АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/8153/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/996/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю представника гаражного
кооперативу "Східний Тернопіль" Кульпи
С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 15 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
гаражного кооперативу "Східний
Тернопіль" про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до гаражного кооперативу
"Східний Тернопіль" про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
посилаючись на те, що голова гаражного
кооперативу примусив його подати заяву
на звільнення за власним бажанням.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 15 липня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 до
гаражного кооперативу "Східний
Тернопіль" про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати й ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його вимоги
в повному обсязі, посилаючись на те, що
судом не було вжито всіх заходів до
повного і об'єктивного встановлення
обставин справи.

У судове засідання апелянт ОСОБА_2
повторно не з'явився. Про час і місце
його повідомлений належним чином.

Представник гаражного кооперативу
"Східний Тернопіль" Кульпа С.А.
апеляційної скарги не визнав і пояснив,
що судом було повно і об'єктивно
встановлено обставини справи й
ухвалено законне та обґрунтоване
рішення. Доводи апеляційної скарги є
безпідставними, а тому її слід
відхилити.

Судом установлено, що наказом за № 72
від 18.08.2010 року позивача ОСОБА_2 було
прийнято на роботу сторожем в гаражний
кооператив "Східний" з 19.08.2010 року.

Наказом за № 88 від 16.08.2011 року ОСОБА_2
призначено старшим сторожем
обслуговуючого гаражного кооперативу
"Східний-Тернопіль".

Наказом за № 139 від 24.04.2014 року ОСОБА_2
було звільнено з роботи сторожа
(вартівника) згідно з поданою заявою з
24.04.2014 року за власним бажанням ( за
ст.ст. 38,39 КЗпП України).

09.04.2014 року, 10.04.2014 року, 14.04.2014 року
допустив прогули без поважних причин,
від надання пояснень про причини
відсутності на роботі відмовився.

Наведене стверджується актами комісії
від 10.04.2014 року, 14.04.2014 року, 15.04.2014 року.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в мужах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника гаражного кооперативу
"Східний Тернопіль" Кульпи С.А., колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до
задоволення не підлягає.

Відмовляючи в позові, суд виходив з
того, що позивачем не подано, а судом не
здобуто доказів на підтвердження факту
примусу позивача до подання заяви про
розірвання трудового договору та
порушення відповідачем трудових прав
позивача при звільненні його з роботи
за власним бажанням.

Колегія вважає, що з таким висновком
суду слід погодитись, оскільки він
відповідає встановленим обставинам і
вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог п. 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
6.11.1992 року №9 "Про практику розгляду
судами трудових спорів" по справах про
звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні
перевіряти доводи працівника про те, що
власник або уповноважений ним орган
примусили його подати заяву про
розірвання трудового договору. Подача
працівником заяви з метою уникнути
відповідальності за винні дії не може
розцінюватись як примус до цього і не
позбавляє власника або уповноважений
ним орган права звільнити його за винні
дії з підстав, передбачених законом, до
закінчення встановленого ст.38 КЗпП
строку, а також застосувати до нього
протягом цього строку в установленому
порядку інше дисциплінарне стягнення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Виходячи із установлених судом
обставин і наведених вимог закону, суд
обґрунтовано дійшов до висновку про те,
що позивачем не подано, а судом не
здобуто доказів про подачу позивачем
ОСОБА_2 заяви про припинення трудового
договору за власним бажанням під
примусом до цього. Крім того, позивач
поданням заяви про звільнення з роботи
за власним бажанням фактично уникнув
дисциплінарної відповідальності за
прогули без поважних причин.

Колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на показання
свідків як на докази примусу до
написання заяви на звільнення з роботи
за власним бажанням зі сторони голови
кооперативу, оскільки судом
установлено, що в ОСОБА_2 виникали
суперечки з головою кооперативу лише з
приводу графіку чергувань. Заяву на
звільнення за власним бажанням він
написав власноручно, будь-якого тиску
на нього ніхто не чинив, про що показали
допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Доводи апелянта про порушення судом
норм процесуального права невжиттям
заходів до повторного виклику свідка
ОСОБА_8, який не з'явився на перший
виклик до суду, колегія не бере до
уваги, оскільки вважає їх формальними.
Повторний виклик цього свідка і самі по
собі його показання без узгодження з
іншими доказами по справі не можуть
бути підставою для скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду з одних лише формальних
міркувань ( ст. 308,ч.2 ЦПК України).

Таким чином, колегія вважає, що рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі, не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,ч.1,п.1; 308; 313; 314; 317; 319;
324; 325 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 15 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько