Справа № 461/1180/14
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/3773/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю
представника позивача - Мартин О.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
01 квітня 2014 року у справі за позовом
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_4,
третя особа - Львівське комунальне
підприємство «Центральне» про
зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 01 квітня 2014 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила Галицька
районна адміністрація Львівської
міської ради.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що в оскарженому
рішенні суд посилається на те, що
відповідачем при здійсненні
реконструкції кв.АДРЕСА_1 було
дотримано усіх необхідних державних
будівельних норм, із дотриманням
санітарного та протипожежного
законодавства, виходячи iз Звіту про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта від 20.03.2014 року,
затвердженого ПП «МАЛАХІТ», а саме:
проводити демонтаж цієї прибудови
недоцільно, у зв'язку з тим, що
демонтажні роботи непередбачувані i
можуть привести до руйнування
конструктивних елементів основного
будинку, однак, на думку апелянта, не
має гарантії, що ця прибудова не
приведе саме до руйнування
конструктивних елементів будинку.

Апелянт зазначає, що хоча і є заява
мешканців будинку АДРЕСА_1, в якій вони
не заперечують щодо розширення кв.№3 за
рахунок балкону загального
користування, який примикає до даної
квартири, однак, таку згоду дали не вci
мешканці цього будинку.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи у апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України,
власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи встановлено та
підтверджується довідкою з місця
проживання про склад ciм'ї та прописку,
виданою ЛКП «Центральне» від 10.05.2012р.
(а.с.5), а також свідоцтвом №Г-26329 від
11.06.2004р. про право власності на квартиру
(а.с.73), власником квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1-3 ст. 100 Житлового
кодексу Української РСР,
переобладнання і перепланування
жилого будинку і жилого приміщення
провадяться з метою підвищення їх
благоустрою і перетворення
комунальних квартир в окремі
квартири на сім'ю. Переобладнання і
перепланування жилого приміщення
допускаються за згодою наймача,
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, та наймодавця і з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів. У разі відмови
наймодавця, наймача або членів його
сім'ї у згоді на переобладнання чи
перепланування жилого приміщення, спір
може бути вирішено в судовому порядку,
якщо на переобладнання чи
перепланування є дозвіл виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів. Наймач, який допустив
самовільне переобладнання чи
перепланування жилого або підсобного
приміщення, зобов'язаний за свій
рахунок привести приміщення у
попередній стан.

Згідно зі ст. 152 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради.

Відповідно до витягу iз протоколу №18
засідання міжвідомчої комісії
Галицького району від 01.11.2011р. (а.с.12)
та розпорядження Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
№р-627 від 23.12.2011р. «Про демонтаж
самочинно влаштованого балкону до
квартири АДРЕСА_1» (а.с.13), ОСОБА_4
зобов'язано за власні кошти
демонтувати самочинно влаштований
балкон до квартири АДРЕСА_1 та привести
балкон загального користування до
попереднього стану.

Разом з тим, судом першої інстанції
правильно враховано, що пунктом 1.4.6
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17.05.2005р.№76,
передбачено, що власник, наймач
(орендар) жилого будинку, жилого чи
нежилого у жилому будинку приміщення,
що припустив самовільне
переобладнання або перепланування,
зобов'язаний за свій рахунок привести
це приміщення до попереднього стану
лише у випадку, якщо це призводить до
порушення конструктивних елементів
або зacoбів протипожежного захисту.

Із звіту про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта від 20.03.2014р.,
затвердженого ПП «МАЛАХ1Т» (а.с.77-87)
встановлено, що прибудова веранди до
квартири АДРЕСА_1 відповідає
будівельним, санітарно-технічним та
протипожежним нормам, а проводити
демонтаж цієї прибудови недоцільно, у
зв'язку з тим, що демонтажні роботи
непередбачувані i можуть привести до
руйнування конструктивних елементів
основного будинку. Також, вказана
прибудова не обмежує можливість
використання за призначенням даного
будинку іншими співвласниками, у
зв'язку з тим, що влаштована в торці
балкону на 2-ому поверci 3-х поверхового
житлового будинку зi сторони
внутрішнього подвір'я, до стін квартири
№3, i не порушує прав інших
співвласників в користуванні i
можливості проведення
ремонтно-будівельних робіт у разі
необхідності.

З урахуванням зазначеного, судом
встановлено, що відповідачем при
здійсненні реконструкції кв.АДРЕСА_1
було дотримано вcix необхідних
державних будівельних норм, а
прибудова веранди до квартири №3
споруджена з дотриманням санітарного
та протипожежного законодавства.

Відповідно до заяви мешканців будинку
АДРЕСА_1 (а.с.94), вони не заперечують
щодо розширення кв.№3 за рахунок
балкону загального користування,
який примикає до даної квартири, тобто
права мешканців зазначеного будинку
відповідачем не порушені.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові з урахуванням досліджених
матеріалів справи та відсутності
доказів зі сторони Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
на підтвердження порушення
відповідачем її прав, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
позові.

Крім того, зазначене вище приєднання
балкону не порушує
санітарно-технічних, будівельних вимог
і правил експлуатації будинку, а
навпаки, відповідає таким нормам та
може експлуатуватись без будь-яких
застережень, відсутність технічних
висновків щодо безпечності проведення
демонтажу унеможливлює здійснення
такого, тому колегія суддів доходить
висновку, що підстави зобов'язувати
відповідача здійснити такий демонтаж
відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам і
доказам у справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому доходить висновку, що підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржене рішення
необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 01 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.