Справа № 495/4527/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 11.03.1998 року)

від відповідача: Журавель І.В.
(довіреність б/н від 04.08.2014 року)

Торута А.І. (довіреність б/н від
04.08.2014 року)

Бондарчук І.В. (довіреність б/н від
04.08.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/4527/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до Старокозацької районної лікарні

про виплату середнього заробітку

В С Т А Н О В
И В :

20.06.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Старокозацької
районної лікарні (далі по тексту -
відповідач) про виплату середнього
заробітку. Так, позивачка просить суд
стягнути на її користь з відповідача
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
з 16.08.2011 року по 22.05.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 15.08.2011 року була звільнена з
посади палатної медичної сестри
Староцаричанської дільничної лікарні
у зв'язку зі скороченням чисельності
працівників за п.1 ст.40 КЗпП України на
підставі наказу №86-к від 13.08.2011 року.
Згідно рішення суду від 11.02.2014 року по
справі №495/9022/13-ц, 22.05.2014 року
Старокозацька районна лікарня
виплатила ОСОБА_1 заробітну плату за
відпрацьований день за 08.05.2008 року. Про
намір нарахування сум, які повинні були
сплачені ОСОБА_1, письмове повідомлення
перед виплатою суми їй не надані. Даний
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
ОСОБА_1 не був виплачений.

Старокозацькою РЛ подано до суду
заперечення на позовну заяву ОСОБА_1,
відповідно до якого вона просить
відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений
до суду позов підтримала в повному
обсязі та просила його задовольнити.

В судовому засіданні представники
Старокозацької ЛР подане до суду
заперечення підтримали в повному
обсязі та просили в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
05.03.1984 року ОСОБА_1 була прийнята на
посаду медичної сестри
Староцаричанської інфекційної
лікарні, згідно наказу № 10-к від 01.03.1984
року.

07.01.1985 року ОСОБА_1 була переведена на
посаду старшої медичної сестри
лікарні, згідно наказу № 3-к від 07.01.1985
року.

01.11.1989 року ОСОБА_1 була переведена на
посаду палатної медичної сестри,
згідно наказу № 27-к від 27.10.1989 року.

04.06.2008 року ОСОБА_1 була звільнена по
ст.40 п.4 КЗпП України за прогул, згідно
наказу № 19 від 03.06.2008 року.

24.06.2010 року ОСОБА_1 була поновлена на
попереднє місце роботи за рішенням
суду від 27.03.2009 року, згідно наказу № 15-к
від 22.04.2009 року.

15.08.2011 року ОСОБА_1 була звільнена у
зв'язку зі скороченням чисельності
працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України, згідно наказу № 86-к від 13.08.2011
року.

Дані обставини підтверджуються
відповідними записами у трудовій
книжці ОСОБА_1

ОСОБА_1, згідно її позовної заяви,
посилається на те, що згідно рішення
суду від 11.02.2014 року по справі №495/9022/13-ц,
22.05.2014 року Старокозацька РЛ виплатила
їй заробітну плату за відпрацьований
день за 08.05.2008 року. У зв'язку з цим, на
думку ОСОБА_1, Старокозацька РЛ повинна
виплатити їй середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку з 16.08.2011 року по 22.05.2014 року.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Старокозацької РЛ про
виплату середнього заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів
про працю України, трудовий договір є
угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язуються
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ч.3 ст.24 Кодексу законів про
працю України, укладення трудового
договору оформлюється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вище зазначено, ОСОБА_1 05.03.1984 року
була прийнята на роботу у
Староцаричанську лікарню, де у період з
05.03.1984 року по 15.08.2011 року працювала на
різних посадах.

Трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, установі, організації
або у фізичної особи понад п'ять днів.
До трудової книжки заносяться
відомості про роботу, заохочення та
нагороди за успіхи в роботі на
підприємстві, в установі, організації
(ст.48 КЗпП України).

Так, усі відомості щодо прийняття,
переведення під час роботи у
Староцаричанській лікарні та
звільнення ОСОБА_1 з підприємства були
внесені до її трудової книжки, про що
свідчать відповідні записи у ній.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 Кодексу
законів про працю України, підставою
припинення трудового договору є,
зокрема, розірвання трудового договору
з ініціативи працівника (статті 38, 39), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно із п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про
працю України, трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані його власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу (ст.47 КЗпП України).

Згідно із статтею 116 Кодексу законів
про працю України, при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Так, головним лікарем Старокозацької
районної лікарні було видано та
підписано наказ № 86-к від 13.08.2011 року,
яким 15.08.2011 року звільнено ОСОБА_1 з
посади палатної медичної сестри
Староцаричанської дільничної лікарні
у зв'язку зі скороченням чисельності
працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Трудова книжка, розрахункові кошти і
вихідна допомога у розмірі одного
окладу, у відповідності до ст.47 КЗпП
України, ОСОБА_1 було видано у день
звільнення, що не заперечується обома
сторонами.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11.02.2014 року по справі № 495/9022/13-ц
встановлено факт, що має юридичне
значення, а саме того, що ОСОБА_1 була
протабельована та фактично працювала
08.05.2008 року з 09:00 год. до 21:00 год. в
Староцаричанській дільничній лікарні
палатною медичною сестрою. Зобов'язано
Старокозацьку районну лікарню
нарахувати та виплатити заробітну
плату за відпрацьований день 08.05.2008
року з 09:00 год. до 21:00 год. у розмірі 88
грн. 18 коп. ОСОБА_1

На виконання рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11.02.2014 року по справі № 495/9022/13-ц
Старокозацькою районною лікарнею було
перераховано на користь ОСОБА_1 88,18 грн.,
про що свідчить відповідна заява про
перерахування готівки № 84 від 22.05.2014
року.

Таким чином, Старокозацька РЛ на
виконання ст.ст. 47, 116 КЗпП України
розрахувалася з ОСОБА_1 в повному
обсязі, а саме спочатку при звільненні
15.08.2011 року щодо усіх належних їй сум та
потім, згідно рішення суду, 22.05.2014 року
за відпрацьований 08.05.2008 року день.

Крім того, згідно представлених до суду
Старокозацькою РЛ заперечень з
відповідними документами та наданих у
судовому засіданні її представниками
пояснень вбачається наступне.

Рішенням Білгород-Дністровської
районної ради від 25.06.2004 року № ХХІV з
01.01.2005 року фінансування дільничних
лікарень району (де працювала ОСОБА_1.)
було передано територіальним громадам
сіл.

Табелі обліку робочого часу
заповнювалися фельдшером лікарні і
передавалися на оплату в бухгалтерію
сільської ради, де проводилися
нарахування заробітної плати.
Документи, які підтверджують облік
робочого часу і нараховані ОСОБА_1 суми,
у Старокозацької РЛ відсутні.

Рішенням Староцаричанської СР від
23.12.2010 року № 10-VI передано
Староцаричанську дільничну лікарню (де
працювала ОСОБА_1.) із комунальної
власності територіальної громади
Староцаричанської СР до комунальної
власності територіальної громади
район, управління якою здійснює
районна рада.

31.12.2010 року комісією щодо
прийому-передачі закладів
(підрозділів) охорони здоров'я
первинної медико-санітарної ланки та
дільничних лікарень з комунальної
власності територіальних громад
відповідних сіл до комунальної
власності територіальних громад
району, управління якою здійснює
районна рада, проведено обстеження
об'єкту (Староцаричанської дільничної
лікарні), за результатами якого
складено відповідний Акт
приймання-передачі закладів
(підрозділів) охорони здоров'я
первинної медико-санітарної ланки та
дільничних лікарень з комунальної
власності територіальної громади
Староцаричанської СР до
спільно-комунальної власності
територіальних громад району,
управління якою здійснює районна рада
та передається в оперативне управління
Білгород-Дністровської Центральної
районної лікарні.

Отже, на даний час Староцаричанська
дільнична лікарня (де працювала
ОСОБА_1.) знаходиться у
спільно-комунальній власності
територіальних громад району,
управління якою здійснює районна рада
та в оперативне управлінні
Білгород-Дністровської Центральної
районної лікарні.

Крім того, як було зазначено в судовому
засіданні представниками
Старокозацької РЛ та не заперечувалося
самою ОСОБА_1, остання отримує пенсію за
вислугу років.

Між тим, згідно із ст.7 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», звернення
за призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію. При цьому
пенсії за віком і по інвалідності
призначаються незалежно від того,
припинено роботу на час звернення за
пенсією чи вона продовжується. Пенсії
за вислугу років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію.

Таким чином, ОСОБА_1 взагалі не мала
права одночасно працювати у
Староцаричанській дільничній лікарні
та отримувати пенсію за вислугу років.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Старокозацької РЛ про виплату
середнього заробітку.

Керуючись ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 21, 24, 36, 40, 47-48, 115-117, 233
Кодексу законів про працю України,
ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Старокозацької районної лікарні про
виплату середнього заробітку -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко