Справа № 362/4236/14-ц
Провадження № 2/362/2231/14
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2014 року

Васильківський міськрайонний суд
Київської області в складі:
головуючого - судді Корнієнка С.В.,

при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
-Святошинська РДА у м. Києві в особі
Служби у справах дітей Святошинського
району м. Києва, про позбавлення
батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про
позбавлення відповідача батьківських
прав, оскільки, останній своїх
батьківських обов'язків до сина ОСОБА_3
року народження, не виконує, участі в
його вихованні ніколи не приймав та
матеріальної допомоги не надавав, у
зв'язку з чим позивач, як рідний дядько
неповнолітнього звертається до суду з
вимогою про позбавлення батьківських
прав батька хлопчика - ОСОБА_2, оскільки
малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
знаходиться на повному матеріальному
забезпеченні позивача. Мати хлопчика,
сестра позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні вимоги
позову визнав та не заперечував щодо
позбавлення його батьківських прав
відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник третьої особи в судове
засідання не заявився, хоча про день,
час та місце розгляду справи судом
повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

У відповідності до вимог статей 1 та 3
ЦПК України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

З огляду положень ст.ст.141, 153 та 157 СК
України вбачається, що батьки мають
рівні права щодо дитини, батьки та
дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом. Той з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Інший з батьків, з
ким проживає дитина, не має
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.

У відповідності до положень ст. 164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені батьківських прав, якщо
вона,він не забрали дитину з пологового
будинку або іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування,
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини. Мати,
батько можуть бути позбавлені
батьківських прав щодо усіх своїх
дітей або когось із них.

Як вбачається з положень ст.ст.3, 9 і 18
Європейської конвенції «Про права
дитини» від 20 листопада 1989 року, яка
відповідно до ч.1 ст.9 Конституції
України, п.1 ст.17 Закону України „Про
міжнародні договори України" є
частиною національного законодавства,
що держави-учасниці забезпечують те,
щоб дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини, а саме,
коли батьки не піклуються про неї.

У відповідності до положень Пленуму
Верховного Суду України Постанови №14
від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.174
ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову, яке не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд у
мотивувальній частині рішення може
вказати лише про визнання позову та
прийняти його судом.

Крім того, відповідно до вимог ч.1
ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Таким чином, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що відповідач
тривалий час ухиляється від належного
виконання своїх обов'язків по
вихованню, утриманню дитини, не
піклується про його фізичний, духовний
та моральний розвиток, ним порушуються
права дитини на належне батьківське
виховання, суд приходить до висновку
про необхідність позбавлення його
батьківських прав відносно ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та таке рішення буде
відповідати найкращим інтересам
дитини.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні
вимог позивача, що призначення його
піклувальником неповнолітнього
ОСОБА_3, оскільки суд вважає дане
клопотання передчасним.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 7, 141, 153, 157-159, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 130, 208,
209, 212-215, 218, 221, 224, 223, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьківських прав щодо малолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.