У х в а л а

іменем україни

31 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів:
Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 6 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

У січні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 28 серпня 2008 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Поділено
майно, що є спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право
власності на: квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 356 300 грн.; квартиру АДРЕСА_2,
вартістю 381 740 грн.; квартиру АДРЕСА_3,
вартістю 429 370 грн.; квартиру АДРЕСА_4,
вартістю 318 340 грн., а всього на суму 1 485
750 грн., що на 20 305 грн. менше від половини
загальної вартості майна.

Виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право
власності на нежитлове приміщення в
АДРЕСА_21, вартістю 1 127 430 грн. та
квартиру АДРЕСА_5, вартістю 398 390 грн., а
всього на суму 1 526 360 грн., що на 20 304,5 грн.
більше від загальної вартості половини
майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
різницю вартості майна, що підлягає
поділу в сумі 20 305 грн., які необхідно
стягнути з депозитного рахунку
територіального управління Державної
судової адміністрації в Полтавській
області із суми, що внесена ОСОБА_2 14
липня 2009 року в сумі 29 195 грн. 00 коп.
Решту суми, що знаходиться на
депозитному рахунку, повернуто ОСОБА_2

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення з ОСОБА_2 прибутку,
отриманого від діяльності приватних
підприємств «Служба Сервіс», «Фірма
Служба Сервіс», ТОВ «Полінформ», ТОВ
фірма «Люм'єр» у сумі

411 117 грн. та позовних вимог про
стягнення Ѕ частини грошових коштів, що
були на рахунках ОСОБА_2 у банківських
установах станом на жовтень

2007 року, відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_6,
квартиру

АДРЕСА_20, квартиру АДРЕСА_7.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про визнання за ним права власності на
квартиру АДРЕСА_5, квартиру АДРЕСА_4,
нежитлових приміщень по АДРЕСА_21 його
особистою власністю, як фізичної особи
- підприємця, про виселення ОСОБА_1 з
квартири АДРЕСА_7, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 13 січня 2010 року
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 28 серпня 2008 року скасовано
в частині визнання за ОСОБА_2 права
особистої власності на квартиру
АДРЕСА_6, квартиру

АДРЕСА_20, квартиру АДРЕСА_7, вказане
майно визнано спільною сумісною
власністю подружжя. Виділено ОСОБА_1 та
визнано за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_7, вартістю 386 640 грн.
Виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_6,
вартістю 199 420 грн., квартиру АДРЕСА_20,
вартістю 228 440 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 різницю вартості
вказаного вище майна в сумі 41 220 грн.

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 24 березня 2010 року
задоволено заяву ОСОБА_2 про відмову
від касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 13 січня 2010 року, прийнято відмову
від касаційної скарги, касаційне
провадження у справі закрито.

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про
затвердження укладеної між сторонами у
справі мирової угоди.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 16 квітня 2010 року
затверджено укладену між сторонами у
справі мирову угоду. Мирова угода
укладена на наступних умовах.

За ОСОБА_2 визнається право власності
на наступне майно: квартиру

АДРЕСА_5; квартиру АДРЕСА_4; нежитлове
приміщення по АДРЕСА_21; квартиру
АДРЕСА_1.

За ОСОБА_1 визнається право власності
на наступне майно: квартиру

АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3; квартиру
АДРЕСА_7.

ОСОБА_1 підписанням даної мирової угоди
засвідчила відсутність претензій до
об'єктів нерухомого майна та визнала
право власності третіх осіб на
наступне майно: квартиру АДРЕСА_6;
квартиру АДРЕСА_15; квартиру АДРЕСА_16;
квартиру АДРЕСА_17; квартиру АДРЕСА_18;
квартиру АДРЕСА_19; квартиру АДРЕСА_20;
житловий будинок АДРЕСА_22.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовляються від
продовження подальшого розгляду
справи в суді за будь-якими позовами
один до одного та вважають за можливе
закрити провадження у справі, яка
знаходиться у Верховному Суді України.

Провадження у справі закрито у зв'язку
з укладенням мирової угоди.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 6 травня 2014 року ухвалу
Київського районного суду м. Полтави
від 16 квітня 2010 року скасовано, у
визнанні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
затвердження мирової угоди у справі
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 6 травня 2014 року скасувати,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в силі
ухвалу Київського районного суду

м. Полтави від 16 квітня 2010 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у визнанні заяви сторін у
справі про визнання мирової угоди,
апеляційний суд виходив із того що
мирова угода, подана після набрання
чинності ухваленими у справі судовими
рішеннями, що підлягають виконання,
укладена поза межами виконавчого
провадження, по суті змінює зміст
судових рішень. Така мирова угода,
укладена не на стадії судового
розгляду й не в ході виконавчого
провадження, не відповідає вимогам
цивільного судочинства, суперечить
вимогам закону, порушує права, свободи
та інтереси інших осіб, тому не може
бути визнана судом.

Крім того, апеляційний суд правильно
зазначав, що в порушення вимог

ст. 175 ЦПК України мирова угода
стосується права власності третіх
осіб.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 6 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк М.І.
Наумчук О.В. Ступак