Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0622/1202/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

при секретарі судового

засідання Ходаківській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 02.10.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Бистрицької сільської ради
Ружинського району Житомирської
області та відділу Держземагенства у
Ружинському районі Житомирської
області про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
встановлення земельного сервітуту,
зобов'язання вчинити дії,
відшкодування моральної шкоди та за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Бистрицької
сільської ради Ружинського району
Житомирської області, відділу
Держземагенства у Ружинському районі
Житомирської області та реєстраційної
служби Ружинського районного
управління юстиції про скасування
Державних актів про право власності на
земельні ділянки, визнання права
власності в порядку спадкування,

в с т а н о
в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом в якому, з урахуванням
уточнень, просив: усунути перешкоди у
користуванні належною йому земельною
ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1,
шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести
(демонтувати) двоє незаконно
встановлених воріт на земельній
ділянці земельного користування на
під'їзді до його земельної ділянки зі
сторони АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідачку виконати рекомендації,
викладені в акті від 11.02.2012 р. - п.п. 4, 5, 6
огородити свій господарський двір по
межі своєї земельної ділянки від
проїзду розташованого на землі
загального користування та перенести
місце складування гною на відстань не
менше 20 м. від його житлового будинку;
зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод в
користуванні водопроводом, який
пролягає до його земельної ділянки
через земельну ділянку ОСОБА_3;
зобов'язати ОСОБА_3 відновити
водопровід, який йде до домоволодіння
ОСОБА_2; зобов'язати відповідачку не
чинити йому перешкод у доступі до
роздільного колодязя, який
розташований по земельній ділянці
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 та до труби
водопроводу від колодязя до земельної
ділянки позивача по АДРЕСА_1;
встановити безоплатний земельний
сервітуту по лінії проходження
водопроводу по земельній ділянці
відповідачки до його земельної ділянки
шириною 1 метр від розподільного
колодязя, який розташований на
земельній ділянці ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 до
домоволодіння ОСОБА_2 по АДРЕСА_1;
стягнути з відповідачки на його
користь 10 тисяч гривень на
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати.

На обґрунтування позову зазначав,
що він, будучи власником земельної
ділянки по АДРЕСА_1, не може вільно
користуватися вказаною земельною
ділянкою, так як відповідачка на землях
загального користування поставила
двоє воріт. Крім того, ОСОБА_3,
користуючись тим, що розподільний
колодязь і водопровід до його будинку
знаходяться на її земельній ділянці,
відключила його від центрального
водопостачання і він не в змозі
відремонтувати водогін, оскільки
відповідачка його не допускає до
мережі водогону.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовом у якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог просила:
скасувати державні акти та їх
реєстрацію на право власності на
земельну ділянку серії ЖТ № 168688, серії
ЖТ № 168652, зареєстровані в реєстрі за №
1317 від 29.08.2001 року, видані на ім'я ОСОБА_2
на земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1; скасувати державний акт та
його реєстрацію на право приватної
власності на землю, зареєстровану в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 25 від
30 січня 1998 року, виданий на ім'я ОСОБА_5
на земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1; визнати за нею право власності
на земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_2 в порядку спадкування за
законом, яку вона фактично прийняла у
спадщину після смерті матері - ОСОБА_5

Справи судом об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Ружинського районного
суду Житомирської області від 02.10.2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково: зобов'язано ОСОБА_3 усунути
перешкоди у користуванні належною
ОСОБА_2 земельною ділянкою,
розташованою по АДРЕСА_1, шляхом
знесення (демонтування) двох незаконно
встановлених воріт на земельній
ділянці загального користування на
під'їзді до земельної ділянки ОСОБА_2 зі
сторони АДРЕСА_1 зобов'язано ОСОБА_3 не
чинити перешкод в користуванні
водопроводом, який пролягає до
земельної ділянки ОСОБА_2 через
земельну ділянку ОСОБА_3; зобов'язано
ОСОБА_3 відновити водопровід, який йде
до домоволодіння ОСОБА_2; зобов'язано
ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у
доступі до роздільного колодязя,
розташованого на земельній ділянці
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 та до труби
водопроводу від колодязя до земельної
ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1; встановлено
безоплатний земельний сервітуту по
лінії проходження водопроводу по
земельній ділянці ОСОБА_3 до земельної
ділянки ОСОБА_2 шириною 1 метр від
розподільного колодязя, який
розташований на земельній ділянці
ОСОБА_3 в АДРЕСА_2, до домоволодіння
ОСОБА_2 по АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 1000 гривень на
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати в сумі 107 грн. 30 коп. У
решті позову відмовлено.

Судом першої інстанції
відмовлено в повному обсязі у
задоволенні позову ОСОБА_3

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить змінити рішення суду в частині
стягнення на його користь моральної
шкоди, збільшивши розмір стягнення до
10000 гривень. Зазначає, що суд не в повній
мірі врахував завданих йому
відповідачкою моральних страждань, а
тому невірно визначився з розміром
відшкодування.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
позові. Апелянт посилається на
недоведеність позивачем ОСОБА_2
позовних вимог та необґрунтованості
висновку суду про порушення нею прав
останнього.

Апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає відхиленню, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 до часткового
задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є
власником домоволодіння та земельних
ділянок загальною площею 0.3640 га. по
АДРЕСА_1. Суміжним землекористувачем є
відповідач ОСОБА_3, проживаюча в
будинку АДРЕСА_2. На земельній ділянці
загального користування, яка межує із
земельною ділянкою, що перебуває у
користуванні ОСОБА_3, і яка
використовується позивачем як під'їзд
до своєї земельної ділянки, ОСОБА_3
встановлено двоє воріт, що не дозволяє
позивачу безперешкодно користуватися
землею загального користування та його
приватними земельними ділянками.

Заперечення ОСОБА_3 факту
встановлення двох воріт саме на
земельній ділянці загального
користування спростовуються:
поясненнями позивача та представника
Бистрицької сільської ради; даними із
протоколу виїзного судового засідання
від 01.08.2013 року (а.с.31 т.2); змістом
комісійно складених актів від 01.06.2010
року (а.с.149 т.1) та від 11.01.2012 року (а.с.229
т.2); даними, що містяться у Державних
актах на право власності на земельну
ділянку, виданих на ім'я ОСОБА_2 (а.с.146-147
т.1) та ОСОБА_5 (а.с.61 т.1), земельною
ділянкою якої нині користується
ОСОБА_3, про наявність земель
загального користування між АДРЕСА_1
вздовж земельної ділянки ОСОБА_5 до
домоволодіння позивача.

Відповідно до положень ст. 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту права власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Із урахуванням вище наведених
доказів про наявність з боку
відповідача перешкод позивачу у
користуванні земельною ділянкою
загального користування (проїздом до
свого будинку) та наведених норм
закону, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позову ОСОБА_2 в цій
частині. А відтак, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 про незаконність рішення
суду першої інстанції в частині
зобов'язання її знести поставлені на
землі загального користування ворота є
безпідставними.

Задовольняючи частково (в сумі 1000
грн.) позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції врахував глибину
душевних страждань позивача та
перенесені ним істотні вимушені зміни
у житті. З наведених підстав доводи
апелянтів і ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
незаконність рішення суду першої
інстанції в цій частині визнаються
колегією суддів необґрунтованими.

Разом з цим, задовольняючи позов
ОСОБА_2 в частині зобов'язання ОСОБА_3
усунути перешкоди ОСОБА_2 у
користуванні водопроводом, суд першої
інстанції не врахував положень ст.ст. 1,
3, 11 та 60 ЦПК України про те, що захисту в
судовому порядку підлягає порушене
право і кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ст.ст. 1 та 4 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання» централізоване питне
постачання - це господарська
діяльність із забезпечення споживачів
питною водою за допомогою комплексів
об'єктів, споруд, розподільчих
водопровідних мереж, пов'язаних з
єдиним технологічним процесом
виробництва та транспортування питної
води. Суб'єктами відносин у сфері
питної води та питного водопостачання
є органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування, до сфери
управління яких належать об'єкти
питного водопостачання, підприємства
питного водопостачання, підприємства
питного водопостачання та споживачі
питної води.

Статтями 22, 23 вище згаданого
закону передбачено право споживача
питної води на підключення в
установленому законом порядку до
централізованого водопостачання та
водовідведення та право підприємства
центрального водопостачання видавати
дозволи та технічні умови на
підключення споживачів до системи
централізованого питного
водопостачання.

Оскільки позивачем не надано суду
будь-яких належних та допустимих
доказів про обладнання в установленому
законом порядку його будинку
централізованим водопостачанням, а
представлені ним план-схема водогону
та акт від травня 2012 року не є
технічними умовами чи проектом
водопостачання у контексті ст. ст. 16, 22,
23 Закону України «Про питну воду та
питне водопостачання», висновок суду
першої інстанції про обґрунтованість
позову ОСОБА_2 про наявність у нього
перешкод з боку відповідачки у
користування централізованим
водопостачанням є помилковим. Рішення
суду в цій частині підлягає скасуванню
з ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про
встановлення земельного сервітуту є
похідними від вимог про усунення
перешкод у користуванні водопроводом
централізованого водопостачання, а
тому також не підлягають до
задоволення.

У іншій частині рішення суду не
оскаржується, тому в апеляційному
порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 02.10.2013 року в
частині: зобов'язання ОСОБА_3 не чинити
перешкод в користуванні водопроводом,
який пролягає до земельної ділянки
ОСОБА_2 через земельну ділянку ОСОБА_3;
зобов'язання ОСОБА_3 відновити
водопровід, який йде до домоволодіння
ОСОБА_2; зобов'язання ОСОБА_3 не чинити
перешкод ОСОБА_2 в доступі до
роздільного колодязя, який
розташований по земельній ділянці
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 та до труби
водопроводу від колодязя до земельної
ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1;
встановлення безоплатного земельного
сервітуту по лінії проходження
водопроводу по земельній ділянці
ОСОБА_3 до земельної ділянки ОСОБА_2
шириною 1 метр від розподільного
колодязя, який розташований на
земельній ділянці ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 до
домоволодіння ОСОБА_2 по АДРЕСА_1
скасувати, ухваливши в цій частині нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

У решті рішення залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді