Номер провадження: 22-ц/785/7661/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Кварталової А.М., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Іллічівського міського суду Одеської
області від 01 липня 2014 року за поданням
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області Колечко Д.М.
про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

27.06.2014 року до Іллічівського міського
суду Одеської області звернувся
головний державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області Колечко Д.М. з
поданням про заборону виїзду за кордон
ОСОБА_2. В обґрунтування державний
виконавець зазначив, що на виконанні у
Відділі державної виконавчої служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області перебуває
наказ № 916/3628/13 про примусове виконання
рішення Господарського суду Одеської
області від 25.02.2014 року, яке набрало
законної сили 14.03.2014 року, про стягнення
з товариства з обмеженої
відповідальністю «Морсервіс-Одеса» на
користь товариства з обмеженої
відповідальністю «Продімпорторг» суми
основного боргу в розмірі 1 939 113 грн. 90
коп. та судового збору в розмірі 40 502,78
грн. Керівником товариства з обмеженої
відповідальністю «Морсервіс-Одеса» є
ОСОБА_2, який на думку державного
виконавця ухиляється від виконання
зобов`язань, покладених на нього
рішенням суду ( а.с.1-3).

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 01 липня 2014 року
подання державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області Колечко Д.М.
було задоволено.(а.с.47)

17.07.2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на ухвалу
Іллічівського міського суду Одеської
області від 01 липня 2014 року. В
обґрунтування представник посилається
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права. Зокрема
посилався на те, що рішення
Господарського суду Одеської області
від 25.02.2014 року, яке послугувало
підставою для відкриття виконавчого
провадження, не встановлює ніяких
зобов`язань особисто для ОСОБА_2,
оскільки воно стосується юридичної
особи, а саме товариства з обмеженої
відповідальністю «Морсервіс-Одеса».
Також апелянт посилався на те, що
єдиною законодавчо визначеною
підставою для накладення судом
заборони на перетин державного кордону
є ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду, але будь яких доказів
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, державним виконавцем до
суду не надано. Наявність лише самого
зобов`язання не наділяє державного
виконавця правом на звернення до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за кордон. Невиконання
боржником самостійно зобов`язань
протягом строку, про що вказує
державний виконавець в постанові про
відкриття виконавчого провадження, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов`язків.

Твердження державного виконавця, що
ОСОБА_2 на його виклики не з`являється,
про причини невиконання рішення суду
не повідомляє, не надає державному
виконавцю достовірних відомостей про
доходи підприємства та майно,
інформацію про рахунки в банках та
інших фінансових установах, не надає
державному виконавцю інформацію про
місцезнаходження розшукуваних
транспортних засобів, на думку
апелянта не відповідають дійсності,
оскільки в матеріалах справи наявна
розписка представника ТОВ «Морсервіс -
Одеса» ОСОБА_3 від 14.05.2014 року про
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження. Крім того в
матеріалах справи наявні документи,
які свідчать про те, що державному
виконавцю була відома інформація про
майно та рахунки ТОВ «Морсервіс -
Одеса», зокрема це вбачається з
відповіді Державної податкової служби
України № від 23.05.2014 року про
номери рахунків, відкритих у банках та
інших фінансових установах, лист від
ПАТ «Унікредітбанк», яким
повідомляється про наявні рахунки ТОВ
«Морсервіс- Одеса», та відсутність на
них грошових коштів, лист від ПАТ
«Фідобанк», яким повідомляється про
відсутність коштів на рахунках
боржника, лист від Відділу
Держземагенства у м. Іллічівськ
Одеської області, яким повідомляється
про відсутність в ТОВ «Морсервіс-
Одеса» земельних ділянок, лист від
Державної податкової інспекції у
м.Іллічівськ від 30.05.2014 року №
7661/15-03-15-01-19, яким повідомляється, що
основні фонди ТОВ «Морсервіс - Одеса»
на кінець 2013 року становили 5,5 тисяч
грн., а статутний капітал - 42,0 грн., а
також повідомлення від Іллічівського
РЕВ ДАІ Одеської області № 735 від 16.06.2014
року, яким повідомляється про
наявність у ТОВ «Морсервіс - Одеса»
транспортних засобів. Крім того,
постановою №42891283 від 10.04.2014 року
державним виконавцем було накладено
арешт на все рухоме та нерухоме майно
ТОВ «Морсервіс- Одеса», таким чином, як
стверджує апелянт, у ТОВ «Морсервіс -
Одеса» була відсутня можливість
ухилитися від виконання рішення. Також
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не врахував того, що
державним виконавцем не надано жодних
доказів наміру чи необхідності виїзду
ОСОБА_2 за кордон чи навіть наявності у
ОСОБА_2 закордонного паспорту.
Наявність в матеріалах справи реєстру
на відправлення рекомендованої
кореспонденції від державного
виконавця з вимогою до ОСОБА_2 про явку
до відділу державної виконавчої служби
не може слугувати доказом відправлення
вимоги, як стверджує апелянт, оскільки
матеріали справи не містять
відомостей, що дана вимога була
направлена поштою, відсутні докази
сплати послуг відділень поштового
зв`язку, копії конвертів, тощо.

В судове засідання апелянт та його
представник не з'явився, на час
розгляду справи в апеляційному суді
сторони не надали доказів того, що вони
не з'явилися до суду з поважних причин.
Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка
сторони, яка сповіщена про день і час
розгляду справи не перешкоджає
розгляду справи.

Державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області Колечко Д.М.,
та представник кредитора проти
задоволення скарги заперечували,
посилаючись на невідповідність
доводів цієї скарги матеріалам
виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Задовольняючи подання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Іллічівського
міського управління юстиції Одеської
області Колечко Д.М. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України, суд першої інстанції виходив з
того, що боржник ухиляється від
виконання покладених на нього
зобов`язань. Цей висновок було зроблено
правильно виходячи з наступних
фактичних обставин та підтверджуючих
їх доказів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання,
зазначене в частині першій цієї статті,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Таким чином, відхиляється довід
апеляційної скарги щодо того, що
особисто у апелянта не має будь-яких
зобов'язань перед кредитором, а тому не
має підстав для введення обмеження
відносно нього особисто. Законодавець
передбачив таку можливість

відносно керівника боржника -
юридичної особи. Доказів припинення
повноважень керівника суду не надано.
Відповідно у разі припинення таких
повноважень та надання відповідних
доказів питання про скасування
обмеження вирішується в загальному
порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні в Відділі державної
виконавчої служби Іллічівського
міського управління юстиції Одеської
області перебуває наказ № 916/3628/13 про
примусове виконання рішення
Господарського суду Одеської області
від 25.02.2014 року, яке набрало законної
сили 14.03.2014 року, про стягнення з
товариства з обмеженої
відповідальністю «Морсервіс-Одеса» на
користь товариства з обмеженої
відповідальністю «Продімпорторг» суми
основного боргу в розмірі 1 939 113 грн. 90
коп. та судового збору в розмірі 40502,78
грн. Керівником товариства з обмеженої
відповідальністю «Морсервіс-Одеса» є
ОСОБА_2.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням. Виходячи з
сенсу словосполучення «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите
законодавцем у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №
3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV,
позначає з об'єктивної сторони такі
діяння (дії чи бездіяльність) особи
боржника, які полягають у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду для вирішення питання
про застосування до такої особи
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки це не буде доведено. Відповідно до
положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання. У
зв'язку з цим з метою всебічного і
повного з'ясування всіх обставин
справи, встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо.
Однак, воно може мати й принципово інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин. Критерій
достатності вжитих боржником з метою
належного виконання зобов'язання
заходів визначається судом. Саме
невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

В обґрунтування подання державний
виконавець посилається на те, що ОСОБА_2
на виклики державного виконавця не
з`являється, про причини невиконання
рішення суду не повідомляє, не надає
державному виконавцю достовірні
відомості про доходи підприємства та
майно, у тому числі про майно, яким
товариство володіє спільно з іншими
особами, про рахунки у банках чи інших
фінансових установах, не надає
державному виконавцю запитувані
документи, не надає інформацію про
місцезнаходження розшукуваних
транспортних засобів, зареєстрованих
за ТОВ «Морсервіс - Одеса».

Згідно розписки від 14.05.2014 року, яка
знаходиться в матеріалах справи,
представник ТОВ «Морсервіс - Одеса»
ОСОБА_3 був ознайомлений з матеріалами
виконавчого провадження та йому були
роз`яснені права та обов`язки (а.с.7).
Крім того, в матеріалах справи наявна
копія реєстру від 23.05.2014 року на
відправлення рекомендованої
кореспонденції від державного
виконавця з вимогою до ОСОБА_2 про явку
до відділу державної виконавчої
служби. Таким чином, апелянт обізнаний
про існування рішення суду та свій
обов'язок як керівника підприємства
забезпечити викоання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи
державним виконавцем зібрана
інформація про майно та рахунки ТОВ
«Морсервіс - Одеса», що підтверджується
відповіддю Державної податкової
служби України № від 23.05.2014 року
про номери рахунків, відкритих у банках
та інших фінансових установах (а.с.14),
листом від ПАТ «Унікредітбанк», яким
повідомляється про наявні рахунки ТОВ
«Морсервіс- Одеса», та відсутність на
них грошових коштів (а.с.17), листом від
ПАТ «Фідобанк», яким повідомляється
про відсутність коштів на рахунках
боржника (а.с.16), листом від Відділу
Держземагенства у м. Іллічівськ
Одеської області, яким повідомляється
про відсутність в ТОВ «Морсервіс-
Одеса» земельних ділянок (а.с.13), листом
від Державної податкової інспекції у
м.Іллічівськ від 30.05.2014 року №
7661/15-03-15-01-19, яким повідомляється, що
основні фонди ТОВ «Морсервіс - Одеса»
на кінець 2013 року становили 5,5 тисяч
грн., а статутний капітал - 42,0 грн. (а.с.19).
Постановою №42891283 від 10.04.2014 року
державним виконавцем було накладено
арешт на все рухоме та нерухоме майно
ТОВ «Морсервіс- Одеса» (а.с.6).

В матеріалах справи є повідомлення від
Іллічівського РЕВ ДАІ Одеської області
№ 735 від 16.06.2014 року, з якого вбачається
наявність у ТОВ «Морсервіс- Одеса»
транспортних засобів (а.с. 11). Вказані
транспортні засоби не були передані на
реалізацію, їх місце знаходження за
твердженням держаного виконавця
невідоме. Оскільки юридична особа як
суб'єкт цивільних відносин діє через
свої органи, в тому числі виконавчі -
директора, то колегія суддів виходить з
того, що вказана обставина, за
відсутність інших доказі свідчить про
ухилення виконавчих органів юридичної
особи боржника від виконання рішення
суду. Таким чином, якщо б
неспроможність ТОВ «Морсервіс - Одеса»
на даному етапі погасити на користь
товариства з обмеженої
відповідальністю «Продімпорторг» суми
основного боргу в розмірі 1 939 113 грн. 90
коп. та судового збору в розмірі 40 502,78
грн., була б обумовлена виключно
відсутністю достатнього майна, то
можна було б вважати, що ТОВ «Морсервіс
- Одеса» в особі керівника ОСОБА_2 не
ухиляється від виконання свого
обов`язку. З наведених фактичних
обставин та досліджених доказів доводи
апеляційної скарги в частині не
вчинення всіх дій держаним виконавцем
та відсутності доказів ухилення від
виконання рішення суду спростовані.

Стаття 377-1 ЦПК України, в порядку якої
звернувся державний виконавець,
регламентує процедуру введення судом
тимчасового обмеження у виїзді за
кордон при виконанні судових рішень та
рішень інших органів (посадових осіб).
Вказана можливість є виключним засобом
реагування на факт ухилення боржника
від виконання рішення суду, оскільки
відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту
про громадянські і політичні права від
16.12.1966 року, кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Це право не може бути
об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які
передбачені законом, які є необхідними
для охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров'я чи
моральності населення або прав та
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до неї
зі змінами, внесеними Протоколом № 11,
які у відповідності до ст.9 Конституції
України, Закону України „Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основних свобод від 04.11.1950 р."
від 17.07.1997 р., є частиною національного
законодавства України, кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цього
права не можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, оскільки, доводи
апеляційної скарги не знайшли своє
підтвердження, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу та залишає
ухвалу суду першої інстанції на
підставі ст. 312 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського
міського суду Одеської області від 01
липня 2014 року - відхилити.

Ухвалу Іллічівського міського суду
Одеської області від 01 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та подальшому оскарженню
в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

А.М. Кварталова

О.М. Таварткіладзе