Справа 206/1015/14-ц
Провадження 2/206/416/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. Самарський районний
суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Самарський районний відділ у
м.Дніпропетровську ГУДМС України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у володінні,
користуванні та розпорядженні
домоволодінням шляхом виселення,
зняття з реєстраційного обліку,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
про визнання права на проживання та
вселення,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про усунення перешкод в
користуванні нерухомим майном та
виселення.

Свої позовні вимоги, з урахуванням
уточнень обґрунтував тим, що на
підставі договору дарування житлового
будинку від 31.01.2014р., посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального ОСОБА_4 за реєстровим
№121, витягу з державного реєстру
речових прав на майно про реєстрацію
права власності №17176246 від 31.01.2014р. та
договору дарування земельної ділянки
від 31.01.2014р., зареєстрованого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим №125, з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №17180245 від
31.01.2014р., він є власником домоволодіння
за АДРЕСА_1.

Згідно довідки про склад сім'ї від
25.01.2014 року, виданої його матері, в
даному домоволодінні зареєстровано
три особи: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та він, як
власник.

Під час проживання у вказаному
домоволодінні відповідач ОСОБА_2
зарекомендував себе з геть негативної
сторони. Він постійно ображає матір,
влаштовує сварки, пиячить. З того
моменту, як він привів в будинок ОСОБА_3
й заселив її без будь-якої згоди
власника будинку, сумісне проживання з
ними стало взагалі нестерпним.
Відповідач влаштував підпільний склад
овочів та покришок на території
домоволодіння, захламляє подвір'я,
приводить в непридатність його майно,
на виручені грошові кошти з незаконних
продажів він постійно проводить
гулянки з невідомими особами сумнівної
поведінки, вчиняє нетверезі дебоші й
серед ночі, не дає можливості нормально
жити. На будь-які зауваження припинити
безладдя та вести себе пристойно,
відповідач ОСОБА_2., погрожуює
моральними знущаннями та фізичною
розправою. Така поведінка також
підтверджується характеристикою на
ОСОБА_2 й відповідями-реагуваннями на
звернення до Самарського районного
відділу Дніпропетровського МУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області з
приводу протиправних дій ОСОБА_2

На даний час він, як законний власник
домоволодіння АДРЕСА_1, має намір
спокійно, без постійних сварок, бійок
та пияцтва проживати у своїй приватній
власності з дружиною, народити дітей,
виховувати їх в тихій, дружній,
спокійній обстановці поруч з улюбленою
бабусею, якій має намір допомагати та
яка не буде весь час приймати
заспокійливе через заподіяний
неспокій відповідачами.

Зараз відповідач не дає йому змоги у
повному обсязі користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Таким чином, захист прав та законних
його інтересів можливий лише шляхом
виселення Відповідача за рішенням
суду, без надання іншого приміщення та
зняття останніх з реєстрації з його
нерухомого майна.

На підставі викладеного просить суд
усунути йому перешкоди у володінні,
користуванні, розпорядженні
домоволодінням, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення
ОСОБА_2 з домоволодіння без надання
йому іншого житла та зняти його з
реєстрації (а.с.107-109).

23 вересня 2014 року відповідача ОСОБА_3
було виключено з числа відповідачів за
клопотанням представника позивача
ОСОБА_1

11 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання права на
проживання, як члена сім'ї та вселення в
будинок АДРЕСА_1, який обґрунтував тим,
що ОСОБА_1 є його рідним братом, який в
обґрунтуванні свого позову наводить
факти конфліктів його з матір'ю,
влаштування складу овочів,
використання подвір'я домоволодіння
для власної підприємницької
діяльності, яка в наступному начебто
приводить в непридатність
домоволодіння (майна). До того ж вказує
про факти його асоціальної поведінки,
яка начебто заважає його нормальному
життю. В якості доказів посилається на
характеристику квартального комітету
та відповідь Самарського районного
відділу міліції, який лише дає
попередню суб'єктивну оцінку, без
дослідження, особистим стосункам, які
склалися між членами сім'ї - його
матір'ю та ним. Відомості про порушення
права власника домоволодіння дані
документи не вказують. Звертає увагу
суду, що протягом всього часу його
проживання в будинку він жодного разу
не був притягнутий до адміністративної
або до кримінальної відповідальності.

Позивач не наводить суду доказів
псування, систематичного руйнування,
порушень правил користування та
використовування житлового будинку не
за призначенням.

Вважає, що його брат зловживає своїм
правом власника і бажає скасувати його
право на проживання в цьому будинку,
яке надала їх мати. Звертає увагу суду,
що в матеріалах справи знаходиться
договір дарування їх сімейного
домоволодіння від 31.01.2014 року. За цим
договором їх мати вирішила подарувати
брату все належне майно. При цьому
будь-яких застережень або прав
відносно третіх осіб щодо припинення
права на проживання або визначення
термінів скасування державної
реєстрації таких осіб не визначено,
тому його право на проживання з рідним
братом (членом сім'ї) в цьому будинку
залишається непорушним.

Після того, коли йому стало відомо, що
власник житла змінився, він відразу
запропонував брату укласти договір
найму жилого приміщення відносно
займаної ним кімнати у будинку АДРЕСА_1,
але брат - відмовився. Право на
укладання такого договору йому надає
ст.61 Житлового договору України, як
члену сім'ї власника.

Звертає також увагу, що відповідач
незважаючи на відкрите провадження за
його позовом, який ще нерозглянутий по
суті, шостого квітня без попередження,
змінив замки на домоволодінні,
заборонив йому доступ до його місця
проживання, незважаючи що там
залишилися особисті речі. Його
звернення до відповідача залишаються
без розгляду, Через самоправні дії
відповідача, він був змушений
звернутися за захистом до міліції, яка
прийняла його заяву до розгляду та
відкрила провадження.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просить
суд визнати його право на проживання та
вселити в будинок АДРЕСА_1 (а.с.38-39).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_7 підтримали
позовні вимоги за первісним позовом,
проти зустрічного позову заперечували
та просили відмовити. Пояснили, що
відповідач ОСОБА_2 постійно пиячить і
влаштовує сварки, неодноразово
викликалася міліція, бо він погрожував
матері, кидався з бійками.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_8 наполягали на задоволенні
зустрічного позову, а в задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 просили
відмовити повністю. Пояснили, що все
будинок був батька, після його смерті
матір прийняла його у спадщину. Все
тягнеться з 2008 року, мати постійно
ходила до паспортного столу і
намагалася його виписати. Він деякий
час мешкав з дружиною, а потім, коли
сварився з нею, - повертався. Коли
мешкали у спірному домоволодінні з
дружиною, то давав по тисячі гривень за
комунальні послуги, мешкали тихо та
мирно, а всі скандали провокує матір.
Підтвердив, що на нього складався
адміністративний протокол, але в суді
були зняті всі звинувачення. З квітня
2014 року в спірному домоволодінні не
мешкає, на разі ночує у своєму робочому
автомобілі, бо до будинку не пускають,
поміняні замки і, як йому відомо
збираються його продавати.

Третя осіба за первісним позовом -
Самарського РВ у м. Дніпропетровську ГУ
ДМС України в Дніпропетровській до
суду не з'явилися, повідомлялися
належним чином, причина неявки суду
невідома.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, перевіривши та
оцінивши наявні докази, суд дійшов
висновку, що у задоволенні первісного
та зустрічного позову слід відмовити з
наступних підстав.

Суд встановив, що 31.01.2014р. ОСОБА_5
подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
житлового будинку, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
зареєстрованого в реєстрі № 121,
зареєстрованого у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 17176246
(а.с.5-7).

31.01.2014р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1
земельну ділянку, площею 0,0442га, що
розташована по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
житлового будинку, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
зареєстрованого в реєстрі № 125,
зареєстрованого у державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 17180245
(а.с.8-10).

З довідки голови квартального комітету
№25 від 25.01.2014р. в домоволодінні по
АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають
ОСОБА_5, 1960р.н., ОСОБА_2, 1980р.н., ОСОБА_1,
1980р.н. (а.с.13).

Як вбачається з характеристики,
виданої головою квартального комітету
№ 25 Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради від 24.09.2013 року,
ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 мешкає не постійно.
За час його мешкання у будинку матері
він постійно випиває, у гаражі
влаштував овочевий склад, збирає
друзів і всю ніч випивають. Постійно
погрожує матері, не дає їй спокійно
жити. З сусідами не находить спільну
мову (а.с.14).

Згідно повідомлень Самарського
РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України
в Дніпропетровській області ОСОБА_5
неодноразово зверталася з заявами на
протиправні дії ОСОБА_2 до міліції з ним
були проведена профілактична робота,
винесено попередження (а.с.15-17).

ОСОБА_2 є фізичною
особою-підприємцем, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 05.09.2008р. №
0058945 (а.с.41-42).

Згідно акту про непроживання від
26.07.2014р. складеного головою
квартального комітету №25 Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради,
членами квартального комітента,
мешканцями АДРЕСА_1, сусідами 17 чоловік,
про те що з січня 2014 року в
домоволодінні АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та його
співмешканка ОСОБА_3 не мешкають, по
АДРЕСА_1 не з'являються (а.с.125-126).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснила, що сторони - це її сини.
Будинок належав їй, але вона його
подарувала ОСОБА_1, бо від ОСОБА_2 були
постійно погрози. Він п'є і влаштовує
сварки. Кидався на неї, на її батька
(свого діда), на покійного вже свого
батька. Поведінка його аморальна.
Одного разу після ремонту ванажівки
склав просочене паливно-мастильними
матеріалами ганчір'я до бочки і
підпалив, а сам поїхав, і якби вона не
загасила полум'я, могла загорітися
покрівля. Наскладав на подвір'ї
покришки від вантажного автомобіля,
які також становлять пожежну
небезпеку. Обливав фундамент будинку
соляркою, щоб спричинити сморід саме з
однієї сторони, де мешкає вона та її
бітько. За комунальні послуги не
платив, брав кошти в борг і не віддавав.
В домоволодінні вже не мешкає з січня
2014 року, Приїздив у квітні на пару
годин. Між синами конфліктів ніколи не
було.

Також допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є дідом
сторін. ОСОБА_2 бив свого батька і матір,
декілька разів кидався на матір з ножем
і монтировкою. Постійно пиячить,
виганяє його з дому. Каже, що матір
хазяйка будинку нехай за все і платить.
Одного разу порозливав солярку,
замішану з мастилом під вікнами, щоб
вони їх не відкривали і від запаху не
могли провітрювати свої кімнати. Роман
не проживає у будинку з нового року 2014.
Приїздив до будинку пару разів.

Допитаний свідок ОСОБА_11 пояснив, що
він сусід сторін. Спілкувався з їх
батьком, коли той був живий, і ОСОБА_2
бив свого батька, оскільки свідок це
знає з його слів та бачив тілесні
ушкодження. Роман працює на фурі, яку
ставив біля дому недалеко від нього,
пиячить і влаштовує сварки. Коли помер
їх батько, ОСОБА_2 почав поводитися, як
«хазяїн» домоволодіння. З січня 2014 року
ОСОБА_2 не видно. Конфліктів ОСОБА_2 з
братом ОСОБА_1 не бачив ніколи. ОСОБА_1
не мешкає у будинку, а приїздить до
матері.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона рідна
тітка ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про всі
конфлікти з ОСОБА_2 їй відомо. Він не
мешкає у будинку вже з січня 2014 року, а
коли проживав, то був соціально
небезпечним. На неї також кидався з
ножем, коли випиває - не контролює себе.
Він хотів бути власником будинку, а
власником став ОСОБА_1, який не хоче, щоб
той там мешкав, бо він погрожує матері і
діду. Родина намагалася приймати
заходи лікування ОСОБА_2 від алкоголю,
але він не хоче.

Допитаний свідок ОСОБА_14 пояснив,
що він товариш ОСОБА_2. Щодо конфліктів
йому відомо зі злів ОСОБА_2, коли
приходив туди, конфліктів не було.
Відомо, що коли ОСОБА_2 навесні приїхав
з рейсу, то не міг потрапити до будинку,
бо там змінили замки, а потім приїхала
міліція і йому відкрили гараж. Родину
ОСОБА_2 знає, як сусідів. До ОСОБА_2 у них
неприязне ні відносини. У гаражі
випивали на день народження ОСОБА_2.

Зазначені спірні правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України, Житловим кодексом України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

У відповідності до ст. 47 Конституції
України, кожен громадянин України має
право на житло.

Дійсно, згідно ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Особливості здійснення права
власності на культурні цінності
встановлюються законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За правилами ст. 150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу
Української РСР, члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство. Якщо
особи, зазначені в частині другій цієї
статті, перестали бути членами сім'ї
наймача, але продовжують проживати в
займаному жилому приміщенні, вони
мають такі ж права і обов'язки, як
наймач і члени його сім'ї.

В силу ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу
Української РСР члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення. Осіб,
які підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною. Осіб, які самоправно зайняли
жиле приміщення, виселяють без надання
їм іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні вказані позивачем
за первісним позовом факти поведінки
ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 не
знайшли свого підтвердження. Дійсно
існують неприязні відносини,
конфлікти, які виникали і виникають з
колишнім власником будинку та членами
сім'ї, які там мешкають і на теперішній
час за згодою власника.

Крім того, приходячи до висновку про
відмову у задоволенні первісного
позову суд також виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 у спірному
домоволодінні не проживає з січня 2014
року, востаннє був там навесні 2014 року,
що підтверджується актом про не
проживання, показами свідків та не
заперечувалося сторонами.

Тому підстав для виселення з
домоволодіння АДРЕСА_1 не має.

В судовому засіданні встановлено, що
поведінка ОСОБА_2 унеможливлює спільне
проживання, оскільки вона не
відповідає моральним засадам
суспільства, у деяких випадках містить
ознаки протиправної поведінки та
загрози пошкодження нерухомого майна.
Відповідач ОСОБА_2 характеризуються
негативно за місцем проживання.
Внаслідок його неповаги до власної
матері, яка і у теперішній час проживає
в будинку, між ними склалися вкрай
конфліктні стосунки, що
підтверджується матеріалами справи та
показами свідків, на думку суду спільне
проживання може викликати
правопорушення проти здоров'я
будь-кого з мешканців будинку, тому
вимоги за зустрічним позовом про
виннання права проживання та вселення
в домоволодіння не підлягають
задоволенню.

Крім того, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК
України, позивач ОСОБА_2 не довів суду
той факт, що ОСОБА_1 чинить йому
перешкоди в користуванні спірним
домоволодінням шляхом заміни замків у
квітня 2014 року, оскільки в судовому
засіданні підтверджено той факт, що він
з січня 2014р. у домоволодінні не
проживає, а лише періодично з'являвся
там.

За таких обставин, оцінюючи усі докази,
які були досліджені судом під час
розгляду справи в їх сукупності, та
розглядаючи позови в межах заявлених
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, як того вимагає ч. 1
ст. 11 ЦПК України, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
первісного та зустрічного позову.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков