Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/4088/14
Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Василівського районного
суду Запорізької області від 11 серпня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи - служба у справах
дітей Василівської районної державної
адміністрації Запорізької області,
Василівський районний відділ
Управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області
про надання дозволу на тимчасовий
вивіз дитини за межі України, та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи - служба у справах дітей
Василівської районної державної
адміністрації Запорізької області,
Василівський районний відділ
Управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області
про надання дозволу на виїзд на
відпочинок дитини з батьком,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначала, що вона є матір'ю ОСОБА_5. її
дочка уклала шлюб, з відповідачем
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року від шлюбу у
них народився, син ОСОБА_6. В 2011 році
шлюбні відносини між її дочкою та
відповідачем були;розірвані.
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_5 трагічно
загинула. Рішенням Василівського
районного суду Запорізької області від
16 грудня 2013 року визначено місце
проживання дитини ОСОБА_6 з бабою
ОСОБА_3. В період з 10 серпня 2014 року по
жовтні 2014 року вона має намір разом з
онуком ОСОБА_6 поїхати на відпочинок до
Європи (Польщі, Іспанії, Германії,
Греції та Португалії), що на її думку,
матиме велике значення для духовного
та фізичного розвитку дитини,
оздоровлення та розширення світогляду,
однак, відповідач безпідставно не
надає згоди на тимчасовий виїзд дитини
за межі України. Позивач вважає, що така
позиція батька дитини шкодить її
інтересам та порушує право на свободу
пересування.

Згодом уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на зазначені обставини,
просила суд, надати дозвіл на
тимчасовий вивіз дитини за межі
України.

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
зазначав, що в період з 2007 по 2011 рік він
перебував в шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу
мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
розірвання шлюбу дитина проживала з
матір'ю, яка не перешкоджала
спілкуванню батька з дитиною. В
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_5 загинула в ДТП,
після чого дитина залишилася проживати
в сім'ї ОСОБА_3, які почали безпідставно
відмовляти йому у спілкуванні з
дитиною. Розпорядженням голови
Василівської райдержадміністрації від
26 листопада 2013 року йому було
встановлено час для спілкування з
дитиною, проте відповідач його
постійно порушує. З 12 березня 2014 року
він не має змоги бачити сина Ріната.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в
позові зазначив, що в цілому не
заперечує проти необхідності
організації відпочинку та
оздоровлення сина, проте враховуючи
вимоги ст.ст.151,153 СК України щодо
переважного права батьків перед іншими
особами на особисте виховання дитини
та безперешкодне спілкування, він
бажає організувати відпочинок дитини
власними силами на базі відпочинку
«Літо» в смт. Кирилівка Запорізької
області разом з ним та бабою ОСОБА_8 з
15.08.2014 року по 07.09.2014 року.

Згодом уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на зазначені обставини,
просив суд, надати дозвіл на виїзд на
відпочинок дитини з батьком.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від11 серпня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково,
зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця м.
Дніпрорудне Василівського району
Запорізької області (свідоцтво про
народження серії НОМЕР_1, видане
Дніпрорудненською міською радою 11
грудня 2008 року), за межі державного
кордону України до Германії з 05 вересня
2014 року по 09 вересня 2014 року, Греції з 09
вересня 2014 року по 19 вересня 2014 року,
Португалії з 14 жовтня 2014 року по 21
жовтня 2014 року, у супроводі бабусі
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії
НОМЕР_2 виданий Дніпрорудненським МВМ
Василівського РВ УМВС України в
Запорізькій області 01 червня 2007 року,
без згоди та супроводу батька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт
серії НОМЕР_2 виданий
Дніпрорудненським МВМ Василівського
РВ УМВС України в Запорізькій області 01
червня 2007 року, дозвіл на виготовлення
проїзних документів (в тому числі
візових документів) для виїзду за межі
державного кордону України до Германії
з 05 вересня 2014 року по 09 вересня 2014 року,
Греції з 09 вересня 2014 року по 19 вересня
2014 року, Португалії з 14 жовтня 2014 року
по 21 жовтня 2014 року, на неповнолітнього
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Дніпрорудне Василівського району
Запорізької області (свідоцтво про
народження серії НОМЕР_1, видане
Дншрорудненською міською радою 1.1
грудня 2008 року), без згоди батька
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, дозвіл на
організацію відпочинку
неповнолітнього сина ОСОБА_6 на базі
відпочинку «Літо» в смт.Кирилівка
Запорізької області разом з батьком
ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_8 в період з 15
серпня 2014 року по 30 серпня 2014 року
включно.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким
зустрічний позов ОСОБА_4 залишити без
розгляду.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов про надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини за
кордон, судом були враховані положення
чинного законодавства, зокрема ст. 33
Конституції України щодо гарантій
свободи пересування, частини 3 статті 313
ЦК України за якою фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що
виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків у
разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідченої копії,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Таким чином, суд в межах компетенції та
з урахуванням обставин справи вирішив
питання про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон дитини,
зазначивши в рішенні суду як країни
перебування, так і дати знаходження
дитини у цих країнах.

Суд надав дозвіл на тимчасове
вивезення дитини за кордон особі, з
якою дитина постійно проживає та
знаходиться на її вихованні, посилання
відповідача на те, що позивачка в такий
спосіб має намір вивезти дитину за
кордон на постійне місце проживання,
жодними доказами не підтверджені.

Отже суд першої інстанції на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
вірно застосувавши ст. 4 Закону України
"Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України", п. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, ст. 313 ЦК
України, дійшов до правильного
висновку про те, що в інтересах
малолітньої дитини необхідно надати
дозвіл позивачу на тимчасовий виїзд на
відпочинок з дитиною з України в чітко
визначені країни та на визначений
термін.

Також судом було вирішено питання по
зустрічному позову про надання
дозволу батькові дитини, який проживає
окремо, на організацію відпочинку
дитини на базі відпочинку «Літо» в смт.
Кирилівка , оскільки суд виходив з
інтересів дитини, з передбаченої ст. 141
СК рівності прав та обов'язків батька
щодо виховання дитини та ст. 159 СК щодо
встановлення способів участі одного з
батьків у вихованні дитини.

При вирішенні обох позовів враховано,
що запропоновані сторонами умови та
спосіб відпочинку не порушуватимуть
права та інтереси дитини, обидві
сторони мали намір організувати та
здійснити відпочинок та оздоровлення
дитини.

До того ж кожна із сторін в судовому
засіданні не заперечувала проти
заявлених до них позовів, вони дійшли
згоди щодо необхідності організації
відпочинку та оздоровлення дитини
обома сторонами та у зазначені і
узгоджені ними періоди.

За ст. 174 ЦПК у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Жодних доказів про те, що оскаржуване
рішення суперечить інтересам дитини
або порушує права інших осіб як в
частині задоволення основного позову
так і часткового задоволення
зустрічного позову сторонами не
наведено.

Тож послання апелянта ОСОБА_3 на те, що
судом були порушені вимоги закону щодо
надання батькові дитини дозволу на
організацію відпочинку у період, який
узгоджений обома сторонами навіть до
набуття чинності рішенням суду, не може
бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Та обставина, що згодом рішення суду не
виконувалось не тягне його скасування.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення обох
апеляційних скарг та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 11 серпня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: