У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
ОСОБА_6, про визнання недійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 25 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 17 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом. Зазначав, що
53/100 частин житлового будинку у АДРЕСА_1
належало його дідові ОСОБА_7, який за
життя мав намір заповісти цю частину
будинку його братові ОСОБА_4, а тому
позивач вважав останнього власником
будинку. У жовтні 2013 року стало відомо,
що ОСОБА_4 є власником вказаної частини
житлового будинку на підставі договору
купівлі-продажу, укладеному між ним та
їх батьком ОСОБА_8, який діяв від імені
свого батька, а їх діда ОСОБА_7 по
довіреності. Посилаючись на те, що їх
батько ОСОБА_8 використав довіреність,
надану йому ОСОБА_7, після смерті
останнього, на даний час також помер,
він є спадкоємцем за законом після
смерті діда і прийняв спадщину,
оскільки проживав на день його смерті
разом із спадкодавцем, просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу 53/100
частин житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
у АДРЕСА_1 від 17 вересня 2005 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 17 червня 2014 року, позов задоволено.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу 53/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами АДРЕСА_1, укладений 17 вересня
2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4

ОСОБА_5 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що укладений договір
купівлі-продажу є недійсним, а позивач
має право на його оспорення, оскільки
ним порушені його права як спадкоємця
ОСОБА_7 за законом п'ятої черги.

Однак з такими висновками судів
погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_7, який був
власником 53/100 частин житлового будинку
в АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після його смерті спадкоємцями першої
черги за законом були два сини, в тому
числі батько позивача та відповідача -
ОСОБА_8, які спадщину після свого батька
не прийняли.

17 вересня 2005 року ОСОБА_8, діючи по
довіреності від імені покійного
ОСОБА_7, та ОСОБА_4 уклали договір
купівлі-продажу 53/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3
зазначав, що у зв'язку з неприйняттям
спадщини спадкоємцями попередніх черг
після смерті ОСОБА_7, він успадкував
спірне майно як спадкоємець за законом,
який прийняв спадщину оскільки
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, тому укладеним
договором купівлі-продажу порушено
його права.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Із інформаційної довідки (а. с. 129 зв.) із
спадкового реєстру від 19 березня 2014
року вбачається, що ОСОБА_7 18 травня 1994
року було складено заповіт, який є
чинним та не скасований, на користь
ОСОБА_4 Цей заповіт долучений до
матеріалів справи (а. с. 143).

Суди не з'ясували, чи спадкоємець за
заповітом на час відкриття спадщини
проживав разом із спадкодавцем, отже
відповідно до ст. 1268 ЦК України чи
прийняв спадщину, оскільки дані про те,
що він заявив про відмову від неї
відсутні. За таких обставин, у випадку
прийняття спадщини особою, на яку
складено заповіт, у спадкоємців за
законом, у т.ч. ОСОБА_3, не могло
виникнути права на її отримання.

При вирішенні спору суди на вказані
обставини уваги не звернули, не
врахувавши наявність заповіту, дійшли
передчасного висновку про те, що
ОСОБА_3, будучи спадкоємцем п'ятої черги
за законом, як родич спадкодавця
другого ступеня споріднення, прийняв
спадщину після смерті діда, проживаючи
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Крім того, після звільнення із служби
позивач реєструвався у спірній частині
будинку у грудні 2005 року, коли її
власником вже був ОСОБА_4 на підставі
оспорюваного договору купівлі-продажу.

Вирішення питання про початок перебігу
строку позовної давності суди цій
обставині ніякої оцінки не дали,
натомість вважали, що перебіг цього
строку почався у жовтні 2013 року, коли
ним також вирішувалось питання про
реєстрацію у будинку.

З огляду на викладене, висновок судів
про те, що договір купівлі-продажу 53/100
частин житлового будинку порушує права
позивача, як спадкоємця за законом
п'ятої черги, неможливо визнати
обґрунтованим.

Наведені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, в зв'язку
з чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 17 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук