Справа № 203/2841/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача -
Литвиненко О.Л.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа -
Державна іпотечна установа, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2013 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач через свого
представника із вищезазначеним
позовом, за наслідками розгляду якого
судом 13 червня 2013 року ухвалено заочне
рішення про часткове задоволення
позовних вимог позивача (а.с.1, 87-91).

Ухвалою суду від 19 травня 2014 року
вказане заочне рішення за заявою
відповідача скасовано Кіровським
районним судом м. Дніпропетровська, а
справу призначено до судового розгляду
(а.с.199).

В обґрунтування свого позову позивач
послався на те, що 28 грудня 2007 року між
сторонами у справі було укладено
договір про іпотечний кредит
№DNK0G0, за умовами якого відповідач
отримав кредит в розмірі 189375 гривень,
зобов'язавшись його повернути не
пізніше 28 грудня 2032 року зі сплатою 15%
річних за користування кредитом та
інших обов'язкових платежів. Виконання
позичальником його кредитних
зобов'язань в повному обсязі
забезпечено договором іпотеки
№DNK0G0 від 28 грудня 2007 року,
предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.
Посилаючись на те, що відповідач не
виконує свої договірні зобов'язання за
кредитним договором, позивач просив
суд звернути стягнення на предмет
іпотеки шляхом його продажу позивачем
з укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
проведенням дій щодо корегування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення позивачем всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки. Крім того,
посилаючись на те, що згідно з умовами
договору іпотеки реєстрація
відповідачем інших осіб за адресою
іпотечного майна можлива лише за
згодою позивача, останній просив суд
виселити відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі, яка є предметом іпотеки, зі
зняттям з реєстраційного обліку у
відповідному територіальному органі
ДМС України. Також позивач просив суд
покласти на відповідача судові витрати
у справі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
наполягала на їх задоволенні в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні просила суд відмовити у
задоволенні позову з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
пославшись на те, що внаслідок
відступлення права вимоги за договором
про іпотечний кредит позивач втратив
право вимагати від відповідача
повернення богу за кредитним договором
та звертати стягнення на предмет
іпотеки, нарахував підвищені відсотки
на прострочену заборгованість без
достатньої правової підстави, порушив
вимоги законодавства при здійсненні
повідомлення позичальника про його
борг за кредитним договором, пропустив
строки позовної давності щодо частини
вимог та пені (а.с.191-194).

Третя особа - Державна іпотечна
установа, залучена до участі у справі
ухвалою суду, постановленою без виходу
до нарадчої кімнати, в судове засідання
не з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. При цьому на запит суду
вказана третя особа повідомила, що за
наслідками укладеного з позивачем
договору відступлення права вимоги від
23 березня 2008 року саме Державна
іпотечна установа на теперішній час є
кредитором відповідача та
іпотекодержателем майна, на яке
позивач просить звернути стягнення
(а.с.181).

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 28 грудня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», як кредитодавцем,
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем, як позичальником, було
укладено договір про іпотечний кредит
№DNK0G0, за умовами якого
позичальник отримав кредит в розмірі
189375 гривень, зобов'язавшись його
повернути не пізніше 28 грудня 2032 року
ануїтетними платежами, сплатити 15%
річних за користування кредитом, а
також інші обов'язкові платежі
відповідно до умов договору. При
порушенні позичальником строків та
порядку погашення кредиту, він
зобов'язався сплатити кредитодавцю
пеню в розмірі 0,15 від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожен день прострочення.
Також договором, а саме п.5.2.4,
передбачено право кредитора вимагати
дострокове повернення кредиту, сплату
процентів за користування кредитом та
інших платежів за договором у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником будь-яких зобов'язань за
договором про іпотечний кредит, в тому
числі у випадку прострочення сплати
чергового платежу за кредитом та
процентів за користування кредитом
понад 2-х місяців (а.с.20-30, 39-43).

Виконання позичальником своїх
договірних зобов'язань із повернення
кредиту забезпечено в повному обсязі
договором іпотеки №DNK0G0 від 28
грудня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», як іпотекодержателем,
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем, як іпотекодавцем.
Предметом зазначеного іпотечного
договору є належна відповідачу на
праві власності квартира АДРЕСА_1
(а.с.31-36, 39-43).

Пунктом 4.1 вказаного договору іпотеки
передбачено, що іпотекодержатель
набуває право на задоволення своїх
вимог за рахунок предмета іпотеки
зокрема у випадку, передбаченому п.5.2.4
договору про іпотечний кредит, тобто у
випадку невиконання позичальником
вимоги про дострокове повернення
кредиту (а.с.22, 33).

Як встановлено судом з матеріалів
справи та не спростовувалось сторонами
під час її розгляду, відповідач
тривалий час не виконує належним чином
взяті на себе кредитні зобов'язання,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, повернення якої
кредитодавець має право вимагати від
позичальника зокрема в порядку
дострокового повернення кредиту та
плати за нього. На теперішній час
заборгованість за кредитом
відповідачем не погашена та нарахована
позивачем станом на 20 лютого 2013 року в
розмірі 212401,04 гривень, з яких 185860,6
гривень - заборгованість за тілом
кредиту, 7139,15 гривень - заборгованість
за процентами за користування
кредитом, 92,1 гривень - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, 19309,19 гривень - штраф
(а.с.7-19, 66-85).

Крім того, під час розгляду справи
судом встановлено, що 21 березня 2008 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач, та
Державною іпотечною установою
укладено договір відступлення права
вимоги №484/08, за яким вказане
товариство (банк) відступило, а
іпотечна установа прийняла всі належні
першому права
кредитора/іпотекодержателя за низкою
договорів, зокрема за вказаним вище
договором про іпотечний кредит
№DNK0G0 від 28 грудня 2007 року та
договором іпотеки №DNK0G0 від 28
грудня 2007 року (а.с.181-189).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень
вищезазначених договорів,
врегульовані нормами ЦК України,
Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір, який є обов'язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є кредитний договір, який
обов'язково укладається в письмові
формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також
іпотечний договір, який має бути
нотаріально посвідченим (ст.ст.3, 18
Закону України «Про іпотеку»).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За змістом ст.ст.546, 547, 573 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись заставою, якою також
може бути забезпечена вимога, яка може
виникнути в майбутньому. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. При цьому
відповідно до ст.575 ЦК України
різновидом застави є іпотека.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Нормою ст.ст.3, 18 Закону України «Про
іпотеку», ст.574 в контексті ст.575 ЦК
України передбачено, що іпотека як
форма застави виникає і на підставі
договору. Взаємні права і обов'язки
іпотекодавця та іпотекодержателя за
іпотечним договором виникають з
моменту його нотаріального
посвідчення, що також передбачено і
ст.ст.577, 585 ЦК України.

Згідно ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється в тому
числі і на підставі рішення суду.
Аналогічні положення містяться у
нормах ст.ст.589, 590 ЦК України.

За змістом ст.ст.512-514, 516 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
правонаступництвом. Правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові. До
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсягах і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні
обставини в контексті викладених норм
чинного законодавства, суд приходить
до висновку, що в судовому засіданні
знайшов підтвердження факт укладення
договору про іпотечний кредит
№DNK0G0 від 28 грудня 2007 року та
договору іпотеки №DNK0G0 від 28
грудня 2007 року у відповідності до вимог
чинного законодавства, а також
встановлено факт невиконання
відповідачем, на відміну від кредитора,
своїх договірних зобов'язань за
вказаним кредитним договором, що
зумовлює виникнення у
кредитора/іпотекодержателя права на
звернення стягнення на предмет іпотеки
- АДРЕСА_1. Разом з тим, судом
встановлений факт укладення 21 березня
2008 року, тобто ще до звернення позивача
до суду із даним позовом, Договору
відступлення права вимоги №484/08, за
яким ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач,
відступило на користь Державної
іпотечною установи свої права
кредитора та іпотекодержателя в тому
числі за зазначеними вище двома
договорами, укладеними з відповідачем.
Державна іпотечна установа, в свою
чергу, такі права прийняла, набувши тим
самим правовий статус кредитора та
іпотекодержателя за згаданими двома
договорами по відношенню до
відповідача у справі, а відтак і
виключне право на ініціювання із
дотриманням вимог законодавства
звернення стягнення на предмет іпотеки
за цими договорами в рахунок погашення
кредитної заборгованості відповідача.
За таких обставин, приймаючи до уваги,
що Державна іпотечна установа має
процесуальний статус третьої особи у
даній справі, самостійні позовні
вимоги щодо предмету спору не
пред'явила, а позивачем у справі є ПАТ
КБ «ПриватБанк», який фактично втратив
права кредитора та іпотекодержателя за
договором про іпотечний кредит
№DNK0G0 від 28 грудня 2007 року та
договором іпотеки №DNK0G0 від 28
грудня 2007 року, однак свої позовні
вимоги підтримав та просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки
на свою користь, суд приходить до
висновку про безпідставність таких
позовних вимог та неможливість їх
задоволення.

Не підлягає задоволенню і решта
позовних вимог позивача - про виселення
та зняття з реєстрації, оскільки такі
вимоги є похідними та ґрунтуються
виключно на задоволенні позовної
вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у задоволенні якої, як
зазначено вище, судом відмовлено.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, судові витрати,
понесені позивачем при зверненні до
суду із даним позовом та в ході його
розгляду, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.11, 15, 16, 512-514, 516, 525, 546, 547, 573-575, 577, 585,
610, 611, 629, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.1, 3, 18, 33
Закону України «Про іпотеку», ст.ст.10, 11,
57-60, 64, 169, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк» у
задоволенні позову до ОСОБА_3, третя
особа - Державна іпотечна установа, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур