит-Сервіс ІНК» від 01 серпня 2014 року
чистий дохід (фінансовий результат)
ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця за
2012 рік склав 9 099 грн. 29 коп., 2013 рік 21 097
грн. 58 коп., 1 півріччя 2014 року 18 813 грн. 45
коп. (а.с 95,96).

Положеннями ст. 180 СК України визначено,
що батьки зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей до досягнення ними
повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Постановою Верховної
Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991
року) держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6
Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права
дитини визначено, що держави-учасниці
визнають право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батько
(-ки) або інші особи, які виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про охорону дитинства» кожна дитина
має право на рівень життя, достатній
для її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України аліменти
на дитину присуджуються в частці від
заробітку (доходу) її матері, батька або
в твердій грошовій сумі і виплачується
щомісячно.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу
України і роз'яснень, викладених в
пункті 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
"Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ відносно батьківства,
материнства і стягнення аліментів",
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено,
що розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України,
розмір аліментів, визначений рішенням
суду, не вважається незмінним. Отже, у
зв'язку із значним покращенням
матеріального становища платника
аліментів матір дитини може подати до
суду заяву про збільшення розміру
аліментів. Значне погіршення
матеріального становища батька може
бути підставою для його вимоги про
зменшення розміру аліментів.

За правилами ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3
ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі (що
фактично є зміною розміру) ст. 184 СК
України відносить: нерегулярний,
мінливий дохід платника аліментів,
одержання частини доходу в натурі та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Право вимагати заміни розміру
аліментів шляхом зміни способу
присудження аліментів не може
заперечуватися, адже можливість вибору
способу присудження аліментів з огляду
на мінливість життєвих обставин,
зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не
може обмежуватися разовим її
здійсненням.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 20
грудня 2007 року постановлено стягувати
з ОСОБА_1 аліменти в частці від його
доходу. Із мотивувальної частини
рішення вбачається, що суд вирішуючи
про стягнення аліментів саме в частці
від заробітку виходив з того, що
відповідач є приватним підприємцем, а
тому отримує стабільні доходи.

Як вбачається із матеріалів справи, та
визнано сторонами спору, ОСОБА_1 має три
джерела доходу, з яких відраховувались
аліменти, а саме:

1) заробітна плата ОСОБА_1 як найманого
працівника ПВКП «МЕГАПОЛІС»;

2) дивіденди у формі розподілу річного
прибутку, що виплачуються ОСОБА_1, як
власнику ПВКП «МЕГАПОЛІС»;

3) доходи від зайняття підприємницькою
діяльністю.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 ГК України). З урахуванням ризикового
характеру підприємницької діяльності
доходи від неї можуть бути мінливими.

Мінливим дохід уважається в тому
випадку, якщо його розмір коливається.
Такою властивістю характеризуються
доходи ОСОБА_1 як власника
підприємства, а також як особи, що веде
індивідуальну підприємницьку
діяльність.

Довідкою-розрахунком б/н та б/д
заборгованості по аліментних платежах
ОСОБА_1 (а.с. 81,82) підтверджується
наявність мінливого доходу платника
аліментів, так як основним джерелом
нарахування даних платежів є доходи
від зайняття підприємницькою
діяльністю, розмір яких постійно
коливається та не нараховується
щомісячно.

Як встановлено судом, дохід як власника
ПВКП «МЕГАПОЛІС» ОСОБА_1 отримує у
вигляді дивідендів у формі розподілу
прибутку, сума яких залежить від
отриманого фінансового результату
підприємством за певний період.
Наведене дає підстави вважати, що
нарахування державним виконавцем в
довідці-розрахунку, заборгованості
ОСОБА_1 по аліментах із доходів як
власника ПВКП «МЕГАПОЛІС» виходячи із
мінімальної заробітної плати за
оспорювані періоди є помилковим, так як
нарахування аліментів від таких
дивідендів включені в розрахунок
аліментних платежів ОСОБА_1 як
працівника ПВКП «МЕГАПОЛІС».

Таким чином, враховуючи інтереси
дитини, мінливість матеріального стану
платника аліментів, суд вважає що
вимога первісного позову про
призначення аліментів в твердій
грошовій сумі підлягає до задоволення.

Посилання представника відповідачки
ОСОБА_6 на неприпустимість судом
змінювати спосіб нарахування
аліментів, у зв'язку із відсутністю
правової норми, що закріплює таку зміну
суд відхиляє, оскільки такі твердження
суперечать правовій позиції
Верховного Суду України, викладені в
постанові від 05 лютого 2014 року у справі
№ 143 цс 13, прийнятої за наслідками
розгляду заяви про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, які є обов'язковими
для всіх судів відповідно до положень
ст. 360-7 ЦПК України.

Як роз'яснив Верховний Суд України, з
огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК
України зміна розміру аліментів може
мати під собою й зміну способу їх
присудження (зміна розміру аліментів,
стягнутих за рішенням суду у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини на розмір аліментів у певній
твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з
зазначених підстав, застосуванню
підлягає не тільки ст. 192 СК України, але
й низка інших норм, присвячених
обов'язку батьків утримувати своїх
дітей (ст. 182 «Обставини, які
враховуються судом при визначенні
розміру аліментів», ст. 183 «Визначення
розміру аліментів у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини», ст. 184
«Визначення розміру аліментів у
твердій грошовій сумі»).

Вирішуючи питання визначення суми
аліментів суд враховує положення ст.
ст. 182, 184 СК України та вважає, що
стягнення із ОСОБА_1 аліментів в
користь ОСОБА_4 на утримання дочки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000
гривень щомісячно є достатнім для
забезпечення дитині умов для її
фізичного, духовного та культурного
розвитку.

Окрім того, визначення аліментів на
утримання ОСОБА_7 саме в такому розмірі
не нашкодить інтересам малолітніх
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, так як про стягнення 1000
грн. просив сам ОСОБА_1 у первісному
позові.

Відповідно до пункту 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року № 3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ відносно
батьківства, материнства і стягнення
аліментів" розмір аліментів,
визначений судовим рішенням або за
домовленістю між батьками, суд може
змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них. У новому розмірі
аліменти сплачуються з дня набрання
рішенням законної сили.

Тому стягнення аліментів в зміненому
розмірі слід розпочати з дня набрання
рішенням законної сили.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову
про стягнення із ОСОБА_9 заборгованості
по аліментах суд виходив із наступного.

Стаття 183 СК України передбачає, що
аліменти стягуються з усіх видів
доходів платника.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року передбачено
що Судам необхідно враховувати, що
розмір заборгованості за виконавчим
документом про стягнення аліментів
державний виконавець повинен
визначати, керуючись вимогами статті 74
Закону про виконавче провадження,
відповідними нормами сімейного
законодавства, а також постановою
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1993 року № 146 (з наступними
змінами) «Про перелік видів доходів,
які враховуються при визначенні
розміру аліментів на одного з подружжя,
дітей, батьків, інших осіб». При цьому
він не може вирішувати питання про
повне або часткове звільнення від
сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі
сплати аліментів вирішується судом за
заявою заінтересованої особи. Залежно
від предмета та суті вимог така заява
може розглядатися у порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК, або у
позовному провадженні.

Уточнюючи зустрічний позов ОСОБА_6
просить стягнути заборгованість
ОСОБА_1 від зайняття підприємницькою
діяльністю по аліментних платежах в
розмірі 352 071 грн. 56 коп., з яких:

- 11 576 грн. 75 коп. - заборгованість за 2010
рік;

- 124 500 грн. - заборгованість за 2011 рік;

- 128 077 грн. 31 коп. - заборгованість за 2012
рік;

- 87 917 грн. 50 коп. - заборгованість за 2013
рік.

Даний розрахунок був проведений на
підставі того, що дохід ОСОБА_1 від
зайняття підприємницькою на думку
ОСОБА_4 діяльністю склав:

- за 2010 рік - 46 307 грн.;

- за 2011 рік - 498 000 грн.;

- за 2012 рік - 512 309 грн. 24 коп.;

- за 2013 рік - 351 670 грн.

При цьому, обґрунтовуючи розрахунок за
період з 2010 по 2012 рік позивачка за
зустрічним позовом посилається на
відповідь начальника ДПІ м.
Івано-Франківська від 20.03.2013 року (а.с. 79)
про суми отримуваних ОСОБА_1 доходів як
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи платника єдиного
податку.

Зі змісту довідки вбачається, що обсяг
виручки ОСОБА_1 від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
склав за 2010 рік - 46 307 грн., за 2011 рік - 498 000
грн. Згідно поданої податкової
декларації платника єдиного податку -
фізичної особи - підприємця дохід за 2012
рік склав 351 670 грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), розумінні ст. 1
Указу Президента України № 727/98 від
03.07.1998 року «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», (який
на даний час втратив чинність, однак
діяв на момент проведення розрахунків)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, інформація зазначена в
довідці начальника ДПІ м.
Івано-Франківська не розкриває чистого
доходу ОСОБА_1, з якого підлягають
відрахуванню аліментні платежі, так як
не відображає витрати, які поніс ОСОБА_1
при фактично отриманих сумах.

У зв'язку із наявністю спору щодо
сплати аліментів первісним позивачем
надано суду висновок спеціаліста
незалежної аудиторської фірми
«Аудит-Сервіс ІНК» від 01 серпня 2014 року,
згідно якого чистий дохід ОСОБА_1 як
фізичної особи-підприємця за 2012 рік
склав 9 099 грн. 29 коп., 2013 рік 21 097 грн. 58
коп., 1 півріччя 2014 року 18 813 грн. 45 коп.

Оцінюючи розрахунки позивачки за
зустрічним позовом суд вбачає, що
останні суперечать висновку
спеціаліста аудиторської фірми, який
має спеціальні знання щодо нарахування
доходів, витрат та фінансового
результату, які необхідні для
розрахунку аліментів.

Доказів на спростування даних
аудиторського висновку ОСОБА_6 суду не
надала, клопотань щодо призначення
експертизи щодо фінансової діяльності,
доходів ОСОБА_1 суду не заявляла.

ОСОБА_1 належним чином сплачував
аліменти на утримання дитини, на
підтвердження чого надав суду копії
квитанцій про сплату аліментних
платежів (а.с. 100-119), які були звірені в
судовому засіданні з оригіналами.

Окрім того, судом було надано належну
оцінку довідці про відомості джерел
доходів від податкових агентів ОСОБА_1
за 2012 - 2013 роки від 06 травня 2014 року (а.с.
50), що була витребувана ухвалою суду, та
встановлено відсутність прихованих
доходів ОСОБА_1 при нарахуванні
аліментів.

Вимоги позивачки за зустрічним позовом
щодо стягнення аліментів із сум,
витрачених на придбання нерухомого
майна суд вважає безпідставними, так як
аліменти згідно положень 183 СК України
підлягають стягненню з доходів
платника.

Доходи, згідно положень п. 14.1.56 ст. 14 ПК
України є загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Як зазначено в п. 14.1.54 ПК України дохід з
джерелом їх походження з України -
будь-який дохід, отриманий резидентами
або нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності на
території України (включаючи виплату
(нарахування) винагороди іноземними
роботодавцями), її континентальному
шельфі, у виключній (морській)
економічній зоні, у тому числі, але не
виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та
будь-яких інших пасивних
(інвестиційних) доходів, сплачених
резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або
нерезидентам в оренду (користування)
майна, розташованого в Україні,
включаючи рухомий склад транспорту,
приписаного до розташованих в Україні
портів;

в) доходів від продажу рухомого та
нерухомого майна, доходів від
відчуження корпоративних прав, цінних
паперів, у тому числі акцій українських
емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків
та премій на страхування і
перестрахування ризиків на території
України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від
страхування ризиків страхувальників -
резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому
числі пов'язаних з повною або частковою
переуступкою прав та обов'язків за
угодами про розподіл продукції на
митній території України або на
територіях, що перебувають під
контролем контролюючих органів (у
зонах митного контролю, на
спеціалізованих ліцензійних митних
складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів,
призів;

є) заробітної плати, інших виплат та
винагород, виплачених відповідно до
умов трудового та цивільно-правового
договору;

ж) доходів від зайняття
підприємницькою та незалежною
професійною діяльністю;

А тому суд погоджується із
твердженнями представника ОСОБА_1, що
витрати на придбання нерухомого майна
не є доходом, а тому по них не може
здійснюватись відрахування по
аліментних зобов'язаннях.

Встановлені судом обставини дають
підстави вважати, що вимоги
зустрічного позову не грунтуються на
вимогах закону, а доводи зустрічного
позивача такі, що суперечать дійсним
обставинам справи. А тому в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. ст. 180, 181, 182,
184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8
Закону України "Про охорону дитинства",
ст. ст. 11, 16 Цивільно-процесуального
кодексу України, п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ відносно
батьківства, материнства і стягнення
аліментів", ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
ст. 7 Закону України «Про державний
бюджет України на 2013 рік», керуючись ст.
ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну
розміру аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, аліменти в користь ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2, на утримання
малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в твердій грошовій сумі в розмірі 1000
гривень щомісячно до досягнення
дитиною повнолітня.

Стягнення аліментів в зміненому
розмірі розпочати з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Припинити стягнення аліментів по
виконавчому листу № 2-4725/2007 року від
14.01.2008 року виданого згідно рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 20
грудня 2007 року.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів з доходів витрачених на
придбання нерухомого майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 26 вересня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.