Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/815/14-ц
Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Забродського
М.І.

суддів: Заполовського В.Й.,
Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання:
Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Левківської сільської ради
Житомирського району, ОСОБА_3 про
визнання протиправним та скасування
рішення виконкому сільської ради,
визнання недійсним державного акта

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 04 липня
2014 року,-

в с т а н о
в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
визнати протиправним і скасувати
рішення виконавчого комітету
Левківської сільської ради
Житомирського району від 19 травня 1995
року «Про передачу у приватну
власність громадян земельних ділянок»
в частині передачі ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0,25 га. для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та 0,34 га. для
ведення підсобного господарства Крім
того просила визнати недійсним
державний акт про право власності на
землю серії VI-ЖТ № 014274, виданий 07 лютого
1996 року ОСОБА_5

В обґрунтування позову зазначала, що
вона є власником будинку та надвірних
споруд по АДРЕСА_1, який успадкувала
після смерті своєї матері.

03 жовтня 2012 року позивачці стало відомо
про те, що земельні ділянки по АДРЕСА_1,
які вона вирішила приватизувати, вже
приватизовані ОСОБА_5 на підставі
рішення виконавчого комітету
Левківської сільської ради
Житомирського району від 19 травня 1995
року.

Таким чином, ОСОБА_5 були безпідставно
передані у приватну власність земельна
ділянка для обслуговування жилого
будинку та побутових приміщень у
розмірі 0,25 га. та земельна ділянка
площею 0,34 га. для ведення підсобного
господарства.

Вважає зазначене рішення сільради
незаконним та таким, що грубо порушує
вимоги чинного на час прийняття
земельного законодавства та її права
як користувача земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

Крім того, спірна земельна ділянка була
передана у приватну власність ОСОБА_5
без виготовлення земельно-кадастрової
документації, даних бюро технічної
інвентаризації, а тому виданий
державний акт ОСОБА_5 про право
власності на землю є незаконним.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 04 липня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального права, а висновки
суду не відповідають обставинам
справи.

Зазначає, що висновок суду першої
інстанції про те, що вона не довела факт
користування її матір'ю спірної
земельної ділянки є безпідставним,
оскільки згідно погосподарської книги
№7 Левківської сільської ради за 1986-1990
р.р. в особистому користуванні її
матері знаходилася спірна земельна
ділянка, яка рахувалася за
господарством по АДРЕСА_1, що також
підтвердили і сама ОСОБА_3 та
представник сільської ради.

Суд не врахував, що передача
земельної ділянки відбулася без
виготовлення земельно-кадастрової
документації і даних бюро технічної
інвентаризації.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу не обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем майна
своєї матері ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28 січня 2011 року
вона отримала у спадок житловий
будинок АДРЕСА_1

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків фізичної особи, яка померла
(спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав
та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.10 постанови від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» відповідно до статті
1225 ЦК право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі, земельну
ділянку, є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на земельну ділянку, то
спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом
успадкувала лише будинок. Документи,
які підтверджують право власності на
спірну земельну ділянку станом на 2011
рік у неї відсутні.

Крім того, судом першої інстанції
також встановлено, що спадкодавець за
життя не оформила право власності на
спірну земельну ділянку та не доведено
факту користування нею цією земельною
ділянкою.

За змістом ч.ч.1,2 ст.116, ст.118, ч.1 ст.125,
ч.1 ст. 126 ЗК України, громадяни
набувають право власності на земельну
ділянку із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування у межах їх
повноважень.

Право власності на земельну
ділянку виникає після отримання її
власником документа, що посвідчує
право власності, а саме, державного
акта.

Рішенням виконкому сільради від 19
травня 1995 року ОСОБА_5 було передано у
приватну власність безкоштовно
земельну ділянку площею 0,25 га. для
обслуговування жилого будинку та
прибудинкових споруд і земельну
ділянку площею 0,34 га. для ведення
особистого підсобного господарства.

ОСОБА_5 07 лютого 1996 року був виданий
державний акт на право власності на
землю. Після її смерті відповідачка
ОСОБА_3 на підставі рішення
Житомирського районного суду від 19
жовтня 2012 року є власником житлового
будинку та земельної ділянки 0,59 га. по
АДРЕСА_2.

Наведене свідчить про те, що
оспорюваний позивачкою державний акт
про право власності на спірну земельну
ділянку є правовстановлюючим
документом, який видано на підставі
рішень органу місцевого
самоврядування, у межах повноважень
цього органу.

Позивачкою ОСОБА_2 не доведений факт
порушення її прав на зазначену
земельну ділянку,оскільки
правовстановлючих документів на її у
неї не має. Відтак її право на
користування земельної ділянкою не
порушене, а тому висновок суду
відповідає встановленим фактичним
обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують
і на правильність його рішення не
впливають. Тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303,304,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 04 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних, і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: