АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8320/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Решетнік М. О. Доповідач - Кочкова
Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України», третя особа: ОСОБА_3 про
визнання договорів недійсними за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 червня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалась на те,
що 08 вересня 2008 року між нею та ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» був укладений кредитний
договір №50208С31, згідно з яким їй був
наданий кредит в сумі 350 209,20 доларів США
строком до 05 серпня 2033 року. Крім того, 08
вересня 2008 року між нею та відповідачем
був укладений кредитний договір
№50208С32, згідно з яким був наданий
кредит в сумі 190000,00 доларів США строком
до 07 вересня 2018 року. На їх забезпечення
між нею та відповідачем було укладено
також договір іпотеки №50208738 від 08
вересня 2008 року. Крім того, на
забезпечення вказаних кредитних
договорів між ОСОБА_3 та відповідачем
було укладено договір іпотеки №50208239
від 08 вересня 2008 року. Позивачка вважає,
що вказані договори укладено з
порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці -
гривні, а умовами кредитних договорів
передбачено здійснювати всі платежі у
доларах США. Також посилалася на те, що
відповідач для здійснення операцій в
іноземній валюті повинен мати
відповідну індивідуальну ліцензію.
Укладання вказаних кредитних
договорів також порушує її права тим,
що через зміну курсу долару США до
національної валюти України вона на
теперішній час вимушена сплачувати
значно більшу суму в погашення кредиту,
ніж фактично отримала від відповідача,
та значно більші проценти за
користування кредитними коштами в
гривнях, ніж це фактично передбачено
договором. Крім кредитних договорів
просить визнати недійсними і договори
іпотеки, як такі, укладені з
використанням нечесної
підприємницької практики.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 02 червня
2014 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 72-73).

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на незаконність рішення,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі
(а.с. 75-76).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено,
що 08 вересня 2008 року між ОСОБА_2 і ПАТ
"Укрексімбанк" був укладений кредитний
договір №50208С31 про надання кредиту в
сумі 350 209,20 доларів США строком до 05
серпня 2033 року (а.с.15-19). Крім того, 08
вересня 2008 року між ОСОБА_2 і ПАТ
"Укрексімбанк" був укладений кредитний
договір №50208С32, згідно з яким їй
наданий кредит в сумі 190 000,00 доларів США
строком до 07 вересня 2018 року (а.с.20-23).

На забезпечення вищевказаних
кредитних договорів між ОСОБА_2 та ПАТ
"Укрексімбанк" було укладено також
договір іпотеки №50208238 від 08 вересня 2018
року (а.с.33-35). Крім того, на забезпечення
вказаний кредитних договорів між
ОСОБА_3 та ПАТ "Укрексімбанк" було
укладено договір іпотеки №50208239 від 08
вересня 2008р. (а.с.36-38).

ПАТ "Укрексімбанк" має банківську
ліцензію на право здійснювати
банківські операції передбачені ч.1 та
п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", а також має
дозвіл на право здійснення операцій,
визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", що підтверджується
копіями банківської ліцензії, дозволу
та додатку до дозволу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що сторони досягли згоди щодо
усіх істотних умов кредитного
договору, волевиявлення сторін було
вільним як на момент укладення
договору та під час одержання грошових
кошів в іноземній валюті, так і
протягом його виконання у певний
період. Крім того, позивачка не
вимагала зміни валюти кредитування,
порядку та строків вплати кредиту, не
вважала кредит недійсним. Посилання
позивачки на несправедливість умов
договору, порушення принципу рівності
сторін та покладання на позичальника
ризику знецінення національної валюти
як на підставу для визнання договорів
недійсними є необґрунтованими.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти позичальнику в розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Позивачка як на підставу для визнання
кредитних договорів та договорів
іпотеки недійсними посилалась на
відсутність у сторін договору на
момент його укладення індивідуальної
ліцензії Національного банку України,
яка передбачена пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», і яка б дозволяла
використовувати Банку іноземну валюту
як засіб платежу при виконанні своїх
зобов'язань за кредитним договором, а
недійсність основного кредитного
зобов'язання тягне недійсність
договорів іпотеки. Однак, із такими
доводами погодитись неможливо.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. При цьому Основний закон не
встановлює обмежень щодо можливості
використання в Україні грошових
одиниць іноземних держав. Відповідно
до ст. 192 ЦК України іноземна валюта
може використовуватися в Україні у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19 лютого 1993 року
№ 15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
(далі - Декрет КМУ) операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій НБУ. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральна ліцензія) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п. 2 ст. 5
Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції незалежно від виду
валюти, яка використовується. Указані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на
банківські операції та генеральних
ліцензій встановлюється також
Положенням про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операції, затвердженим
постановою Правління НБУ від 17 липня 2001
року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, що
перераховані в цьому Положенні, є
генеральною ліцензією на здійснення
валютних операцій згідно з Декретом
КМУ.

Таким чином, Банк як фінансова
установа, отримавши в установленому
законом порядку банківську ліцензію та
відповідний письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями, який є генеральною
ліцензією на валютні операції, має
право здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ,
який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
установлені законодавством межі, то на
даний час законодавством не
встановлено межі термінів і сум
надання або одержання кредитів в
іноземній валюті.

Отже, за відсутності нормативних умов
для застосування режиму
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій достатньою правовою
підставою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність
у банку генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій,
отриманої в установленому порядку,
тобто отримання письмового дозволу НБУ
на операції, пов'язані з іноземною
валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за
наявності в банку відповідної
генеральної ліцензії (дозволу НБУ на
здійснення кредитних операцій у
валюті) не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Посилання позивачки на
несправедливість умов договору,
порушення принципу рівності сторін та
покладання на позичальника ризику
знецінення національної валюти, також
є необґрунтованими, оскільки
відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договорів та визначенні його умов з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, вимог
розумності та справедливості. Умови
кредитного договору даним принципам
відповідають.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Взявши на себе зобов'язання повернути
отриманий кредит у вигляді іноземної
валюти, позивач самостійно обрав вид
кредитування в такий спосіб.

За таких обставин суд 1 інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позову, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться лише до переоцінки доказів.

Доводи в апеляційній скарзі на те, що
зміст кредитних договорів суперечить
Закону України «Про захист прав
споживачів» не знайшли свого
підтвердження, оскільки укладаючи
даний договір, сторони з'ясували умови
договору, передбачили права та
обов'язки як кредитора, так і
позичальника, і добровільно погодились
на його укладення, крім того на момент
отримання коштів у іноземній валюті
позивачка вважала для себе це вигідним.
Зростання курсу долара США - валюти
кредиту, саме по собі не є підставою для
визнання недійсним кредитного
договору, оскільки у позичальника
існувала можливість передбачити в
момент укладання кредитного договору
зміни курсу гривні по відношенню до
долара США, виходячи з динаміки зміни
курсів валют з моменту введення в обіг
національної валюти - гривні та її
девальвації.

Згідно із п.6 ст. 11 України «Про захист
прав споживачів» позивачка мала право
протягом чотирнадцяти днів відкликати
свою згоду на укладання договору про
надання споживчого кредиту без
пояснення причин, проте не
скористалась цим правом, що свідчить
про те, що вона погоджувалась з усіма
умовами договору та не вважала їх
такими, що порушують її інтереси або є
несправедливими.

Інші доводи не являються
суттєвими і не спростовують
правильність висновків суду 1
інстанції, яким у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення не встановлено,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі наданих доказів,
тому апеляційний суд вважає, що рішення
суду є законним і обґрунтованим, і його
слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 02 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:
Кочкова Н.О.

Судді:

Григорченко Е.І.

Каратаєва Л.О.