Справа № 635/1711/14-ц
Провадження № 2/635/1339/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
смт.
Покотилівка

Харківський районний суд
Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Житенькової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 3-тя особа
ОСОБА_4 про визнання правочинів
недійсними, витребування майна із
чужого незаконного володіння та
стягнення суми, за позовом 3-ї особи
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
правочинів недійсними та
відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

26.02.2014 року до суду подано позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 3-тя особа
ОСОБА_4, в якому просить суд визнати
недійсним правочин, укладений 27.04.2010
року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з одного боку,
та ОСОБА_1, з другого боку, про те, що
ОСОБА_2 оплачує витрати, пов'язані з
переїздом ОСОБА_1 та його дружини з
будинку АДРЕСА_1 до м. Єсентуки
Ставропольського краю Російської
Федерації на лікування, необхідне
ОСОБА_1, а ОСОБА_1 надає право
користування (проживання) будинком по
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до розгляду та
вступу у законну силу рішення про право
власності на будинок або до повернення
ОСОБА_1 після лікування та передає
майно, яке залишилось у будинку (меблі,
побутова техніка та інше) ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у користування та
розпорядження, отримав за це грошову
компенсацію у розмірі 22 000 (двадцять дві
тисячі) гривень, витребувати майно
ОСОБА_1, яке знаходиться у будинку по
АДРЕСА_1 у недобросовісних набувачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно переліку, який
додається та стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 82 275,20
(вісімдесят дві тисячі двісті сімдесят
п'ять грн. 20 коп.).

Ухвалою Харківського районного
суду Харківської області від 28 серпня
2014 року до сумісного розгляду із
первісним позовом прийнято позов 3-ї
особи ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в
якому 3-тя особа просить суд визнати
недійсним той самий правочин, що і
позивач, а саме просить визнати
недійсним правочин, укладений 27.04.2010
року між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2
і ОСОБА_3 з другого боку та стягнути з
відповідачів на її користь 4600 гривень у
відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги, просив суд також задовольнити
позов третьої особи, пояснивши, що
24.04.2010 року позивач написав три заяви,
якими передав відповідачам у
користування самовільно побудований
будинок, розташований в АДРЕСА_1, в
замін чого за рахунок відповідачів
оплачено переїзд до м. Єсентуки для
лікування. Крім того, відповідачам
передано рухоме майно, що знаходилося в
будинку на суму 22000 гривень.
Користування будинком надавалось
відповідачам до вирішення судом спору
про право власності на будинок, або до
повернення позивача, але відповідачі
не повертають будинок і продовжують в
ньому проживати. Позивач просить суд
визнати зазначену угоду, оформлену
трьома заявами, - недійсною, оскільки
укладена така угода не вкрай
невигідних для позивача умовах і під
впливом тяжких обставин, оскільки
позивач захворів на тяжку хворобу і
потребував негайного лікування, тому
вимушений був укласти таку угоду. Крім
того, позивач просить суд стягнути з
відповідачів на свою корись грошові
кошти в сумі 82 275,20 гривень як плату за
користування будинком із розрахунку 2400
гривень на місяць.

Третя особа ОСОБА_4 просила суд
задовольнити первісний позов і також
повністю підтримала свій позов,
пояснивши, що угода, укладена її
батьком - позивачем ОСОБА_1, порушує її
інтереси, оскільки 3-тя особа не давала
позивачу згоди на укладення такого
договору, проте цим договором порушені
її особисті майнові права на будинок,
який будувався і за її особистий
рахунок, що завдало також моральних
страждань 3-й особі в результаті дій
відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні не визнав вимоги за
первісним позовом та за позовом 3-ї
особи, пояснивши, що позивач сам просив
відповідачів укласти такий договір,
ніхто його до цього не примушував і не
намагався використати хворобливий
стан позивача. Крім того, відповідач
просив суд застосувати до
правовідносин наслідки спливу строку
позовної давності і повністю відмовити
в задоволенні позовних вимог позивачу
та третій особі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засіданні повторно не з'явилась, причин
неявки суду не повідомила, тому суд
розглянув справу за її відсутності.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення учасників судового розгляду
та дослідивши надані суду докази, судом
встановлено наступне.

27 квітня 2010 року позивач ОСОБА_1
написав три заяви про те, що в зв'язку із
тим, що позивач відновив після пожежі
свій будинок, розташований в АДРЕСА_1,
наявністю з цього приводу судового
спору із дочкою ОСОБА_4, що претендує на
половину будинку, а також необхідністю
відновлення здоров'я в м. Єсентуки,
позивач та його дружина прийняли
рішення про виїзд до Росії, а
відповідачам ОСОБА_2 та його дружині
ОСОБА_3 надали право проживати в
будинку, підтримувати будинок і
територію в належному стані, проводити
ремонтні роботи, сплачувати комунальні
платежі, та вирішувати інші питання
стосовно будинку. Другою заявою
позивач підтверджує отримання від
відповідачів 31000 гривень для переїзду
до м. Єсентуки. Третьою заявою позивач
підтверджує, що майно, яке залишилося в
будинку (без зазначення конкретного
переліку) передає відповідачам в
користування та розпорядження,
отримавши за це 22000 гривень. Зазначені
заяви підписані особисто позивачем -
ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_5. Заяви
адресовані невизначеному колу осіб.
Відповідачами такі документи не
підписані. Заяви викладені в простій
письмовій формі. На заявах про передачу
в користування будинку та отриманні
коштів в сумі 31000 гривень міститься
запис російською мовою: «Подписи
ОСОБА_1 и ОСОБА_5 удостоверяю.
Специалист исполкома Высочанського
поссовета Н.А. Яковенко», проставлено
підпис зазначеної посадової особи та
гербова печатка Височанської селищної
ради Харківського району Харківської
області. В заявах позивач також
зазначає, що передача відповідачам
будинку та предметів побуту обмежена у
часі подіями: або набранням законної
сили рішення суду про право власності
на будинок, або поверненням позивача.

Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги. Суд залучає
відповідний орган чи особу, яким
законом надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, якщо
дії законного представника суперечать
інтересам особи, яку він представляє.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Не підлягають доказування і
вважаються встановленими ті обставини,
що встановлені рішеннями Харківського
районного суду Харківської області від
30 березня 2011 року справа № 2-62/11 і
рішенням в цій справі апеляційного
суду Харківської області від 31 травня
2011 року. Так встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні
позовних вимог про визнання за ними
права власності на будинок, що
розташований в АДРЕСА_1. Крім того,
Харківським районним судом
Харківської області ухвалено рішення
від 21 січня 2014 року в справі № 635/4715/13-ц
про задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 і суд поновив права позивач
на користування спірним будинком і
зобов'язав відповідачів звільнити
спірний будинок. Проте таке рішення
суду скасовано апеляційним судом
Харківської області з ухваленням
нового рішення, яким позивачу
відмовлено в задоволенні позову з тих
підстав, що позивач не має права на
захист свого права користування
спірним будинком, оскільки право
власності на самовільно відновлений
після пожежі будинок за позивачем не
зареєстрований у встановленому
законом порядку.

Крім того, не оспорюється
сторонами і не підлягає доказуванню
той факт, що на теперішній час
відповідачі проживають у будинку, що
розташований в АДРЕСА_1.

Аналізуючи зміст заяв, які
позивач вважає договором, що позивач
такими заявами виклав свою пропозицію
відповідачам укласти договір оренди
будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та
передати в користування предмети
побуту, визначивши ціну договору в 31000
гривень за користування будинком та 22000
гривень за користування меблями і
іншими речами в зазначеному будинку.
Ціна угоди в даному випадку визначена
фіксованою сумою. Зазначені речі
позивач мав намір передати
відповідачам. При цьому із змісту заяв
не вбачається наміру продажу
зазначеного майна, оскільки
користування обумовлено умови
повернення майна, а саме - набрання
законної сили рішення про визнання
права власності на будинок або
повернення позивача за місцем
проживання.

Зазначені правовідносини
врегульовані зокрема главою 59 ЦК
України. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК
України за договором найму (оренди)
житла одна сторона - власник житла
(наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний строк за плату. Статтею
813 ч. 1 ЦК України передбачено, що
сторонами у договорі найму житла
можуть бути фізичні та юридичні особи.
Зазначені норми закону свідчать про те,
що такий договір не може бути
одностороннім. Однак щодо вирішення
питання про укладення договору слід
керуватися вимогами ч. 1 ст. 641 та ч. ч. 1, 2
ст. 642 ЦК України, відповідно до яких
визначено, що пропозицію укласти
договір (оферту) може зробити кожна із
сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована
пропозиція укласти договір, про її
прийняття (акцепт) повинна бути повною
і безумовною. Якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Отже, позивач своїми заявами
виклав пропозицію щодо укладення
зазначеного договору, а відповідачі її
прийняли, оскільки сплатили позивачу
гроші на умовах, викладених в
пропозиції та оселились у будинку, що
розташований в АДРЕСА_1, де проживають
до цього часу. Оскільки пропозиція
викладена у простій письмовій формі, то
форма договору відповідає вимогам ч. 1
ст. 811 ЦК України. Інші недоліки
укладеної угоди не є предметом спору в
цій справі.

Сам зміст пропозиції містить
відомості про те, що угоди між
сторонами про укладення такого
договору викликана необхідністю для
позивача отримати лікування не
території іншої держави і позивач
стверджує, що укладена така угода на
вкрай невигідних умовах і під впливом
тяжких обставин.

Зазначені обставини
усвідомлювались позивачем на час
укладення угоди, тому за захистом свого
порушеного права позивач повинен був
звернутися до суду протягом 3-річного
строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України, однак
позивач звернувся до суду із позовом з
пропуском строку позовної давності і
такий строк пропущено без поважних
причин. Посилання представника
позивача на неможливість звернення до
суду спростовується наявними в
матеріалах справи рішеннями суду, з
яких вбачається, що позивач протягом
2007-2014 років мав можливість і приймав
участь особисто та через свого
представника в розгляді цивільних
справ Харківським районним судом
Харківської області та в апеляційному
суді Харківської області.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд
відмовляє позивачу в задоволенні
позовних вимог про визнання угоди
недійсною за пропуском строку позовної
давності.

Вимоги позивача про витребування
майна із чужого незаконного володіння
відповідачів як недобросовісних
набувачів та стягнення суми за
користування майном в розмірі 82 275,20
гривень є безпідставними, оскільки
відповідачі добросовісно набули майно
відповідно до прийнятої пропозиції
позивача, тому витребування такого
майна можливо лише в разі розірвання
або припинення договірних стосунків,
укладених між сторонами. Такі вимоги
можуть бути правомірними в разі
визнання угоди недійсною з інших
підстав. Стосовно вимоги про
збільшення суми за користування майном
суд виходить із того, що такі вимоги не
ґрунтуються на домовленостях сторін
стосовно плати за користування майном,
яке складає загальну суму в розмірі 53000
гривень, отримані позивачем. Отже,
оскільки не є предметом спору питання
розірвання та зміна договору, а в
рамках заявлених позовних вимог угода
не була визнана судом недійсною, суд
відмовляє позивачу в задоволенні іншої
частини позовних вимог щодо
витребування майна та стягнення суми
за договором.

Стосовно можливості задоволення
вимог 3-ї особи суд виходить із того, що
3-ю особою не доведено наявність
протиправних дій з боку відповідачів
та не доведено факту заподіяння їй
моральних страждань тому суд вважає
відсутніми підстави, передбачені ст.
ст. 16, 23, 1167 ЦК України для задоволення
вимог про відшкодування моральної
шкоди.

Підстави вважати, що угода,
укладена між позивачем та
відповідачами порушує майнові права 3-ї
особи на будинок, розташований в
АДРЕСА_1 спростовано рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 31 травня 2011 року, яким відмовлено
ОСОБА_4 у визнанні права власності на
частину будинку. Таким чином, суд
вважає, що позовні вимоги 3-ї особи не
доведені і тому відмовляє повністю в
задоволенні її позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем та
третьою особою суд відносить за їх
власний рахунок.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в задоволенні
позовних вимог - повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1
та ОСОБА_4 віднести за їх рахунок.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня проголошення рішення суду, а
особами, без участі яких постановлено
рішення протягом 10 днів з дня отримання
копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляцію не
буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий суддя:
Назаренко
О.В.