Справа № 750/3069/14 Провадження №
22-ц/795/1561/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Супрун О. П. Доповідач - Тагієв С. Р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіТагієва
С.Р.,суддів:Страшного М.М., Шарапової
О.Л.,при секретарі:Герасименко Ю.О.,за
участю:позивача ОСОБА_5, представників:
позивача- ОСОБА_8., відповідача - Регуш
Н.В., прокурора Кравченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області, до якої приєдналась
прокуратура Чернігівської області, та
ОСОБА_5 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 25
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Державної казначейської
служби України, Управління Державної
казначейської служби України в м.
Чернігові Чернігівської області про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з зазначеним позовом про
відшкодування моральної шкоди, в
обґрунтування якого зазначала, що вона
8 років 7 місяців 5 днів незаконно була
позбавлена волі за злочин, якого не
скоювала, чим їй завдано тяжких
моральних страждань, тому просила
стягнути з Державного бюджету на її
користь у відшкодування завданої
моральної шкоди 1 567 500 доларів США (по
курсу НБУ на день прийняття рішення), а
також за час перебування під слідством
без позбавлення волі з 08.06.2010 по 01.03.2014 -
132 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 25 червня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_5 за рахунок
Державного бюджету 500 000 грн. шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові, до якої
приєдналась прокуратура Чернігівської
області, просить скасувати зазначене
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в позові повністю, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

ОСОБА_5 у поданій апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду в
частині відмови в задоволенні позову,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційних скарг, заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові, до якої приєдналась
прокуратура Чернігівської області,
підлягає відхиленню, а апеляційна
скарга ОСОБА_5 - частковому задоволенню.
Рішення Деснянського районного суду
від 25 червня 2014 року необхідно змінити,
збільшивши розмір морального
відшкодування, зважаючи на наступне.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 03.11.2001 року
ОСОБА_5 було затримано за підозрою у
вбивстві ОСОБА_7 та взято під варту
(постанова Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13.11.2001 року про обрання
міри запобіжного заходу). Пізніше їй
було пред'явлено обвинувачення.
Вироком Деснянського районного суду
від 21.04.2003 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 11.09.2003 року
та ухвалою Верховного Суду України від
15.03.2005 року, ОСОБА_5 визнана винною у
вчиненні злочинів, передбачених
статтями 185 частина 1, 115 частина 1 КК
України, та їй призначено покарання
остаточно за сукупністю злочинів у
вигляді 10 років позбавлення волі.

Рішенням Європейського Суду з прав
людини від 15 листопада 2012 року, яке
стало остаточним з 16 лютого 2013 року,
визнано порушення Україною прав ОСОБА_5
на справедливий розгляд її справи
судами всіх інстанцій про встановлення
обґрунтованості висунутого проти неї
кримінального обвинувачення та права
на захист від обвинувачення у вчиненні
кримінального правопорушення,
гарантованих пунктом 1 та підпунктом
«с» пункту 3 статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.11.2013 року
вирок Деснянського районного суду м.
Чернігова від 21.04.2003 року, ухвала
апеляційного суду Чернігівської
області від 11.09.2003 року та ухвала
Верховного Суду України від 15.03.2005 року
щодо ОСОБА_5 скасовані, а справу
направлено на нове розслідування.

Постановою першого заступника
прокурора м. Чернігова від 01.03.2014 року
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 за фактом умисного вбивства за
ст. 94, ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960
року) закрите у зв'язку з
невстановленням достатніх доказів для
доведення її винуватості у суді.

Після умовно-дострокового звільнення
08.06.2010 вона знаходилася під слідством в
якості обвинуваченої до 01.03.2014.

Таким чином, під слідством ОСОБА_5
знаходилася з 03.11.2001 по 01.03.2014 - 12 років 3
міс. 25 днів, в т.ч. під вартою з 03.11.2001 по
08.06.2010 року - 8 років 7 міс. 5 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 Конституції
України, у разі скасування вироку суду
як неправосудного держава відшкодовує
матеріальну і моральну шкоду, завдану
безпідставним засудженням.

За вимогами Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду», а
також чч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в
порядку, передбаченому цими нормами,
може бути відшкодована лише внаслідок
обставин, визначених ст. 1 цього Закону,
а право на її відшкодування виникає у
випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
передбачено, що підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 згаданого
Закону право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Пункт 5 частини 1 статті 3 вказаного
Закону передбачає відшкодування
громадянинові моральної шкоди у
випадках передбачених ст. 1.

Частиною 5 статті 4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
передбачено, що відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд повинен визначити страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

При цьому, відповідно до вимог Закону,
суд має враховувати, що таке
відшкодування проводиться, виходячи з
розміру не менше одного мінімального
розміру заробітної плати за кожен
місяць на момент перебування під
слідством чи судом (ст. 13 цього Закону).

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування, суд має керуватися
принципами рівності, поміркованості,
розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди
має бути не більш, ніж достатнім для
розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

Сукупність обставин справи приводить
апеляційний суд до переконання, що,
ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вірно зробив висновок про
наявність правових підстав для
відшкодування ОСОБА_5 заподіяної
моральної шкоди.

Судом правильно встановлені
правовідносини між сторонами і їм
надана вірна юридична оцінка, вірно
визначені правові норми, що їх
регулюють. Доводи апеляційної скарги
Управління Держказначейства України у
м. Чернігові, до якої приєдналась
прокуратура Чернігівської області, їх
не спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.
Твердження апелянта про те, що
відшкодувати позивачу моральну шкоду
можливо лише за умови встановлення
незаконності дій органів дізнання,
досудового слідства та прокуратури не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до ч.1 ст. 1179 ЦК України, п. 3 ч.
1 ст. 1 ЗУ „Про порядок відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» шкода
громадянинові, завдана в результаті
незаконного засудження,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Прокуратурою області також
не надано доказів на підтвердження
своїх доводів про те, що ОСОБА_5 шляхом
самообмови перешкоджала з'ясуванню
істини у процесі досудового
розслідування або судового
провадження і цим сприяла її
незаконному засудженню.

У день затримання ОСОБА_5 вона мала
можливість зателефонувати знайомому
та попросити знайти адвоката. 5
листопада 2001 року адвокат був
призначений, але не мав можливості
зустрітись з ОСОБА_5 через неналежну
організацію попереднього слідства. До
зустрічі з адвокатом ОСОБА_5 була
введена в оману та зізналась у скоєнні
злочину. Через день, маючи змогу
зустрітись з адвокатом, вона
відмовилась від даних раніше
зізнавальних показань.

Зізнавальні показання ОСОБА_5 давала
під натиском співробітників міліції і
було встановлено, що вона була залучена
як понята при огляді місця злочину, а
також пізніше допомагала потерпілому
наводити порядок в квартирі, де було
скоєно вбивство.

Таким чином, у органів правосуддя та
слідства були всі підстави для
встановлення істини по справі на
основі зібраних доказів, а не лише
зізнавальних показань ОСОБА_5, від яких
вона відразу ж відмовилась.

Стягуючи кошти у відшкодування
моральної шкоди з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом їх списання з єдиного
казначейського рахунку, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
вимог Бюджетного кодексу України, ст.
1176 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»,
відповідно до яких відшкодування шкоди
проводиться за рахунок державного
бюджету.

У зв'язку з наведеним вище, апеляційна
скарга Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області, до
якої приєдналася прокуратура області,
підлягає відхиленню.

Проте, апеляційний суд вважає, що сума
500 000 грн., стягнута судом першої
інстанції на користь ОСОБА_5, не в
повній мірі відповідає нанесеній їй
моральній шкоді.

Враховуючи вимоги закону а також те, що
позивач у результаті незаконного
засудження за тяжкий злочин зазнала
великих моральних страждань, за час її
тривалого перебування під вартою
порушились її особисті та професійні
зв'язки, вона втратила роботу та
заробіток, була позбавлена можливості
будувати своє життя відповідно до
своїх бажань та прав, виходячи із засад
розумності та справедливості, з
урахуванням судової практики по даній
категорії справ, апеляційний суд
вважає за необхідне збільшити суму
морального відшкодування до 1 500 000 грн.,
які підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача
шляхом списання з єдиного
казначейського рахунка. Таким чином,
апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає
частковому задоволенню, а рішення
Деснянського районного суду - зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області, до якої приєдналась
прокуратура Чернігівської області,-
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 25 червня 2014 року -
змінити.

Збільшити розмір відшкодування
моральної шкоди до 1500000 (один мільйон
пятсот тисяч) гривень, стягнувши кошти
з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) шляхом
списання з єдиного казначейського
рахунку.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: