У х в а л а

ІМенем УКраїни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
відділу реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Пустомитівського районного управління
юстиції про скасування рішення про
державну реєстрацію права власності на
Ѕ частину житлового будинку та
зобов'язання про скасування реєстрації
права власності на нерухоме майно, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
після смерті її матері ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач прийняла спадщину
в розмірі Ѕ спадкового майна, яке
складалось з цегляного будинку 1918 року
побудови, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, стайні 1920 року побудови та
присадибної ділянки площею 0,40 га, на
підставі заповіту від 25 листопада 1980
року, за яким померла заповідала по Ѕ
частині належного їй майна ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Відповідач після смерті
спадкодавця свою частку у спадковому
майні не прийняв. У 2006 року позивач
дізналась про порушення її права на
частку у спадковому майні, оскільки
рішенням № 34 від 26 жовтня 2000 року без її
відома ОСОБА_4 було надано дозвіл на
переобладнання житлового будинку в
літню кухню. Так як, вважає, що за
відповідачем незаконно зареєстровано
право власності на Ѕ частину вказаного
житлового будинку, оскільки реєстрацію
права власності здійснено на підставі
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 1 грудня 2006
року, яке судом не ухвалювалось,
просила задовольнити позов.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 5 листопада
2013 року позов задоволено. Визнано
незаконним та скасовано рішення про
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_4 на Ѕ частину житлового будинку
АДРЕСА_1 від 15 грудня 2006 року
реєстраційний номер 16500970, номер витягу
12919645. Визнано незаконною та скасовано
реєстрацію права власності на нерухоме
майно ОСОБА_4 на Ѕ частину вказаного
житлового будинку. Зобов'язано Відділ
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Пустомитівського районного управління
юстиції Львівської області внести
запис про скасування державної
реєстрації прав ОСОБА_4 на Ѕ частину
вказаного житлового будинку. Вирішено
питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 13 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у позові, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що доказів
належності позивачу майнових прав на
іншу половину житлового будинку, право
власності на яку зареєстровано за
відповідачем, позивачем надано не було,
таким чином права останньої не
порушено. Крім того, зазначив, що за
обставин не встановлення іншим судовим
рішенням факту неухвалення
Пустомитівським районним судом
Львівської області рішення від 1 грудня
2006 року, суд першої інстанції на
підставі довідки про те, що така справа
не розглядалася, не вправі був робити
висновок про відсутність правових
підстав для реєстрації 15 грудня 2006 року
за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину
житлового будинку на підставі цього
рішення.

Однак з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 після
смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно
до вимог ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на
момент відкриття спадщини, прийняла
спадщину у розмірі половини спадкової
маси у яку увійшов цегляний будинок 1918
року побудови, стайня 1920 року побудови
та присадибна земельна ділянка площею
0,40 га, про що отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від 6
грудня 1983 року, реєстраційний номер 3105,
спадкова справа № 309/83.

На підставі отриманого свідоцтва про
право на спадщину Обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
ради „Бюро технічної інвентаризації
та експертної оцінки" проведено
реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2
частину житлового будинку під АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах не заборонених законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набуте правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно № 12919645 за ОСОБА_4
зареєстровано право власності на 1/2
частину житлового будинку під АДРЕСА_1.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
підставою для державної реєстрації
прав та їх обтяжень є рішенням судів, що
набрали законної сили.

Судом встановлено, що держана
реєстрації за ОСОБА_4 права власності
на нерухоме майно проведена на
підставі рішення державного
реєстратора Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
„Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки" від 15 грудня 2006 року,
правовою підставою якого стало рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 1 грудня 2006 року
за заявою ОСОБА_4 про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом.

Згідно довідки Пустомитівського
районного суду Львівської області від 2
вересня 2013 року по алфавітних
покажчиках цивільних справ у 2006 році
цивільна справа за заявою ОСОБА_4 про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом в
Пустомитівському районному суді не
зареєстрована та рішення у ній судом не
ухвалювалося.

Таким чином, посилання апеляційного
суду на обов'язковість врахування
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 1 грудня 2006
року безпідставні, оскільки, виходячи
із встановлених обставин, воно не може
бути предметом перевірки його
законності в порядку, визначеному ЦПК
України, з огляду на те, що у порядку
встановленому цим кодексом справа не
заводилась, предметом розгляду в суді
не була і рішення в ній не ухвалювалось,
Отже таке рішення не має юридичної
сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК УРСР якщо
спадкодавець заповідав усе своє майно
призначеним ним спадкоємцям, то частка
спадщини, яка належала б спадкоємцеві,
який відпав, переходить до інших
спадкоємців за заповітом і
розподіляється між ними в рівних
частках.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку про відсутність
доказів права позивача на іншу
половину будинку та про те, що її права
не порушені, не звернув уваги на
положення ст. 554 ЦК УРСР, згідно якої в
разі неприйняття спадщини
спадкодавцем за законом або заповітом
його частка переходить до спадкоємців
за законом.

ОСОБА_3 належить до спадкоємців за
законом ОСОБА_5 і в установленому
порядку прийняла спадщину після смерті
останньої.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі
докази та враховуючи те, що рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 1 грудня 2006 року
про визнання за ОСОБА_4 права власності
на Ѕ частину спірного житлового
будинку Пустомитівським судом
Львівської області не ухвалювалось,
правові підстави для реєстрації за
ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину
житлового будинку відсутні, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про задоволення позову.

З огляду на викладене, рішення
апеляційного суду Львівської області
від 13 лютого 2014 року, яким помилково
скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно із законом,
підлягає скасуванню із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції, як
це передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 13 лютого 2014 року скасувати,
залишити в силі рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 5 листопада 2013
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко
М.І. Наумчук