АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5120/14
Головуючий 1 інст. -
Доповідач - Кругова С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Московського
районного суду міста Харкова від 16
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської
ради, третя особа Інспекція
державно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання права
власності на самовільно збудовану
будівлю,-

в с
т а н о в и л а :

До Московського районного суду м.
Харкова звернувся ОСОБА_3 з позовом в
якому, з урахуванням уточнень, просив
суд визнати за ним право власності на
самовільне будівництво літ-3, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та
визначити порядок користування
земельною ділянкою, розташованою за
тією ж адресою, загальною площею 602 кв.
м., виділивши йому, на його ? частину
домоволодіння, для обслуговування
будівлі літ-3 територію площею 301 кв. м.
зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 інші
301 кв. м. земельної ділянки виділити
відповідачу на її ? частину
домоволодіння на території зі сторони
домоволодіння №6 по вищевказаній
вулиці.

У своїх запереченнях представник
відповідача просить в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, посилаючись на те, що доводи
позовної заяви є незаконними,
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсності.

У запереченнях на позовну заяву
Харківська міська рада також просила у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 16 червня 2014 року у позові
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі.

Зокрема, в своїй апеляційній скарзі
зазначає, що рішення суду є незаконним
та таким, що не відповідає нормам
матеріального права, оскільки суд
одностороннє підійшов до вивчення
доказів.

Вказує, що вони з відповідачем у шлюбі
придбали вказане домоволодіння на
земельній ділянці 602 кв. м., що було
зареєстроване на ім'я відповідача та
яким позивач продовжує користуватися і
після припинення шлюбних стосунків у
1999 році. Після придбання домоволодіння
сторони спільно знесли старий будинок.

Зазначає, що після припинення шлюбних
стосунків у 1999 році, вони домовилися
спільно користуватися домоволодінням
по ? частині кожному, а саме позивачу ?
частина на 301 кв. м. з боку домоволодіння
по АДРЕСА_2, відповідачу - така ж частина
з боку домоволодіння по АДРЕСА_3, такий
розподіл існує і до цього дня.

Звертає увагу, що після офіційного
розірвання шлюбних відносин у 2009 році,
вони домовились, що відповідач на своїй
частині почне будівництво житлового
будинку, позивач ніяких перешкод
чинити не буде, і після закінчення
будівництва вони разом узаконять свої
споруди.

Також зазначає, що після закінчення
будівництва їх сусідські відносини
погіршились, оскільки позивач дізнався
про те, що відповідач не збиралася
ділити домоволодіння, а її дії були
спрямовані на те, щоб позбавити його
будь-яких прав на споруду.

Вказує, що добровільно відповідач
відмовляється дійти згоди щодо поділу
домоволодіння і встановлення порядку
користування земельною ділянкою.

Зазначає, що користується
домоволодінням більш, ніж 15 років, що
підтвердила відповідач та свідок та
там прописані його неповнолітні діти, а
також посилається на покази свідка, яка
зазначила, що відповідачку до 2009 року
на території вказаного домоволодіння
не бачила.

Стверджує, що за час користування
будівлею за свої кошти збудував на
своїй території споруду літ.З, провів
каналізацію, воду, світло, зробив
окремий в'їзд на свою частину та
сплачував всі рахунки за
електроенергію та податок за землю. Що
підтверджується квитанціями.

Звертає увагу на надані фотознімки
домоволодіння, з яких вбачаються
вказані обставини щодо користування
ним.

Вважає, що суд неправильно встановив
час побудови споруди літ.З з 1998-1999
років, оскільки фактично доведено, що
вона була побудована у 2000 році.

Посилаючись на ст.. 60 СК України
зазначає, що має право на ? частину
домоволодіння, яке придбане в період
шлюбу, а також користуватися своєю
половиною земельної ділянки, на якій за
власні кошти збудував споруду літ.3
замість знесеного будинку.

Звертає увагу, що відповідно
технічно-будівельного висновку ООО
"Харківреконструкція" №0042/13 стан
будівельних конструкцій споруди літ.3 є
задовільним та вони відповідають
будівельним нормам та мають повну
будівельну готовність і придатні до
подальшого користування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що підстави
для визнання за позивачем права
власності на об'єкт самочинного
будівництва відсутні. При цьому, судом
зазначено, що позивачу під забудову у
власність чи у користування земельна
ділянка за адресою АДРЕСА_1 - не
виділялась, рішення про прийняття в
експлуатацію не приймалось і право на
звернення до суду з позовом має
здійснюватись за наявності даних про
те, що це питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого дають підстави
вважати про наявність спору про право.

З таким висновком суду, судова колегія
не погоджується з наступних підстав.

Судом неправильно було застосовано
норми матеріального права , а саме ст..
376 ЦК України, що згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення і ухвалення нового про відмову
в задоволенні позову з інших підстав,
оскільки гараж не може бути об'єктом
самочинного будівництва в розумінні ч.5
ст. 376 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 згідно
договору купівлі-продажу від 10 лютого
1998 року купила житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 , який знаходиться на
земельній ділянці розміром 602 кв.м. (а.
с. 3). В подальшому цей будинок було
зруйновано і побудовано новий
житловий будинок, який не введено в
експлуатацію.

Позивач звернувся з позовом в якому
зазначає, що на вищезазначеній
земельній ділянці самостійно за
власні грошові кошти побудував гараж
літ-3 і просив визнати за ним право
власності на цей гараж і визначити
порядок користування земельною
ділянкою.

Згідно ст. 380 ЦК України об"єктом права
власності може бути житловий будинок.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізовано суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2-12 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" розташовані на земельній
ділянці поряд із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є
приналежністю головної речі (будинку).

У зв'язку із цим положення частини
п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для
визнання за власником такого житлового
будинку самостійного права власності
на самочинно побудовані
господарсько-побутові будівлі й
споруди, що були зведені після набуття
ним права власності на будинок чи
садибу.

Прийняття в експлуатацію таких
об'єктів нерухомості має здійснюватися
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
спосіб, визначений Порядком прийняття
в експлуатацію індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, громадських будинків I
та II категорії складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 24 червня 2011 року № 91.

Таким чином, позов не підлягає
задоволенню, оскільки не може бути на
гараж як господарсько-побутову
будівлю визнане самостійне право
власності без наявності права
власності на житловий будинок. За
відсутності у позивача права власності
на нерухоме майно, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 не може бути
визначений порядок користування
земельною ділянкою.

Керуючись ст.380 ЦК України, Постановою
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 30 березня 2-12
року "Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)"ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду
міста Харкова від 16 червня 2014 року -
скасувати і ухвалити нове. В
задоволенні позову відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -