Справа № 729/497/14
07 серпня 2014 р. Бобровицький районний
суд Чернігівської області в складі :
головуючої судді Булиги
розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Бобровиці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та повернення сплачених
Позивач в своїй позовній заяві
просить визнати недійсним договір
купівлі - продажу торгового павільйону
і стягнути з відповідача збитки за
гривень, вказавши, що в лютому місяці 2013
року вона домовилась з відповідачкою
ОСОБА_2 про придбання в неї павільйону,
який знаходиться на території
Центрального ринку м.Бобровиця.
Позивач сплатила відповідачці за
передала ключі від павільйону і
зобов»язалася виконати всі істотні
умови договору. Але відповідач ОСОБА_2
не виконала умов договору, а саме усної
домовленості про посвідчення договору
нотаріально та передачі технічної
документації на павільйон, крім того
ввела в оману позивача щодо технічного
стану павільйону, який, як виявилося
після його придбання, знаходиться в
незадовільному стані. Позивач вказує,
що під час купівлі павільйону вона не
мала можливості ознайомитися з його
технічним станом, оскільки він був
заставлений з двох боків іншими
павільйонами і разом з тим через свій
похилий вік позивач фізично не мала
можливості оглянути павільйон. Тому
вона змушена звертатись до суду для
захисту своїх прав та просить суд
визнати недійсним правочин
купівлі-продажу торгового павільйону,
стягнути з відповідача збитки за
договором купівлі - продажу та судові
Позивач та її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та
пояснили, що дійсно позивач купила у
відповідача ОСОБА_2 торговий павільйон
на території Центрального ринку
зобов»язалася передати їй всю технічну
документацію на павільйон. Під час
експлуатації павільйону в
березні-квітні 2013 року позивач виявила,
що стіни павільйону протікають, але не
зверталася до продавця (відповідача) з
вимогою щодо усунення недоліків
проданої речі або розірвання договору
купівлі-продажу. Представник позивача
вважає, що відповідач ОСОБА_2 повинна
була передати технічні документи на
павільйон, але не зробила цього до
даного часу, що позбавляє можливості
його довірительки вільно
розпоряджатися павільйоном. Крім того
позивач також вказує на те, що
відповідач ввела її в оману щодо
технічного стану павільйону, який, як
виявилося після його придбання,
знаходиться в незадовільному стані.
Позивач вказує, що під час купівлі
павільйону вона не мала можливості
повністю оглянути павільйон, оскільки
він був заставлений з двох сторін
іншими павільйонами, і крім того через
свій похилий вік позивач фізично не
мала можливості здійснити повний його
огляд. Тому, в зв»язку з викладеними
обставинами, позивач та її представник
вважають, що відповідач не виконала
умов договору щодо предачі документів
на павільйон, ухиляється від
письмового укладення та нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
павільйону та ввела в оману позивача
щодо технічного стану павільйону і
тому такий договір повинен бути
визнаний недійсним та кошти отримані
за ним повернуті позивачеві.
Відповідач та її представник ОСОБА_4
в судовому засіданні позов не визнали
та пояснили, що за розпискою від 24
лютого 2013 року позивач та відповідач
дійшли згоди щодо продажу павільйону,
що розташований на території
Центрального ринку м.Бобровиця за 119
тис. гривень. Станом на 27.02.2013 року
дійсно відповідач отримала від
позивача частину коштів за павільйон в
це розписку та передала позивачеві
ключі від павільйону. При купівлі
павільйону відповідач ніяким чином не
перешкоджала його огляду позивачем і
остання мала реальну можливість
оглянути павільйон з допомогою інших
осіб. Також відповідач вказала, що
позивач не наполягала на передачі
будь-яких документів на павільйон та
використовує павільйон вже тривалий
час для провадження торговельної
діяльності і претензій щодо його
технічного стану вона не пред»являла.
Позивач не наполягала і на
нотаріальному посвідченні договору
Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_5 пояснив, що він 24 лютого
2013 року був присутній при укладенні
договору купівлі-продажу павільйону,
належного відповідачу ОСОБА_2, який
знаходиться на території Центрального
ринку м.Бобровиця. Договір
купівлі-продажу павільйону був
укладений у формі письмової розписки
між продавцем ОСОБА_2 та покупцем
ОСОБА_1, згідно якої сторони домовилися
про ціну павільйону в сумі 119 000
гривень. Позивач оглядала павільйон і
ніяких претензій щодо його неналежного
технічного стану не висловлювала і не
вимагала від відповідача ніяких
документів та подальшого
нотаріального посвідчення договору
Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню із наступних підстав.
За ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов»язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов»язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України,
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства (ч.1 ст.627 ЦК України).
В правових позиціях Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначено, що істотними умовами
договору купівлі-продажу є умови про
предмет та ціну. Покупець зобов»язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.
Як встановлено в судовому засіданні
та що підтвердили в судовому засіданні
сторони, 24 лютого 2013 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 дійшли згоди про продаж ОСОБА_1
торгівельного контейнера-павільйону,
який знаходиться на території
Центрального ринку м.Бобровиця за
ціною 119000 гривень, що було затверджено
Отже, сторони відповідно до ст.207 ЦК
України, вчинили правочин
купівлі-продажу у письмовій формі і на
спростування тверджень позивача, про
відсутність письмового договору,
відповідач надала до суду укладений у
простій письмовій формі договір між
сторонами від 24.02.2013 року, згідно якого
позивач ОСОБА_1 придбала павільйон у
відповідача за 119 тисяч гривень та
зобов»язалась віддати решту коштів за
павільйон не пізніш 25 березня 2013 року.
27.02.2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1
магазину (павільйону), про що було
Згідно норми статті 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. На вимогу фізичної або
юридичної особи будь-який правочин за
її участю може бути нотаріально
посвідчений (ч.4 ст.209 ЦК України).
Мала архітектурна форма (МАФ) не є
нерухомістю і законом не вимагається
обов'язкове нотаріальне посвідчення та
державна реєстрація договору
відчуження чи оренди МАФ, відсутня
необхідність його реєстрації в БТІ.
В судовому засіданні також
встановлено, що позивач протягом
досить тривалого часу, з березня 2013
року, користувалась придбаним
павільйоном та не нарікала на недоліки
в його технічному стані, а тільки при
зверненні ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та стягнення боргу за
договором купівлі-продажу, у неї
виникли претензії до продавця щодо
В силу ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Посилання позивача на відмову
відповідача щодо передачі їй
документів на павільйон не може бути
взято судом до уваги, оскільки в
договорі така умова відсутня, а позивач
в судовому засіданні не вказала та не
довела, які саме документи повинна була
і зобов»язувалася в усній формі
передати їй відповідач.
Також, посилання позивача на норму
ст. 230 ЦК України, яка встановлює
правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману, не підтверджено
ніякими належними доказами, оскільки
як встановлено в судовому засіданні
поясненнями сторін, показами свідка,
позивач мала реальну можливість
оглянути об»єкт купівлі (павільйон) і
відповідач не перешкоджала їй в цьому
та ніякими діями навмисно не вводила в
оману покупця щодо стану павільйону.
В пункті 20 Постанови ПВСУ від 06.11.2009
року № 9 зазначено, що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.
Отже, позивачем не доведено того, що
відповідач не виконала умов договору,
навмисно ввела її в оману для вчинення
правочину купівлі-продажу, тому
заявлені вимоги є безпідставними і
задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 204, 207, 639, 655 ЦК
України, Постановою Пленуму ВСУ від
06.11.2009 року № 9 зі змінами, ст.ст. 10, 11, 60,
212-215, 218, ЦПК України,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та повернення сплачених
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області через Бобровицький районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя підпис.