Справа №490/1863/13-ц 08.08.2014 08.08.2014 08.08.2014
Провадження № 22ц-/784/2276/14
Головуючий у 1-й інстанції Тішко Д.А.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Мурлигіної О.Я.,
суддів: Довжук Т.С., Шаманської
при секретарі судового
засідання Орельській Н.М.,
представника відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
державного підприємства
«Суднобудівний завод імені 61 комунара»
(далі - ДП «СБЗ ім. 61 комунара»,
рішення

Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 травня 2013 року

за позовом

ОСОБА_3 до ДП «СБЗ ім. 61 комунара» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, компенсації
частини заробітку у зв'язку з
порушенням строків її виплати ,
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л
А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
вказаним позовом до ДП «СБЗ ім. 61
комунара».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що 2 грудня 2011 року звільнився
з роботи з посади
електрозварювальника. На день
звільнення йому не була виплачена
нарахована заробітна плата в розмірі
9273 грн. Частина заборгованості
виплачена, а це 1390 грн. Залишок у
розмірі 7 883 грн. не сплачено, незважаючи
на виданий 29 січня 2013 року судовий
наказ.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути на його користь 53035 грн.
80 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку за 444 дні, 110 грн. 36
коп. компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати та 3500 грн. моральної
шкоди.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 15
травня 2013 року позов задоволено
частково. З відповідача на користь
позивача стягнуто 53035 грн. 80 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, 110 грн. 36 коп. компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її
виплати, 500 грн. моральної шкоди та в
дохід держави 536 грн. 46 коп. судових
витрат.

У вересні 2013 року ДП «СБЗ ім. 61
комунара» звернулося з заявою про
перегляд заочного рішення. Заява
розглянута по суті та 31 жовтня 2013 року
в її задоволенні відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «СБЗ ім. 61
комунара» просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. На думку апелянта,
суд не врахував, що вина підприємства в
невиплаті розрахунку позивачу
відсутня. Так, з вересня 2009 року
підприємство знаходилося на стадії
банкрутства, державним виконавцем
накладався арешт на майно, ДП «СБЗ ім. 61
комунара» було позбавлено можливості
нормальної господарської діяльності,
яка не здійснювалась в тому числі у
зв'язку з тим, що держава не надавала
допомоги, яку планувало. Всі ці
обставини позбавили можливості
підприємство здійснити розрахунки з
відповідачем.

Відповідач та його представник,
повідомлені про час і місце розгляду
апеляційної скарги, в судове засідання
не з'явилися. Розгляд апеляційної
скарги за таких обставин у відсутності
позивача не суперечить вимогам ч. 2 ст.
305 ЦПК України.

Колегія суддів вважає,що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач працював в ДП «СБЗ ім. 61
комунара» з 9 серпня 2011 року та з 2
грудня 2011 року його звільнено з роботи
за ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням з посади
електрозварювальника. В порушення ст.
116 КЗпП України, підприємство в день
звільнення позивача не провело з ним
розрахунку.

З довідки ДП «СБЗ ім. 61 комунара»
вбачається, що на день звільнення йому
підприємство не виплатило 9273 грн.
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпустку. У вересні 2012
року йому виплачено 1390 грн., а 7883 грн.
залишку заборгованості стягнуто за
судовим наказом, виданого за заявою
позивача Центральним районним судом м.
Миколаєва 29 січня 2013 року. Проте, ця
заборгованість не сплачена.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову суд правильно
виходив з того, що затримка розрахунку
з позивачем відбулася з вини
підприємства, яке у відповідності до
ст. 117 КЗпП України повинно виплатити
позивачу за весь час такої затримки
середній заробіток. Дійшовши висновку,
що порушенням трудових прав позивачу
завдана моральна шкода, суд
обґрунтовано, у відповідності зі ст.
237-1 КЗпП України, стягнув на його
користь з відповідача 500 грн. в рахунок
компенсації моральних страждань.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновками суду щодо
розміру середнього заробітку, який
підлягає стягненню на користь
позивача. Суд стягнув середній
заробіток з часу звільнення ОСОБА_3 по
день подачі позову, за 444 дні, виходячи з
денної заробітної плати 110 грн. 45 коп.,
як і просив позивач. Останній вказану
заробітну плату розрахував виходячи з
середнього заробітку в 3636 грн. 33 коп.
поділеного на 30,44, середньомісячний
показник календарних днів.

Між тим, середній заробіток стягується
за робочі дні, а середньоденна
заробітна плата, порядок обчислення
якої визначено п. 8 постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», розраховується за іншим
принципом. Відповідно до вказаного
нормативно правового акту, нарахування
виплат, що обчислюється із середньої
заробітної плати за останні два місяця
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів/годин. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочих днів.

За повні два місяця роботи позивача
(жовтень - листопада 2011 року) середня
заробітна плата склала 3636 грн. 33 коп. За
цей календарний період кількість
робочих днів складає 43 дня. Отже
седердньоденний заробіток в такому
випадку складає 84 грн. 57 коп. ( 3636,33:43).
Проте, виходячи з відпрацьованих
позивачем робочих днів, підприємством
визначено середньоденну заробітну
плату позивача 95 грн. 86 коп. (а.с. 5). Саме
цю суму середньоденної заробітної
плати слід брати для розрахунків.

Кількість робочих днів за період, що
визначено позивачем, тобто з 2 грудня 2011
року по 1 лютого 2013 року складає - 293 дня,
а не 444. Таким чином розмір середнього
заробітку, який підлягає стягненню на
користь позивача за день затримки
розрахунку складає 28 086 грн. 98 коп. (293 х
95,86), які і підлягають стягненню з
подальшим утриманням необхідних
податків.

За викладеного колегія, суддів вважає,
що рішення суду у відповідності до п. 3
ч. 1 ст. 309 УПК України необхідно змінити,
зменшивши розмір середнього заробітку
та розмір судових витрат.

Інші доводи в апеляційній скарзі
безпідставні.

Відповідно до ст.116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За змістом частини 4 статті 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14 травня
1992 р. №2343-XII (далі - Закон №2343-ХІІ), в
редакції яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховується неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Частиною 6 цієї ж статті
передбачено, що дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
поширюється на виплату заробітної
плати, аліментів, відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю та життю громадян,
авторської винагороди, на
невикористані та своєчасно
неповернуті кошти Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

У трудових правовідносинах такі
поняття як зобов'язання, неустойка чи
інша санкція за невиконання
зобов'язання не застосовуються. Такі
терміни використовуються в низці
статей Цивільного та Господарського
кодексів України.

Норми трудового законодавства,
викладені в статтях 116, 117 КЗпП України,
структурно віднесені до розділу VІІ
«Оплата праці» цього кодексу. За своєю
суттю середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні не
відноситься до неустойки та не є
санкцією за невиконання грошового
зобов'язання. Це компенсаційна виплата
за порушення права на оплату праці, яка
нараховується в розмірі середнього
заробітку.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що дія мораторію не
поширюється на вимоги колишніх
працівників про виплату середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Таке тлумачення норм матеріального
права викладене у правовій позиції
Верховного Суду України, виписаній у
постанові №6-132 цс12 від 14 листопада 2012
року.

Посилання підприємства на скрутне
майнове становище не може бути взятим
до уваги, крім вказаного, з таких
причин. Так, відповідач надав документи
про арешт майна та коштів на період, що
не відноситься до часу звільнення
відповідача з роботи.

Відповідач посилається на те, що у
нього практично з 2009 року не було
коштів на оплату праці. Проте, прийняло
на роботу позивача в 2011 році. Тоді як
при відсутності можливості для оплати
праці не повинно було приймати на
роботу працівників.

Оскільки такого не відбувалося, то
наведені обставини лише свідчать про
те, що підприємство мало можливість,
приймаючи на роботу позивача, оплатити
йому заробітну плату.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України,колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ДП «СБЗ ім. 61
комунара» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 травня 2013 року в
частині позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та судових витрат змінити.

Стягнути з державного підприємства
«Суднобудівний завод імені 61 комунара»
на користь ОСОБА_3 28 086 грн. 98 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку за період з 2 грудня 2012 року
по 1 лютого 2013 року з наступними
обов'язковими відрахуваннями із
заробітної плати, та 395 грн. 96 коп.
судового збору в дохід держави.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути оскаржено в касаційному
порядку .

Головуючий:

Судді: