Номер провадження: 22-ц/785/4823/14
Головуючий у першій інстанції Маломуж
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І.,
суддів Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі судового засідання
Сілукова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання
договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

До Київського районного суду м. Одеси
звернувся ОСОБА_2 з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання
договору поруки припиненим за мотивами
збільшення обсягу відповідальності
без згоди поручителя. Крім того, просив
поновити строк позовної даності (а.с.
2-6).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20 березня 2014 року було
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про
визнання договору поруки припиненим
(а.с. 133-144).

28.03.2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 20 березня 2014 року. В
обґрунтування апеляційної скарги
посилався на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, на
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, на невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
саме посилався на те, що в матеріалах
справи відсутні будь-які докази, що
відповідач проінформував апелянта
належним чином про підвищення
процентної ставки, а тому не можна
вважати пропущеним строк позовної
давності. Крім того, відбулось
збільшення відповідальності
поручителя через збільшення
процентної ставки відповідачем
Публічним акціонерним товариством
«Укрсоцбанк» та другим відповідачем -
позичальником ОСОБА_4 без узгодження з
поручителем, а судом першої інстанції
не була застосована ст. 559 ЦК України
(а.с.145-149).

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
представник відповідача Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував.

На перевірку доводів апеляційної
скарги апеляційним судом Одеської
області було витребувано для огляду
справу з Дніпровського районного суду
м. Києва (справа №2604/5076/2012, провадження
2/2604/2286/2012) по заяві ОСОБА_2 про
скасування рішення постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 21 жовтня 2009
року; справу з постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків за позовом АКБ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості. Крім того, до
матеріалів справи було приєднано копії
засвідчених матеріалів з кредитної
справи, які на думку представника
відповідача свідчили про обізнаність
позивача про збільшення процентної
ставки, тобто про пропуск позовної
давності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, оглянувши
витребувані матеріали, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову виходячи з
наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов`язковою підставою
для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі та
відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
згідно з п.1.1. договору поруки
поручитель зобов'язується перед
кредитором у повному обсязі солідарно
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій у
розмірі та у випадках, передбачених
Генеральним договором про здійсненні
кредитування №665/077 від 28.01.2008 року, з
урахуванням всіх додаткових угод до
нього, відповідно укладання
Додаткової угоди до Додаткової угоди,
якої було збільшено проценту ставку не
могло призвести до збільшення обсягу
відповідальності (а.с.138). При цьому суд
першої інстанції констатував пропуск
строку позовної давності на звернення
до суду позивачем (а.с.139).

Проте з таким тлумаченням укладених
сторонами договорів, застосуванням
норм матеріального та процесуального
права колегія суддів погодитись не
може виходячи з наступного.

Як роз'яснив Верховний суд України в п.
11 Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» N 14 від 18.12.2009 р.
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього. Таким
чином, підставою для відмови в
задоволенні позову,строк позовної
давності може бути лише у випадку коли
йдеться про відсутність інших правових
підстав для задоволення позову. Суд
першої інстанції відмовив в
задоволенні позову виходячи з двох
підстав - як по суті, так і в зв'язку з
пропуском строку позовної давності.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що в
справі, яка розглядається, маються
підстави для задоволення заявленого
позову.

З матеріалів справи вбачається, що 28
січня 2008 року Акціонерно - Комерційний
банк соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 (позичальник)
уклали Генеральний договір про
здійснення кредитування №665/077 (а.с.7). 28
січня 2008 року (тобто в той же день)
Акціонерно - Комерційний банк
соціального розвитку « Укрсоцбанк» та
ОСОБА_4 (позичальник) уклали Додаткову
угоду №665/077 - 1/302 до Генерального
договору про здійснення кредитування
№665/077, відповідно до п.1 цієї угоди
кредитор надає позичальнику кредит у
формі разового кредиту в сумі 297 000,00
доларів США зі сплатою за користування
кредитом процентів у розмірі 13,5
процентів річних (а.с.7-17). Договір та
додаткова угода підписани банком та
позичальником (а.с. 13), тобто
кваліфікуються як двосторонні
договори.

В забезпечення виконання Генерального
договору про здійснення кредитування
№665/077 від 28.01.2008 року, між Акціонерно -
Комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2
(поручитель), ОСОБА_4 (позичальник) було
укладено Договір поруки №06-09/99 від 28
січня 2008 року ( в той же день) (а.с.14-16).
Договір поруки підписано трьома
сторонами (а.с. 16), тобто кваліфікується
як трьохсторонній договір, в тому числі
самі учасниками спірних відносин (а.с. 8,
п.2.1.2 Генерального договору про
здійснення кредитування №665/077).

03.10.08 р. Акціонерно-Комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_4 (позичальник) уклали додаткову
угоду №1 від 03.10.2008 року до Додаткової
угоди №665/077 - 1/302 від 28.01.2008 року до
Генерального договору про здійснення
кредитування №665/077 від 28.01.2008 року, якою
виклали п. 1 Договору в новій редакції
збільшивши розмір відсоткової ставки
починаючи з 21.10.2008 року до 14,5% процентів
річних (раніше чинна ставка складала 13,5
%) (а.с.20). Додаткова угода була
підписана двома сторонами - кредитором
та позичальником (а.с.20).

Відповідно до п.1.1 ст.1 Договору поруки
№06-09/99 від 28 січня 2008 року - поручитель
зобов'язується перед кредитором у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
Генеральним договором про здійснення
кредитування №665/077 від 28.01.2008 року, з
врахуванням всіх додаткових угод до
нього (а.с.14). При цьому згідно з п. 3.3.1.
цього ж договору кредитор зобов'язаний
до моменту виконання забезпеченого
порукою зобов'язання не змінювати умов
Договору кредиту без попереднього
письмового погодження поручителя
(а.с.15). Письмова згода поручителя на
збільшення процентної ставки в
матеріалах справи відсутня. При цьому
виходячи зі змісту договору поруки
зокрема, п.п. 3.3.1 та 6.1. слід розрізняти
погодження («согласования, т.е.
получение согласия» - рос.) та
повідомлення («уведомление» - рос.).
Тобто збільшення процентної ставки,
яке є збільшенням розміру
відповідальності поручителя
(наприклад, постанова Верховного суду
України від 25.09.2013 р., яка згідно зі ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів, а.с. 187) вимагають узгодження
(наявності згоди), а не повідомлення.
При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, що тлумачення укладеного
договору поруки в частині п. 1.1. щодо
майбутньої згоди поручителя на
потенційну зміну умов поруки не
відповідає змісту та сенсу вказаного
пункту, не узгоджується з іншим умовам
договору, а також структурі договірних
зв'язків, які виникли між сторонами.
Так, якщо сторони обумовлюють основні
умови кредитування у вигляді
додаткової угоди, яка укладається
одночасно з генеральним (договором), то
можна вважати, що поручитель за
трьохстороннім договором поруки, який
укладається одночасно з генеральним
договором буде обізнаний, щодо умов
додаткової угоди, яка укладається
одночасно з основним договором. При
цьому перелік умов, які визначаються
додатковою угодою визначається
виключено генеральним договором, не
може змінюватись самої додатковою
угодою. Сторони обумовили п. 4
генерального договору що сума, мета,
строк кредиту, розмір процентної
ставки, порядок погашення кредиту та
спосіб надання кредиту визначаються
додатковими угодами, що укладаються
між сторонами, та не повинні суперечити
загальним та гранічним умовам, що
визначені цим договором (п.4, а.с. 7).
Пунктом 1.2 генерального договору (а.с. 7)
встановлене лише обмеження суми
кредиту. Укладання додаткової угоди
до додаткової угоди як підстави для
зміни істотної умови договору, в тому
числі тристороннього договору поруки
не передбачено.

Тому висновок суду першої інстанції, що
твердження позивача, що зміна
процентної ставки відбулася шляхом
укладення Додаткової угоди до
Додаткової угоди, а дозвіл надавався на
врахування всіх додаткових угод є
невірним, а додаткова угода до
додаткової угоди є різновидом
додаткових угод не враховує структуру
договірних зв'язків та способу
узгодження суттєвих умов, які три
сторони узгодили в момент укладення
первинних договорів. Колегія суддів
звертає увагу на те, що укладення
додаткової угоди №1 від 03.10.2008 року до
Додаткової угоди №665/077 - 1/302 від 28.01.2008
року до Генерального договору про
здійснення кредитування №665
відбулось 03.10.08 р. між
Акціонерно-Комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
другим відповідачем ОСОБА_4
(позичальник). Тобто про обізнаність
поручителя, а тем більше його згоду, в
контексті п. 3.3.1. кредитного договору
(а.с.15)., доказів суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до п.4 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 10-1393/0/4-12 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 27.09.2012 р.
збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Відповідно до п.3.3.1 Договору поруки
кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови договору
кредиту. Виходячи з договірних умов
існуючих між сторонами спірних
правовідносин та порядку узгодження
змін до кредитного договору, які
встановлені генеральним договором (п.п.
3.11.1-3.11.2, а.с. 9), слід зробити висновок, що
погодження (в контексті п. 3.3.1 договору
поруки, а.с. 15) передбачають укладання
окремого документу за участю
поручителя, або його письмову згоду,
або візування поручителем змін до
додаткового договору та/або отримання
письмової згоди з такими змінами та/або
шляхом обміну листами, факсимільними
повідомленнями та/або укладення за
участі поручителя додаткової угоди до
додаткової угоди, тобто будь-яка
об'єктивна форма вираження внутрішньої
волі, яка дозволяє зробити висновок про
його обізнаність про збільшення
відсоткової ставки та згоду на це. При
цьому в матеріалах справи наявна лише
копія повідомлення про збільшення
процентної ставки на адресу другого
відповідача (а.с. 35).

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» відповідно
до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

В справі, яка розглядається з договорів
укладених між сторонами, зокрема
договору поруки не вбачається
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
узгодження (не повідомлення)
поручителя та укладення окремої угоди.

З огляду на наведене, судова колегія
приходить до висновку, що має місце
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, згоду на яке останнім
надано не було, що в силу приписів ч.1
ст. 559 ЦК України є безумовною підставою
припинення поруки.

Щодо строків позовної давності, заяви
позивача про її застосування, а також
заяви позивача про її поновлення, то
колегія суддів зауважує наступне.

Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України). За змістом цієї норми
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.
Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Зазначаючи про пропуск строку позовної
давності суд першої інстанції дійшов
висновку, що заява позивача про
поновлення строку позовної давності з
поважних причин та твердження про те,
що до нього від банку не надходило
листів з приводу інформації про
укладення Додаткової угоди до
Додаткової угоди, не відповідають
дійсності, так як 14 січня 2009 року
№19-3-07/96-131 позивачу було надіслано
лист-повідомлення про прострочення
заборгованості за Договором кредиту, а
21.08.2009 року вих.№ 12.4.1-09/85-310 (докази
отримання даної позовної заяви наявні
в матеріалах цивільної справи - лист
повідомлення про отримання особисто
ОСОБА_4 18.09.2009 року). Позивачу було
направлено позовну заяву про стягнення
заборгованості з додатками, в якій
міститься інформація про укладення
вищевказаної угоди (а.с.46). Але з таким
висновком суду першої інстанції
погодитися неможна оскільки в
матеріалах справи є лише копія листа -
повідомлення (а.с.46), але немає доказів
вручення цього листа апелянту, а щодо
отримання апелянтом копії позовної
заяви про стягнення заборгованості з
додатками, то в матеріалах справи є
копія поштового повідомлення (а.с.47) на
якому відсутній особистий підпис
апелянта. Крім того у листі -
повідомлені немає жодного посилання на
додаткову угоду №1 від 03.10.2008 року до
додаткової угоди №665/077-1/302 від 28.01.2008
року до Генерального договору про
здійснення кредитування №665/077 від
28.01.2008 року та на змінення і підвищення
процентної ставки. Так само, з
документів доданих до апеляційної
скарги вбачається, що апелянт дізнався
про порушення свого права у грудні 2011
року після того як звертався до Другого
Київського відділу державної
виконавчої служби ОМУЮ, до
Третейського суду, до суду з позовом
про зняття арешту (а.с.170, 171, 172, 173).
Колегія судді також оглянула справу, що
надійшла з Дніпровського районного
суду м. Києва (справа №2604/5076/2012,
провадження 2/2604/2286/2012) по заяві ОСОБА_2
про скасування рішення постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 21
жовтня 2009 року, з якої вбачається, що
позивач по справі не був обізнаний про
час та місце проведення слухання
справи в третейському суді, та про
наявність рішення йому стало відомо
під час ознайомлення з матеріалами
справи в третейському суді 26 грудня 2011
року (а.с. 4). При цьому листом від 14.08.14
р. за вих. № 6191 Постійно діючий
третейський суд при асоціації
українських банків надіслав частину
матеріалів справи, в яких відсутні
докази повідомлення поручителя про час
та місце проведення засідання, а є лише
незасвідчена ксерокопія реєстру
відправки, яка не може рахуватись
доказом вручення виклику та/або
повідомлення позивача. В матеріалах
справи наявна лише ксерокопія
повідомлення про заборгованість
позивача як поручителя (без посилання
на додаткову угоду к додатковій угоді)
(а.с. 46-47), таким чином пояснення
позивача щодо часу коли йому стало
відомо про порушення його прав (а.с.
163-172) не спростовані представником
відповідача, а датою з якої слід
відраховувати строк позовної давності
на звернення до суду з позовом слід
відраховувати з 23.12.11 р. (а.с. 171). Позовна
заява була подана 25.04.2013 року,
відповідно позивачем - апелянтом не
було пропущено строк позовної
давності, а тому поновлювати його не
має необхідності.

Оскільки, судом першої інстанції була
невірно дана оцінка зібраним по справі
доказам та невірно встановлені
фактичні обставини справи та невірно
застосовані норми матеріального права,
в зв'язку з цим помилково відмовлено в
задоволенні позовних вимог, то колегія
суддів на підставі п.п. 3,4 ч. 2 ст. 309 ЦПК
України скасовує рішення суду першої
інстанції та задовольняє заявлені
позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
20 березня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_4 про визнання договору поруки
припиненим - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 березня 2014 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_4 про визнання договору поруки
припиненим задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки №
06-09/99 від 28.01.08 року укладений між ОСОБА_2
та Акціонерно-Комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» з
3.10.08 року.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе