Справа №483/2592/13-ц 28.05.2014 28.05.2014 28.05.2014
Провадження № 22ц/784/1640/14
Суддя першої інстанції Медюк С.О.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

28 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Яценко Л.В.,

за участю:

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною
скаргою

публічного акціонерного
товариства «Акцент - банк»

на рішення

Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 4 квітня 2014
року

за позовом

публічного акціонерного товариства
«Акцент - банк» (далі - ПАТ «Акцент -
банк», банк) до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О
В И Л А:

25 вересня 2013 року Банк звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення 58927 грн.
45 коп. заборгованості за кредитним
договором від 9 серпня 2008 року, яка
фактично виникла на 19 серпня 2009 року і
яка складається з 2615 грн. 81 коп.
заборгованості за кредитом; 58 грн. 04
коп. заборгованості за процентам за
користування кредитом; 34 грн. 44 коп.
заборгованості по комісії за
користування кредитом; 500 грн. штрафу
фіксованої частини та 2782 грн. 26 коп.
процентної складової за невиконання
зобов'язань.

Рішенням Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 4
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено з підстав пропуску банком
строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про задоволення позову. На думку
апелянта, рішення суду суперечить
доказам у справі та вимогам закону.

Відповідачка, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скраги,
просить залишити рішення суду без змін
та стверджує, що вона не знайомилася з
наданими банком Умовами, в тому числі
щодо збільшення строку позовної
давності. Щодо кредиту, то вона в 2009
році виплатила його та не знала, що банк
нараховує їй заборгованість.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 9
серпня 2008 року між банком, який на той
час був закритим акціонерним
товариством, та відповідачкою було
укладено кредитно - заставний договір
(далі - кредитний договір). Позичальник
підписала заяву про надання кредиту
«Розстрочка» (Стандарт). В
заяві йшлося про отримання 2996 грн. 40
коп. на 12 місяців, до 9 серпня 2009 року, зі
сплатою 12 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом. Також в
заяві зазначалося про сплату
одноразового платежу позичальником у
вигляді винагороди за надання
фінансового інструменту та щомісячної
винагороди в розмірі 7 грн. 49 коп. Як
вказано в заяві, погашення платежу
повинно здійснюватися щомісячно, з 15
вересня 2008 року, в період з 15 по 20 число
в розмірі 275 грн. 95 коп. яка складається
з кредиту, відсотків та винагороди
(комісії).

Отже за умовами кредитного договору,
позичальник повинен був проводити
оплату заборгованості щомісячно, до
закінчення строку на який видавався
кредит, тобто до 9 вересня 2009 року.

Отримавши гроші відповідачка частково
сплатила кредит. В останнє вона внесла
платіж на рахунок 25 лютого 2009 року та з
цього часу кредит не погашала.

Банк нарахував заборгованість з 15
вересня 2008 року по 10 серпня 2009 року, в
тому числі за цей час пеню. Але
звернувся до суду з позовом банк лише 19
серпня 2013 року.

За такого суд дійшов правильного
висновку, що трирічний строк позовної
давності повинен обчислюватися з
наступного дня після спливу
щомісячного платежу, а для вимог про
сплату за останній місяць часу, на який
видано кредит 10 серпня 2012 року. У
зв'язку з чим, обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову внаслідок пропуску
позивачем строку позовної давності.

Висновки суду відповідають обставинам
справи та вимогам матеріального права.

В свою чергу доводи в апеляційній
скарзі про збільшені строки позовної
давності відповідно до Умов
безпідставні.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

ЦК України, а саме ст.1055 ЦК України,
встановлено форма кредитного договору.
Він укладається в письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Як було вказано вище, в заяві
відповідачки було зазначено, що вона
ознайомлена з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт) та Тарифами
банку, та про те, що те, що вона згодна,
що заява разом з Умовами та Тарифами
складають договір про надання
банківських послуг. В заяві при цьому
не було зазначено інших умов надання
кредиту, окрім вказаних вище.

Таким чином, для визначення інших, ніж
зазначено в заяві, умов договору,
позивач повинен був надати вказані
документи та докази того, що
відповідачка була ознайомлена та
погоджувалася з ними, розуміючи їх
зміст.

Такого банк в суді не довів.

Представлені позивачем Умови не можуть
бути взяті до уваги. Вони стосуються
всього спектру фінансових послуг, що
надавалися банком. Вони не містять
підпису відповідачки, не мають жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви позичальника. В
свою чергу в заяві позичальника не
зазначено, що неврегульовані в заяві
питання регулюються вказаними
Умовами. Не надано суду і підписаних
відповідачкою Тарифів банку.

Наведене свідчить про відсутність
доказів того, що підписуючи заяву,
відповідачка розуміла вказані Умови, у
тому числі щодо погодження сторонами
строку позовної давності тривалістю в
п'ять років. Тим більше, що у
відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України,
договір про збільшену позовну давність
укладається в письмовій формі.

За такого є обґрунтованим застосування
судом положень ст.ст. 256, 257 ЦК України
щодо загального строку позовної
давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позову по суті спору.

Керуючись ст.ст. 303, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент -
банк» відхилити, а рішення
Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 4 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: Судді: