Номер провадження: 22-ц/785/7827/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ДП «Клінічний
санаторій ім. Пирогова» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» на рішення
Суворовського районного суду м.
Одеси від 16.07.2014 року по справі за
позовом ДП «Клінічний санаторій ім.
Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 2-3), в якому просив визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовував тим, що 03
листопада 1986 року ОСОБА_3, як працівнику
санаторію, для тимчасово проживання
була надана кімната АДРЕСА_1. Вказаний
будинок перебуває на балансі ДП
«Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» відповідно до
акту прийому-передачі майна від 10
квітня 2003 року. В подальшому відповідач
та члени його родини - ОСОБА_4, ОСОБА_5
були зареєстровані за адресою
місцезнаходження наданої кімнати.
Починаючи з 1994 року відповідач
припинив трудові відносини з
санаторієм та разом із членами своєї
родини залишив надану йому кімнату,
забравши всі особисті речі та майно.
Зазначене підтверджується актом
обстеження приміщення б/н від 03 березня
2014 року.

За таких обставин, у зв'язку з тим, що
відповідач та члени його родини більше
20 років не проживають у наданій
кімнаті, за комунальні послуги не
сплачують, жодного наміру, щодо
вселення в кімнату не проявляють, є всі
підстави для визнання їх такими, що
втратили право на користуванняя
житловим приміщенням. Вищевказані
обставини і стали підставою для
звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
представник позивача Мусієнко А.Ю.
підтримав позов в повному обсязі, проти
заочного розгляду справи не
заперечував. Відповідачі до суду не
з'явились про час і місце судового
засідання сповіщені належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16.07.2014 року в позовних
вимогах ДП «Клінічний санаторій ім.
Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ДП
«Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» подало
апеляційну скаргу на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 16.07.2014 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 16.07.2014 року
по цивільній справі № 523/3940/14-ц за
позовом ДП «Клінічний санаторій ім.
Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те, що вважає
оскаржуване рішення таким, що ухвалено
при неповному з'ясуванню судом всіх
обставин, що мають значення для справи
та не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідачами рішення суду не
оскаржується.

В судове засідання учасники процесу не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином
(відповідачі відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК
України), причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
рішення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є, зокрема: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову ДП
«Клінічний санаторій ім. Пирогова» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», суд першої
інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2003 року на
баланс ДП «Клінічний санаторій ім.
Пирогова» ЗАТ «Укрпрофздоровниця»
було передано цілісний майновий
комплекс, розташований за адресою: 65051,
м. Одеса, Курорт «Куяльник», що
підтверджується відповідним актом
приймання-передачі майна від Одеського
дочірнього підприємства ЗАТ
«Укрпрофздоровниця». Згідно додатку №
2 до зазначеного акту в користування
санаторію було передано будинок
АДРЕСА_1 (а. с. 4, 9).

Відповідно до акту обстеження
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 від 03.03.2014 року, у даному
приміщенні зареєстрований ОСОБА_3, який
раніше перебував у трудових відносинах
з ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова»
ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Членами
комісії встановлено, що наймач не
проживає в приміщенні з 1994 року,
особисті речі, майно основного наймача
не виявлено. На день обстеження в
приміщенні фактично проживають ОСОБА_8
та ОСОБА_9 (а. с. 12).

Інші докази, що підтверджують позовні
вимоги в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи акт обстеження (а. с. 12), як
доказ обставини непроживання
відповідачів в приміщенні саме з 1994
року та закінчення трудових відносин з
власником житлового приміщення, суд не
прийняв його до уваги в цій частині, так
як він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 59
ЦПК України.

Таким чином, оскільки з наданих
позивачем доказів неможливо
з'ясовувати причини відсутності
відповідачів понад встановлені строки
(ст. 71 ЖК України), суд першої інстанції
вважав, що позов є необґрунтований та
задоволенню не підлягає.

Тому суд першої інстанції керуючись ст.
ст. 9, 71, 72 ЖК України, постановою Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», ст. ст. 10, 11,
57-59, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
відмовив в задоволенні позову.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки, суд першої інстанції дійшов
до таких висновків неповно з'ясувавши
обставини, що мають значення для справи
та неправильно застосувавши норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що спірне житлове
приміщення перебуває на балансі
позивача (а. с. 4-11).

В спірному житловому приміщенні
зареєстровані відповідачі (а. с. 15-17).

Основний наймач - ОСОБА_3, який у
спірному житловому приміщенні
зареєстрований на підставі
посвідчення № 455 від 27.10.1986 року та
перебував раніше в трудових відносинах
з ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова»
ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та члени його
родини в спірному приміщенні не
проживають з 1994 року, їхніх особистих
речей не виявлено, а в спірному
житловому приміщенні фактично
проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_9. що
підтверджується актом обстеження
приміщення від 03.03.2014 року (а. с. 12).

Те, що зареєстровані в спірному
приміщенні відповідачі не проживають
за місцем реєстрації в спірному
житловому приміщенні підтверджується
також повернутими на адресу суду
направленими їм судовими повістками з
відміткою Укрпошти про непроживання
відповідачів за вказаною адресою (а. с.
23-28).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач на підтвердження обставин,
якими він обґрунтовує свої позовні
вимоги представив докази непроживання
відповідачів в спірному житловому
приміщенні понад строки передбачені ч.
1 ст. 71 ЖК України, що підтверджується
також повернутими на адресу суду
направленими відповідачам судовими
повістками з відміткою Укрпошти про
непроживання відповідачів за вказаною
адресою.

Докази, які б підтверджували
поважність причин відсутності
відповідачів за місцем реєстрації в
спірному житловому приміщенні понад
строки визначені ч. 1 ст. 71 ЖК України, в
матеріалах справи відсутні, судові
повістки про виклик до суду
направлялися відповідачам відповідно
до вимог чинного законодавства ч. 5 ст. 74
ЦПК України.

Висновки суду першої інстанції
стосовно того, що акт обстеження (а. с.
12), як доказ обставини непроживання
відповідачів в приміщенні саме з 1994
року та закінчення трудових відносин з
власником житлового приміщення, суд не
приймає його до уваги в цій частині, так
як він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 59
ЦПК України, судова колегія вважає
помилковим.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК
України письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Акт обстеження приміщення від 03.03.2014
року (а. с. 12) містить відомості про
непроживання основного наймача з 1994
року та членів його сім'ї в спірному
житловому приміщенні і відсутність
їхніх особистих речей та фактичне
проживання в спірному житловому
приміщенні інших осіб, що має значення
для справи, докази протилежного в
матеріалах справи відсутні.

Час закінчення трудових відносин
основного наймача з позивачем, що може
бути підтверджено відповідним наказом,
не має значення для вирішення спору про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Таким чином, на підставі
наведеного, судова колегія
погоджується з доводами апеляційної
скарги та вважає, що рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 16.07.2014 року необхідно скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ДП «Клінічний санаторій ім.
Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ДП «Клінічний
санаторій ім. Пирогова» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» задовольнити.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 16.07.2014 року по справі
за позовом ДП «Клінічний санаторій ім.
Пирогова» ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ДП «Клінічний санаторій
ім. Пирогова» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич