АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/8338/14-ц 22-ц/774/2075/К/14
Справа № 212/8338/13-ц
Головуючий в І інстанції
№22ц/774/2075/к/14
Доповідач - Соколан Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Соколан Н.О.

Суддів: - Бондар Я. М., Зубакової В.
П.

при секретарі: - Бондарі Ю. А.

За участю: позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 26 серпня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
третя особа - виконавчий комітет
Жовтневої районної у місті ради м.
Кривого Рогу в особі органу опіки та
піклування, про надання дозволу на
виїзд за межі України та оформлення
проїзних документів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася суду
із позо про надання дозволу на виїзд за
межі України та оформлення проїзних
документів. В обґрунтування вимог
зазначила що 08 жовтня 2005 року вона
уклала шлюб з відповідачем, від шлюбних
відносин в них народилась дитина - син
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Жовтневого районного суду міста
Кривого Рогу від 23 січня 2012 року шлюб
між сторонами розірвано. Відповідач по
справі уваги дитині не приділяє,
матеріальної допомоги не надає, має
заборгованість за аліментними
платежами.

Оскільки їх син страждає на хронічне
захворювання, йому необхідно постійне
лікування та оздоровлення за межами
України, але вона не може вивезти свою
малолітню дитину за межі України,
оскільки відповідач не надає їй
відповідного дозволу на це. За таких
обставин просила суд ухвалити рішення,
яким надати дозвіл на виїзд за межі
України та на оформлення проїзних
документів малолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття без
згоди та супроводу його батька ОСОБА_7
уточнивши час перебування для
відпочинку від 14 до 21 доби, для
лікування по медичним показникам в
такі країни Тайланд, Об'єднанні
Арабські Емірати, Туречинна, Болгарія,
Чорногорія, Японія, острів Кіпр, острів
Мальдіви, Німеччина, Іспанія, Англія,
США, Франція, Крим.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 26 серпня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя
особа: Виконавчий комітет Жовтневої
районної у місті Ради міста Кривого
Рогу в особі відділу органу опіки та
піклування про надання дозволу на
виїзд за межі України та оформлення
проїзних документів - задоволено.

Надано дозвіл на виїзд за межі України
та на оформлення проїзних документів
малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
його повноліття до Тайланду,
Об'єднанних Арабських Еміратів,
Туречинни, Болгарії, Чорногорії Японії,
острову Кіпр, острову Мальдіви,
Німеччини, Іспанії, Англії, США,
Франції, Крим без згоди та супроводу
його батька ОСОБА_7 на відпочинок від 14
до 21 доби, для лікування по медичним
показникам.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_7
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом усіх обставин справи; суд не
прийняв до уваги ті обставини, що
позивач зловмисно не надає відповідачу
можливості спілкуватися з дитиною,
фактично не зверталася особисто до
відповідача із проханням про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон;
рішення суду базується на припущеннях,
оскільки позивачем не надані належні
докази необхідності лікування дитини.
Крім того, судом порушені норми
процесуального права, оскільки судом у
рішення надано не разовий, а загальний
дозвіл виїзду неповнолітньої дитини, а
позивач не уточнила, у яку саме країну
та на який проміжок часу вона бажає
виїхати з дитиною.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

При вирішенні спору, судом першої
інстанції встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
08.10. 2005 року по 23.01. 2012 року. Шлюб
розірвано на підставі рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу. Від шлюбу сторони мають
малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який згідно листа Комунального
Закладу «Криворізький
Психоневрологічний диспансер» (а.с. 7)
страждає психічним розладом у вигляді
розладу особистості і поведінки
внаслідок епілепсії.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ставила питання про надання
згоди відповідача на лікування та
оздоровлення малолітнього сина за
кордоном, однак з його пояснень в
судовому засіданні 26.08.2014 року (а.с. 85)
вбачається, що відповідач заперечував
проти виїзду дитини за кордон,
оскільки вважав, що позивач має намір
вивезти дитину на постійне місце
проживання за межі України. На думку
колегії суддів факт відмови в наданні
згоди на тимчасові поїздки за кордон
підтверджується вищевикладеним.

Судом першої інстанції встановлено, що
метою виїзду дитини за кордон є його
оздоровлення.

Отже батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини, а обмеження тимчасового виїзду
дитини за кордон та вільному її
пересуванні, колегія суддів вважає
порушення законних прав та інтересів
неповнолітньої дитини, передбачених
законом.

А відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про необхідність дачі
згоди на виїзд малолітньої дитини за
кордон, оскільки будь-яких обставин,
які б могли стверджувати, що такий
виїзд буде здійснено всупереч
інтересам дитини, не встановлено.

В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону
дитинства» закріплено, що батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Конвенцією про права дитини (ст. 18)
проголошено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними. Одним із питань, яке має
вирішуватися за взаємною згодою
батьків дитини, є реалізація права
дитини на свободу пересування.

Згідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57
«Про затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», встановлено, що виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення передбачено, що оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Отже, позивач вправі звернутися в суд
із позовом про надання дозволу на виїзд
неповнолітнього за кордон, так як
батько відмовився в наданні такої
згоди.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що ухвалюючи рішення по справі,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог у повному обсязі,
оскільки в порушення вимог ст.ст. 212-214
ЦПК України не з!ясував та не зазначив у
рішенні терміну вивезення дитини за
кордон та раїну, до якої дозволяється
виїзд дитини без згоди батька, не
врахував, що надання згоди за рішенням
суду дозволу на майбутнє на виїзди
дитини без згоди батька за кордон
суперечить нормам матеріального права,
які визначають рівність прав та
обов'язків батьків відносно виховання
дитини та фактично можуть позбавити
батька дитини брати участь у вихованні
та спілкуванні з сином. Крім того, суд
надав позивачу дозвіл на тимчасові
виїзди за кордон, без дозволу батька до
його повноліття, що суперечить нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Враховуючи вимоги чинного
законодавства, згідно якого
багаторазове вивезення дитини за
кордон в різні держави до повноліття
дитини без надання згоди батька не
передбачено, а тому колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в цій частині слід змінити,
вказавши відповідний часовий проміжок
перебування дитини у державі
Туреччина, куди, згідно довідки
туристичної агенції наданої судове
засідання апеляційної інстанції
позивачем, мають виїхати позивач з
малолітньою дитиною з 02.10. 2014 року на 10
діб.

З позовної заяви вбачається, що позивач
просила надати дозвіл для виготовлення
необхідних документів, які потрібні
для виїзду дитини. А отже, слід надати
дозвіл для виготовлення проїзного
документа.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
також обставини, що сторони
перебувають в неприязних відносинах,
відповідач має заборгованість щодо
сплати аліментів, однак бажає приймати
участь у вихованні своєї дитини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судом
першої інстанції правильно визначено
судовий збір, а тому в цій частині
рішення слід залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції змінні із-за
порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303,307, ч.1 п.4 ст. 309, 313-314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2014
року змінити та надати дозвіл ОСОБА_5 на
тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері до
держави Туреччина на строк з 02 жовтня
2014 року до 13 жовтня 2014 року без дозволу
(згоди) батька дитини ОСОБА_7 для
оздоровлення.

Надати ОСОБА_5 дозвіл на оформлення
документів для тимчасового виїзду
малолітнього ОСОБА_8 у супроводі
матері до держави Туреччина на строк з
02 жовтня 2014 року до 13 жовтня 2014 року без
дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_7.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: