У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третя особа - ОСОБА_6, про визнання
договору іпотеки припиненим та за
позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору,
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про визнання договору іпотеки
припиненим, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» на
рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 19 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 13 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
(далі - ПАТ «Державний ощадний банк
України»), третя особа - ОСОБА_6, про
визнання договору іпотеки припиненим.

В обґрунтування позову зазначали, що 27
липня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», та ПП
«Зернодар» був укладений кредитний
договір на суму 650 тис. грн під 18 %
річних.

На забезпечення виконання зобов'язання
за вказаним кредитним договором 27
липня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1.

22 липня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ПП
«Зернодар» була укладена додаткова
угода № 2 до кредитного договору, за
умовами якої було збільшено відсоткову
ставку за кредитним договором до
21 % річних без повідомлення
іпотекодавців і отримання їх згоди на
збільшення відсоткової ставки. Отже,
було збільшено обсяг їхньої
відповідальності.

Крім того, ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року ПП «Зернодар» було ліквідовано,
вимоги, які були заявлені банком до
банкрута ПП «Зернодар» за кредитним
договором від 27 липня 2007 року,
вважаються погашеними у зв'язку з
відсутністю майна боржника.

16 грудня 2013 року було внесено запис до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців про
припинення ПП «Зерподар», у зв'язку з
чим зобов'язання за кредитним
договором також вважаються
припиненими з 16 грудня 2013 року.

Позивачі зазначали, що за таких
обставин право іпотеки, що виникло на
підставі договору іпотеки від 27 липня
2007 року, також є припиненим.

Враховуючи викладене, позивачі просили
визнати припиненою іпотеку квартири
АДРЕСА_1, що виникла на підставі
договору іпотеки, укладеного 27 липня 2007
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з 16
грудня 2013 року у зв'язку з припиненням
основного зобов'язання.

У грудні 2013 року третя особа ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до ПАТ
«Державний ощадний банк України» про
визнання договору іпотеки припиненим.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що 27 липня 2007 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України» та ПП
«Зернодар» був укладений кредитний
договір на суму 650 тис. грн під 18 %
річних.

На забезпечення виконання зобов'язання
за вказаним кредитним договором 27
липня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір
іпотеки, відповідно до умов якого він
став іпотекодавцем будівлі-складу літ.
«А-1», що знаходиться по АДРЕСА_2, та
будівлі овочесховища літ. «А-1», що
знаходиться по АДРЕСА_3.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року ПП «Зернодар» було ліквідовано,
вимоги, які були заявлені банком до
банкрута ПП «Зернодар» за кредитним
договором від 27 липня 2007 року,
вважаються погашеними у зв'язку з
відсутністю майна боржника. 16 грудня 2013
року було внесено запис до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців про
припинення ПП «Зернодар», у зв'язку з
чим зобов'язання за кредитним
договором також вважаються
припиненими з 16 грудня 2013 року.

Вважає, що право іпотеки, що виникло на
підставі договору іпотеки від 27
липня 2007 року, також є припиненим.

Враховуючи викладене, просив визнати
припиненою іпотеку будівлі-складу літ.
«А-1», що знаходиться по АДРЕСА_2, та
будівлі овочесховища літ. «А-1», що
знаходиться по АДРЕСА_3, що виникла на
підставі договору іпотеки, укладеного
27 липня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, з 16 грудня 2013 року у
зв'язку з припиненням основного
зобов'язання.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 19 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 13 травня 2014 року, позов ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки
квартири АДРЕСА_1, що був укладений
27 липня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_4

Позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки
будівлі-складу літ. «А-1», що
знаходиться по АДРЕСА_2, та будівлі
овочесховища літ. «А-1», що знаходиться
по АДРЕСА_3, що виникла на
підставі договору іпотеки, укладеного
27 липня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 27 липня 2007 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», та ПП
«Зернодар» укладено договір
відновлювальної кредитної лінії № 10,
відповідно до умов якого ПП «Зернодар»
було надано відновлювальну кредитну
лінію окремими частинами (траншами) в
розмірі 650 тис. грн зі сплатою 18 % річних
та кінцевим строком повернення до 27
липня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язання
за вищезазначеним договором
відновлювальної кредитної лінії 27
липня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», та
ОСОБА_6. ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений
договір іпотеки, відповідно до умов
якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку
будівлю складу літ. «А-1», що
знаходиться по АДРЕСА_2, будівлю
овочесховища літ. «А-1», що знаходиться
по АДРЕСА_3, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 передали в
іпотеку банку належну їм квартиру
АДРЕСА_1.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 10 травня
2011 року ПП «Зернодар» визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року, залишеною без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 12 лютого 2014
року, затверджено ліквідаційний баланс
ПП «Зернодар» та звіт ліквідатора.
Банкрута - ПП «Зернодар» ліквідовано.

На виконання ухвали Господарського
суду Запорізької області від 11 грудня
2013 року державним реєстратором 16
грудня 2013 року було проведено
реєстрацію припинення юридичної особи
- ПП «Зернодар» у зв'язку із визнанням
банкрутом.

Згідно з довідкою Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, підприємств та
організацій України від 19 грудня 2013
року ПП «Зернодар» є припиненим.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що договір іпотеки є припиненим у
зв'язку з ліквідацією юридичної особи
та припиненням основного зобов'язання.

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які правильно застосовані.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставного
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України
зобов'язання припиняється ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно-правовими актами
виконання зобов'язання ліквідованої
юридичної особи покладається на іншу
юридичну особу, зокрема за
зобов'язаннями про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється у разі
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України
право застави припиняється у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку про те, що у разі
ліквідації боржника - сторони
основного зобов'язання - право застави,
що забезпечувало його виконання, також
є припиненим. При цьому, ураховуючи
імперативний характер норми п. 1 ч. 1 ст.
593 ЦК України, зазначення в договорі
застави інших умов, за яких право
застави у разі припинення основного
зобов'язання залишається дійсним, слід
вважати нікчемним.

Таким чином, виходячи з однорідної
юридичної природи поруки та застави як
засобів забезпечення виконання
зобов'язань, а також того факту, що як
порука, так і застава припиняються у
разі припинення основного зобов'язання
відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1
ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про іпотеку», іпотека як вид
застави припиняється в разі припинення
основного зобов'язання (кредитного
договору). Зважаючи на це, припинення
юридичної особи у зв'язку з визнанням
її банкрутом є підставою припинення
іпотеки, оскільки зобов'язання за
кредитним договором припиняється.

Урегулювання сторонами договірних
відносин на власний розсуд за
наявності в законі імперативних
приписів є протиправним.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року у справі №
6-52цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для судів.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відхилити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 19 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 13 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана