Єдиний унікальний номер 341/1213/14-ц
Номер провадження 2/341/561/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року
м. Галич

Галицький районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді
Максимчина Ю.Д.

секретаря
Стець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Галич
справу за позовом ОСОБА_1 до
Височанської сільської ради про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Височанської сільської ради, просить
визнати за ним право власності в
порядку спадкування на житловий
будинок, що належав його матері, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись нате,
що звернувшись до нотаріуса, йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, оскільки на спадкове
майно відсутній правовстановлюючий
документ.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Представник Височанської сільської
ради в судове засіданні не з'явився,
однак, подав до суду заяву, в якій
просить справу розглядати за
відсутності представника сільської
ради, позовні вимоги визнає.Вивчивши
матеріали справи, дослідивши докази,
суд вважає, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла мати позивача - ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 25.10.2013р., яка залишила
заповіт, за яким житловий будинок по
АДРЕСА_1 заповіла своїй доньці ОСОБА_3
та сину ОСОБА_1. 06 травня 2014 року після
смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа
№160/2014, що підтверджується Витягом про
реєстрацію в спадковому реєстрі №37302130
від 06.05.2014р. Як вбачається із заяви №294
від 06.05.2014р., ОСОБА_4 відмовилась від
прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від спадкодавця до інших
осіб. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент смерті і не
припинилися внаслідок його смерті.

Так, статтею 1273 ЦК України, передбачено,
що спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини. А нормами статті 1275,
передбачено, що в разі відмови від
прийняття спадщини одним із
спадкоємців за заповітом, частка у
спадщині, яку він мав право прийняти,
переходить до інших спадкоємців за
заповітом і розподіляється між ними
порівну.

Згідно статті 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину.

Як вбачається із довідки №385/02-14 від
06.05.2014р., виданої державним нотаріусом
Галицької державної нотаріальної
контори Кіщук Л.І., свідоцтво про право
на спадщину на житловий будинок
АДРЕСА_1, спадкоємцю ОСОБА_1 не може бути
видано, оскільки на вказане нерухоме
майно, відсутній правовстановлюючий
документ на ім'я спадкодавця.

Відповідно до п. 3.1 роз'яснень, що
містяться у листі Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» визнання права власності
на спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку. Право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

При вирішенні спору про визнання право
власності на спадкове майно, а саме
житловий будинок АДРЕСА_1, суд
керується законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у спадкодавця на момент закінчення
будівництва будинку.

Так, судом встановлено, що згідно
Витягу з погосподарської книги 2, за
вих.№94/05/05 від 09.07.2014, виданий
виконкомом Височанської сільської
ради, за ОСОБА_2 рахувався житловий
будинок АДРЕСА_1.

Як вбачається із Свідоцтва на забудову
садиби в сільських населених пунктах
Івано-Франківської області, складеного
25.12.1979 р., реєстраційний номер 416/17,
забудівником житлового будинку
АДРЕСА_1 являється померла ОСОБА_2
Забудова дозволена виконком Галицької
районної Ради депутатів трудящих від
21.12. 1979 р. №343. Згідно акту відводу
земельної ділянки, земельна ділянка
відведена забудівникові ОСОБА_2 для
забудови садиби. В акті про закінчення
забудови індивідуальної садиби
громадянки ОСОБА_2 від 19.11.1981р.,
затвердженого рішенням виконкому
сільської ради народних депутатів від
21.11.1981р., зазначено, що забудова
закінчена в жовтні 1981р. Цим же актом
підтверджується прийняття садиби в
експлуатацію з оцінкою задовільно.

Так, змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

За змістом нормативних актів, що діяли
на момент завершення будівництва
житлового будинку АДРЕСА_1, виникнення
права власності на житлові будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Погосподарські книги, що здійснюється
в Україні з 1979 р.були особливою формою
статистичного обліку. Тобто записи у
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності.

За таких обставин, суд при вирішенні
питання щодо визнання права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування, оцінивши записи в по
господарських книгах у сукупності з
іншими доказами, з'ясувавши правовий
режим земельної ділянки, на якій
розташоване житловий будинок, що
належав ОСОБА_2, дослідивши свідоцтво
на спорудження будинку, акт про
прийняття будинку в експлуатацію,
приходить до висновку, що право
власності на спадкове майно може бути
визнано судом що узгоджується із
правовою позицією Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ викладеному у листі від 16.05.2013 №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування».

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 213-215, 256 ч.1 п.1 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_2, за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жилель АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1, право
власності на житловий будинок,
загальною площею 68 м.кв., що
розташований по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:Ю. Д. Максимчин