Справа № 515/1662/14-ц
Провадження № 2/515/2010/14
Татарбунарський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року. Татарбунарський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого- судді Семенюк
Л.А.

при секретарі Унгурян
Т.В.

за участю прокурора
Альохіної К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Татарбунари позовну
заяву Татарбунарської районної
державної адміністрації в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Татарбунарська районна державна
адміністрація Одеської області
звернулась до суду із заявою в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавленням батьківських прав та
стягнення аліментів, посилаючись на
слідуючі обставини.

Відповідач є батьком ОСОБА_1, 2000 року
народження, однак ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків, не займається вихованням та
утриманням сина. Хлопця було вилучено
із сім'ї в листопаді 2013 року, в зв'язку з
тим, що він залишав місце постійного
проживання, пропускав заняття в школі,
жебракував. На даний час дитина
перебуває в Тарутинському центрі
соціально-психологічної реабілітації
дітей. За час перебування дитини в
державному закладі, батько лише один
раз відвідав його.

Представник служби у справах дітей
Татарбунарської районної державної
адміністрації Одеської області та
представник органу опіки та піклування
Приморської сільської ради
Татарбунарського району в судове
засідання не з'явились, направивши до
суду заяви про слухання справи у їх
відсутність, повністю підтримуючи
вимоги позову.

Прокурор підтримав вимоги позову в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надавши до суду заяву про
слухання справи у його відсутність,
позовні вимоги визнав.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.19 Конвенції про права дитини,
держави - учасниці зобов'язані вживати
усіх необхідних законодавчих та інших
заходів з метою захисту дитини від усіх
форм фізичного та психологічного
насильства, образи чи зловживань,
відсутності піклування чи недбалого і
брутального поводження або
експлуатації з боку батьків чи
будь-якої іншої особи.

Відповідно до п.9 Конвенції про права
дитини, держави-учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини. Під час будь-якого
розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті
всім заінтересованим сторонам
надається можливість брати участь у
розгляді та викладати свою точку зору.
Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини
і прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного
кодексу України мати, батько, можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15,
16 постанови від 30 березня 2007 року №3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснив судам, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують, та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав
дитини, батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Відповідно до статті 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла і кореспонденції. Органи
державної влади не можуть втручатись
у здійснення цього права, за винятком
випадків, коли втручання здійснюється
згідно із законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі
"Савіни проти України" (заява № 39948/06),
зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча
національним органам надається певна
свобода розсуду у вирішенні питань
щодо встановлення державної опіки над
дитиною, вони повинні враховувати, що
розірвання сімейних зв'язків означає
позбавлення дитини її коріння, а це
можна виправдати лише за виняткових
обставин. Отже, відповідне рішення має
підкріплюватися достатньо
переконливими і зваженими аргументами
на захист інтересів дитини, і саме
держава-відповідач повинна
переконатися в тому, що було проведено
ретельний аналіз можливих наслідків
пропонованого заходу з опіки для
батьків і дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 /а.с.4/ від 03.08.2001 року,
батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2
та ОСОБА_3.

З акту обстеження умов проживання (а.с.6)
вбачається, що ОСОБА_3 працює час від
часу по найму, без оформлення трудових
відносин. Не відвідує сина, бо той не
хоче його бачити, навіть не хоче
спілкуватися по телефону.

З копії довідки № 41 від 18.06.2014 року
(а.с.8), видно, що ОСОБА_1 перебуває у
державному закладі з 08.11.2013 року по
теперішній час. За час перебування
дитини у центрі
соціально-психологічної реабілітації
дітей служби у справах дітей
Тарутинської районної державної
адміністрації, батько ОСОБА_2
відвідував дитину один раз 11.02.2014 року.
При зустрічі, дитина була стримана та
виявила бажання залишитися у закладі.
Батько був схвильований, сказав, що не
має намірів платити аліменти та
звинувачує дитину у тому, що склалися
такі обставини. Батько не виявляє
бажання виховувати дитину та в
подальшому планує влаштувати сина до
інтернату.

З характеристики, виданої Приморською
сільською радою Татарбунарського
району Одеської області (а.с.9) видно, що
ОСОБА_2 за час проживання на території
Приморської сільської ради
зарекомендував себе з задовільної
сторони. Постійної роботи не має,
працює по найму. Спиртними напоями не
зловживає. Проживає разом з батьком -
непрацюючим пенсіонером ОСОБА_4, 1932
року народження. ОСОБА_2 не забезпечує
необхідні умови для виховання та
повноцінного розвитку дитини. На
засіданнях адмінкомісії не
розглядався, скарг на його поведінку
від односельчан не надходило.

З копії довідки № 547 від 17.06.2014 року
(а.с.11), видно, що ОСОБА_2 зареєстрований
по АДРЕСА_1 та до складу його сім'ї
входять: батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та
син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З копії довідки № 545 від 17.06.2014 року
(а.с.12), видно, що ОСОБА_2 постійної
роботи не має, працюю без оформлення
трудових відносин.

З висновку органу опіки та піклування
Татарбунарської райдержадміністрації
Одеської області /а.с.5/ вбачається, що
Татарбунарська районна державна
адміністрація, як орган опіки та
піклування, вважає доцільним позбавити
батьківських прав ОСОБА_2, відносно
дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, в судовому засіданні з
достовірністю встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач не бере участі
у вихованні дитини, не цікавиться її
здоров'ям, навчанням, не спілкується та
не підтримує зв'язків з дитиною, не
навідує її в державному закладі,
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає, не піклується про її
фізичний і духовний розвиток.

ОСОБА_2 свідомо ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню сина, що підтверджується
довідкою центра
соціально-психологічної реабілітації
дітей служби у справах дітей
Тарутинської районної державної
адміністрації (а.с.8).

На підставі викладеного, з урахуванням
всіх обставин справи, провівши
ретельний аналіз можливих наслідків
запропонованого заходу, виходячи із
інтересів дитини, приймаючи до уваги
висновок органу опіки та піклування
щодо доцільності позбавлення
батьківських прав відповідача (а.с.8),
досліджений в судовому засіданні,
заяви відповідача про визнання позову,
суд вважає можливим позбавити
батьківських прав ОСОБА_2 відносно його
сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з стягненням
з відповідача аліментів щомісячно на
утримання сина до його повноліття на
користь опікуна, прийомних батьків,
батьків-вихователів або закладу, де
буде утримуватись дитина.

При цьому, суд керується вимогами ч.2
ст.166 Сімейного Кодексу України, згідно
якої особа позбавлена батьківських
прав, не звільняється від обов'язку
щодо утримання дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських
прав суд може на вимогу позивача, або за
власною ініціативою вирішити питання
про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до вимог ст.ст.180,181
Сімейного Кодексу України ОСОБА_2
зобов'язаний утримувати свого сина до
досягнення ним повноліття, тому суд
вважає за необхідне стягнути з нього
аліменти на утримання дитини, з
урахуванням вимог ст.182 Сімейного
Кодексу України, також задовольнивши
вимоги позову у вказаній частині.

Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу
України аліменти на дітей
присуджуються за рішенням суду з дня
пред'явлення позову, тобто у даному
випадку з 02.07.2014 року.

Керуючись статтями 164, 165, 166, 180-183, 191
Сімейного кодексу України, ст. ст.15, 58,
59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Татарбунарської
районної державної адміністрації в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавленням батьківських прав та
стягнення аліментів - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина
України - позбавити батьківських прав
відносно його сина - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2
/ідентифікаційний номер НОМЕР_2/
ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь опікуна,
прийомних батьків, батьків-вихователів
або закладу, де буде утримуватись
дитина, в розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення
ОСОБА_1 повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Стягнути з ОСОБА_2 /ідентифікаційний
номер НОМЕР_2/ на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Татарбунарський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Семенюк