Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №288/588/14-ц
інст. Васільєв Л. А.
Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів: Шевчук А.М.,
Заполовського В.Й.

з участю секретаря

судового засідання
Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача
Головне управління Держсанепідслужби
у Житомирській області про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом заборони розповсюдження
неправдивих відомостей, визнання та
спростування неправдивої інформації,
яка порочить честь та гідність особи,
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 26 червня
2014 року,-

в с т а н о в и л
а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
неправдивою інформацію зазначену у
скаргах ОСОБА_3 від 01 липня 2013 року та
ОСОБА_4 від 03 вересня 2013 року, 17 січня 2014
року, 03 квітня 2014 року про:

- порушення ОСОБА_2 норм чинного
законодавства у частині недотримання
санітарного розриву між загоном для
утримання свійської птиці (качок) та
будинком ОСОБА_4;

- порушення ОСОБА_2 норм чинного
законодавства у частині недотримання
санітарного розриву між надвірною
вбиральнею ОСОБА_2 та будинком ОСОБА_4;

- порушення норм чинного законодавства
у частині недотримання санітарного
розриву між майданчиком для компосту
(складування гнию) ОСОБА_2 та будинком
ОСОБА_4;

- наявність на земельній ділянці яка
належить ОСОБА_2 окремо облаштованої
вигрібної ями;

- невиконання ОСОБА_2 вимог
розпорядження №1255 від 29 липня 2012 року
та припису №306 від 15 липня 2013 року
Держсанепідслужби.

Крім того просив усунути перешкоди у
користуванні приватною власністю
ОСОБА_2 шляхом заборони ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 розповсюджувати стосовно нього
неправдиві відомості щодо:

- порушення ОСОБА_2 норм чинного
законодавства у частині недотримання
санітарного розриву між загоном для
утримання свійської птиці (качок) та
будинком ОСОБА_4;

- порушення ОСОБА_2 норм чинного
законодавства у частині недотримання
санітарного розриву між надвірною
вбиральнею ОСОБА_2 та будинком ОСОБА_4;

- порушення норм чинного законодавства
у частині недотримання санітарного
розриву між майданчиком для компосту
(складування гнию) ОСОБА_2 та будинком
ОСОБА_4;

- наявності на земельній ділянці яка
належить ОСОБА_2 окремо облаштованої
вигрібної ями;

- невиконання ОСОБА_2 вимог
розпорядження №1255 від 29 липня 2012 року
та припису №306 від 15 липня 2013 року
Держсанепідслужби.

У зв'язку з цим просив стягнути з
відповідачів у солідарному порядку на
свою користь моральну шкоду у сумі 10 000
грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що у
2000 році йому на підставі рішення
виконкому Романівської сільської ради
було передано у приватну власність
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, яка розташована по вул.
Струтинського, 40а та межує із земельною
ділянкою ОСОБА_3

Проте стосунки із сусідами не склалися.

Починаючи з літа 2012 року відповідачі
звертаються до різних інстанцій із
наклепами на нього та родину, створили
неможливі умови для проживання,
розповсюджують інформацію, яка не
відповідає дійсності, перешкоджають
йому у користуванні земельною ділянкою
та не дають можливості утримувати
свійську птицю.

Через постійні конфлікти із сусідами
позивач та дружина перебувають у
стресовому стані. Внаслідок
проведенням різними комісіями та
посадовими особами перевірок у нього
погіршився стан здоров'я. Своїми
неправомірними діями, приниженням
честі та гідності відповідачі завдали
йому моральної шкоди.

Вважає, що ніяких порушень з його боку
санітарних розривів між
господарськими спорудами до будинку
відповідачів не існувало і не існує.
Тому вимоги відповідачів про
зобов'язання перенести ці споруди і про
заборону утримувати свійську птицю є
неправомірними та порушують його право
користування своєю приватною
власністю.

Рішенням Попільнянського районного
суду Житомирської області від 26 червня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Посилається на те, що судове рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповному з'ясуванні всіх обставин,
що мають значення для справи.

Зокрема, суд першої інстанції при
ухваленні судового рішення не врахував
те, що протягом 2012-2013 років було
складено 4 акти на підставі скарг
відповідачів з одних і тих же питань і в
яких не було встановлено з його боку
порушень санітарних норм.

Відповідачі, зловживаючи своїм правом
на звернення, протягом трьох років
постійно звертаються з безпідставними
скаргами на нього з тих самих питань,
які були неодноразово досліджені
компетентними органами і встановлено
відсутність будь-яких порушень.

Районний суд не звернув увагу на те, що
відповідачі не оскаржили у
передбаченому законом порядку жодного
акту постановленого на підставі їх
скарг.

Крім того, районний суд не врахував
відомості, неправдивість яких доведено
актами держсанепідслужби, які не
оскаржені і не скасовані іншими
письмовими доказами, розповсюдження
яких порушують його конституційні
права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Частиною 1 ст. 275 ЦК України встановлено,
що фізична особа має право на захист
свого особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 15 постанови №1 від 27 лютого 2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної особи та юридичної особи»
роз'яснив, що недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені).

Пунктом 16 цього Пленуму визначено, що
відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, які
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є сусідами по
вул. Струтинського в с. Романівка
Попільнянського району Житомирської
області. Між ними постійно виникають
конфлікти з приводу утримання
домашньої птиці позивачем.

У зв'язку з цим відповідачі зверталися
до органів Держсанепідслужби у
Житомирській області для встановлення
порушень санітарного законодавства
позивачем.

Згідно матеріалів перевірки, а саме
актів перевірки дотримання
санітарного законодавства
Держсанепідслужби від 12 липня 2013 року
та 01 серпня 2013 року, припису від 15 липня
2013 року, акту
санітарно-епідеміологічного
обстеження об'єкта від 19 вересня 2013
року викладені у зверненнях
відповідачів факти знайшли своє
часткове підтвердження.

Зазначені документи сторонами не
оскаржені.

Враховуючи наведене, порушення
позивачем норм санітарного
законодавства встановлено органом
Держсанепідслужби, тобто органом до
виключної компетенції якого
відноситься така перевірка за
відповідними зверненнями громадян.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив, що звернення
(заяви, скарги) відповідачів до органів
Держсанепідслужби є правомірними і є
реалізацією ними права, встановленого
ст. 40 Конституції України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги, щодо
наявності причинного зв'язку між
поширеною інформацією та завданою
моральною шкодою не приймаються судом
до уваги, оскільки позивачем не надано
суду доказів спричинення йому
моральної шкоди, яка виразилась у
погіршенні стану здоров'я та душевних
стражданнях, які він зазнав після
неправомірних дій та приниження його
честі та гідності.

Тому викладені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції у
відповідності до ст. 308 ЦПК України,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Порушень норм матеріального та
процесуального права при розгляді
справи не допустив.

Тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 26 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: