У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 серпня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.

Суддів: Кафідової О.В., Ступак О.В.,
Умнової О.В., Фаловської
І.М.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, у зв'язку з
невиконанням рішення суду, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 22 листопада 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 4 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, вимоги якого змінив в
ході розгляду справи та просив
стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за
період затримки виконання рішення про
поновлення на роботі у розмірі 171 694,92
грн. за період з 22 січня 2013 року
по 22 листопада 2013 року; зобов'язати
ПАТ «Укргазвидобування» у
відповідності до вимог ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
провести розрахунки з Пенсійним фондом
України (управлінням Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Києва), оплативши помісячно страхові
внески з відображенням цього в
щомісячній звітності Пенсійному фонду
України.

Позов мотивовано тим, що рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 31 березня 2010 року ОСОБА_5
був поновлений на роботі на посаді
директора газопромислового управління
«Харківгазовидобування» дочірньої
компанії «Укргазвидобування»
національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» з 27 лютого
2008 року. З відповідача на його користь
було стягнуто середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з 27
лютого 2008 року по 31 березня 2010
року з визначенням належних до сплати
грошових сум у відповідності до
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100. В частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за один місяць
рішення допущено до негайного
виконання. Позивач вважає, що
відповідач зобов'язаний сплатити йому
середній заробіток за вимушений прогул
за період з 22 січня 2013 року по 22
листопада 2013 року, пов'язаний із
затримкою виконання рішення суду від 31
березня 2010 року.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 4 лютого 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_5 середній заробіток за
період затримки виконання рішення про
поновлення на роботі у розмірі 171 694 грн.
за період з 22 січня 2013 року по 22
листопада 2013 року з проведенням
відповідних нарахувань та
відрахувань обов'язкових платежів до
відповідних фондів.

Додатковим рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 18
грудня 2013 року вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд
задовольняючи позов, виходив з того, що
судове рішення від 31 березня 2010 року в
частині поновлення позивача на роботі
до часу звернення останнього до суду з
даним позовом не виконано. Відповідач
видав наказ №194-к від 1 грудня 2011 року,
яким поновив позивача на роботі з
одночасним його звільненням у зв'язку
із закінченням строку дії контракту, що
не може свідчити про поновлення на
роботі оскільки останній до роботи
допущений не був. За таких обставин
вимушений прогул ОСОБА_5 продовжується,
зокрема до часу звернення до суду з
даним позовом. Доказів, які б свідчили
про виконання рішення суду за вказаний
позивачем період про поновлення його
на роботі відповідач суду не надав.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанції погодитися не
можна, оскільки вони зроблені без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів
попередніх інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 був звільнений
наказом відповідача від 26 лютого 2008
року № 114-к з посади начальника філії з
27 лютого 2008 року. Умови матеріального
забезпечення позивача до його
звільнення були встановлені
контрактом від 8 грудня 2006 року.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 31 березня 2010
року позивача поновлено на роботі на
посаді директора філії.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення
про поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника виконується негайно.
Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Наказом ДК «Укргазвидобування» НАК
«Нафтогаз України», правонаступником
якої є ПАТ «Укргазвидобування», від 1
грудня 2011 року №194-к ОСОБА_5 поновлено
на посаді директора газопромислового
управління «Харківгазвидобування» ДК
«Укргазвидобування» НАК
«Нафтогаз України» філії з 7 грудня 2011
року. Цим же наказом ОСОБА_5 звільнено з
роботи 7 грудня 2011 року, у зв'язку із
закінченням строку дії контракту на
підставі п.2 ст. ст. 36 КЗпП України.
Вказаний наказ є чинним, ОСОБА_5 не
оскаржувався.

Заперечуючи проти задоволення позову
відповідач посилався на правову
позицію, викладену в ухвалі Верховного
Суду України від 15 лютого 2012 року
у цивільній справі №6-8497вов10, у якій
зазначено, що згідно із ч. 1 ст. 77
Закону України «Про виконавче
провадження» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
завершеним з моменту фактичного
допущення зазначеного працівника до
виконання попередніх обов'язків на
підставі відповідного акта органу, що
прийняв незаконне рішення про
звільнення або переведення працівника.
За положеннями ст. 24 КЗпП України
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи. Таким чином
трудові відносини виникають між
працівником і роботодавцем як з
моменту укладення трудового договору,
так і з моменту видання наказу
(розпорядження) про поновлення на
роботі або з моменту фактичного
допущення до роботи.

Вказаним доводам не надано належної
правової оцінки та не спростовано
посилань відповідача на те, що рішення
про поновлення позивача на посаді
директора ГПУ «Харківгазвилобування»
є виконаним з дня видачі наказу від 1
грудня 2011 року №194-к, а тому правові
підстави для стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з невиконанням рішення суду про
поновлення за період з 22 січня 2013 року
по 22 листопада 2013 року відсутні.

Крім того, відповідно до п. 6.1
контракту №30 від 8 грудня 2006 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ДК
«Укргазвидобування» НАК
«Нафтогаз України» цей контракт діє з 8
грудня 2006 року по 7 грудня 2011 року.

Згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП підставою
припинення трудового договору є
закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23),
крім випадків, коли трудові відносини
фактично тривають і жодна з сторін не
поставила вимогу про їх припинення.

Як вже вказувалось вище наказом ДК
«Укргазвидобування» НАК
«Нафтогаз України» від 1 грудня 2011 року
№ 194-к ОСОБА_5 звільнено з посади
директора газопромислового управління
«Харківгазвидобування» з 7 грудня 2011
року, у зв'язку із закінченням строку
дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП.
Даний наказ є чинний і позивачем не
оскаржувався.

Суди попередніх інстанцій вказаних
обставин та норм матеріального права
не врахували, не перевірили доводів
відповідача, що трудові права та
обов'язки, у тому числі і право позивача
на оплату праці, між ОСОБА_5 та ПАТ
«Укргазвидобування» припинилися з 7
грудня 2011 року, а тому дійшли
передчасного висновку про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з 22 січня 2013
року по 22 листопада 2013 року.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхневого
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2013 року,
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 4 лютого 2014 року
скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Висоцька В.С. судді
Кафідова О.В. Ступак О.В. Умнова О.В.
Фаловська І.М.