АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/9057/14-ЦГоловуючий у 1-й
інстанції Дзюбич В.Л. Провадження №
22-ц/789/1064/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого -
Щавурської Н.Б.,

суддів -
Фащевської Н.Є., Ходоровського М.В.,

при секретарі -
Парандюк Ю.Б.,

з участю -
представника апелянта ОСОБА_1 -

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 05 червня 2014 року у справі за
поданням відділу державної виконавчої
служби Тернопільського районного
управління юстиції про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України ,-

ВСТАНОВИЛА:

Відділ державної виконавчої
служби Тернопільського районного
управління юстиції звернувся до суду
із поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
до виконання зобов'язання згідно
виконавчого листа № 2-2603, виданого
04.05.2011 року Тернопільським
міськрайонним судом про стягнення з
нього в користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання двох неповнолітніх дітей,
посилаючись на те, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість в розмірі 8500 грн.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 05.06.2014 року
подання відділу ДВС Тернопільського
райуправління юстиції задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України без вилучення
закордонного паспорта громадянина
України ОСОБА_1 до часу виконання
зобов'язань згідно виконавчого листа №
2-2603, виданого 04.05.2011 р. Тернопільським
міськрайонним судом про стягнення з
ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітніх дітей: доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частки з усіх
видів його заробітку(доходу), але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму на
одну дитину відповідного віку
щомісячно, починаючи з 15.03.2011 року щодо
доньки ОСОБА_5, та із ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо
сина ОСОБА_4 до досягнення дітьми
повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вищевказану ухвалу
та постановити нову, якою у задоволенні
подання відділу ДВС відмовити. Вважає
дану ухвалу незаконною, постановленою
з порушенням норм процесуального права
з підстав недоведеності відділом ДВС
факту ухилення з його боку від
виконання зобов'язань за рішенням суду.

У судовому засіданні
представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_2 апеляційну скаргу свого
довірителя підтримала, зіславшись на
доводи, викладені в ній.

Представник відділу ДВС
Тернопільського районного управління
юстиції, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився.
В клопотанні, надісланому на адресу
суду, просив розгляд апеляційної
скарги проводити у його відсутності

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність ухвали суду в межах доводів
апеляційної скарги, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Задовольняючи подання відділу
ДВС Тернопільського районного
управління юстиції, суд першої
інстанції виходив з наявності у ОСОБА_1
боргу по сплаті аліментів та існування
загрози невиконання зобов'язань
останнім щодо повернення боргу, і у
зв'язку з цим - наявності правових
підстав для обмеження боржника у праві
виїзду за межі України.

З таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
погодитися не може, оскільки даний
висновок не відповідає дійсним
обставинам справи, зроблений з
порушенням норм процесуального права.

Так, судом встановлено, що
04.05.2011 року Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області видано виконавчий лист № 2-2603
про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3
аліментів на утримання двох
неповнолітніх дітей (а.с.8).

24.06.2011 року державним виконавцем
відділу ДВС Тернопільського
райуправління юстиції винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа виданого 04.05.2011 року
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області про стягнення
з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітніх дітей (а.с.4).

29.05.2014 року державним
виконавцем відділу ДВС
Тернопільського райуправління юстиції
винесено постанову про арешт майна
боржника ОСОБА_1. та оголошено заборону
на його відчуження (а.с.5).

Право власності на нерухоме майно
за ОСОБА_1 не зареєстровано (а.с.6 звор.,
7).

ОСОБА_1 не має відкритих рахунків,
інформація про отриманий ним дохід в
органах ДПІ відсутня (а.с.5 на звор.).

Паспортом громадянина України
для виїзду за кордон ОСОБА_1 не
документувався (а.с.6).

Заборгованість ОСОБА_1 по
аліментах станом на 03.06.2014 року
складала 8500.22 грн. (а.с.9).

Відповідно до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу вимог ст.13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи,
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч.2 ст.10
ЦПК України наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, в контексті вищезазначених норм
права, державний виконавець повинен
був довести факт свідомого ухилення
ОСОБА_1 від виконання судового рішення,
тобто наявності у боржника реальної
можливості (майна, грошових коштів)
виконати зобов'язання, однак за
відсутності спроб зробити це з
неповажних причин.

Проте, в порушення вимог вказаної норми
закону, суд першої інстанції не не
звернув уваги на те, що юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду законом
передбачені не за наявності факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання, у зв'язку з чим дійшов
помилкового висновку, що наявність
заборгованості у боржника свідчить про
існування загрози невиконання ним
зобов'язання.

Саме по собі факт невиконання чи
неналежного (несвоєчасного) виконання
боржником зобов'язань протягом строку,
вказаного державним виконавцем в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Разом з тим, з розрахунку
заборгованості (а.с.9), наявного в
матеріалах справи, вбачається, що
починаючи з липня 2011 року по лютий 2013
року боржник ОСОБА_1 регулярно та в
повному обсязі сплачував аліменти. З
березня 2013 року сплачував аліменти
періодично (в липні та листопаді 2013
року, в червні 2014 року).

Крім цього, в ході розгляду справи
апеляційним судом встановлено, що
26.06.2014 року боржником на рахунок
стягувача ОСОБА_3 внесено у вигляді
аліментів суму в розмірі 1250 грн. (а.с.25),
а 14.08.2014 року - 1300 грн.

Також, з долученої до апеляційної
скарги копії трудової книжки ОСОБА_1
(а.с.26-27), вбачається, що з 18.12.2013 року він
звільнений з роботи за згодою сторін.

Таким чином, з врахуванням
наведеного, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність в
матеріалах справи доказів, які б
свідчили про те, що боржник ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням суду та вжиття
державним виконавцем усіх заходів для
забезпечення виконання судового
рішення..

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана
ухвала суду першої інстанції є такою,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права, а тому
відповідно до ст.312 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановленням
нової - про відмову в задоволенні
подання відділу ДВС Тернопільського
районного управління юстиції.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1
п.2, 313, 314, 315 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного
суду від 05 червня 2014 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні подання відділу Державної
виконавчої служби Тернопільського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська