АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9710/2014
Головуючий у 1 інстанції: Піхур О.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» за довіреністю -
Стеценка Тараса Миколайовича на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп», треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київської
регіональної дирекції АТ «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_6, про стягнення
страхового відшкодування, за
зустрічним позовом Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» до ОСОБА_3, треті особи:
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6, про
визнання договору недійсним та
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

12 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ПрАТ «УСК «Княжа
Вієнна ІншурансГруп», у якому просила
стягнути з нього на свою користь
невиплачену частину страхового
відшкодування в сумі 54 402,30 грн. та
судові витрати. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 28 травня 2006 року
з автомобілем "Daewoo Lanos", державний
номерний знак НОМЕР_1, який вона
придбала за кредитні кошти, стався
страховий випадок - викрадення.
Автомобіль був застрахований у ПрАТ
«УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за
договором добровільного страхування
на загальну страхову суму 76 650,00 грн.
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
виплатив лише частину страхового
відшкодування в розмірі 14 582,00 грн. (30 %).
Остаточну суму страхового
відшкодування виплачено не було,
оскільки вона не надала довідку про
закінчення розслідування в термін не
пізніше 6 місяців. Крім того, вважає, що
аварійний комісар незаконно
відрахував від страхової суми 2 491,00 грн.
як суму майбутніх несплачених внесків,
чим зменшив першу частину страхового
відшкодування на 747, 30 грн.

12 лютого 2014 року ПрАТ «УСК «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, у
якому просив визнати договір
страхування, укладений між ним та
ОСОБА_3, недійсним, стягнути з ОСОБА_3
першу частину безпідставно
виплаченого страхового відшкодування
в розмірі 12 091,70 грн. та судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що при
оформленні договору добровільного
страхування ОСОБА_3 на підтвердження
вартості автомобіля надала копію
специфікації на придбання автомобіля,
відповідно до якої його вартість
становила 76 650,00 грн. Однак, 26 листопада
2012 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» стало відомо, що
застрахований автомобіль було куплено
за ціною 47 435,00 грн., а тому страхова сума
не відповідає реальній вартості.
ОСОБА_3 повідомила завідомо неправдиві
відомості при страхуванні автомобіля,
договір страхування є недійсним.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року
зустрічний позов було прийнято і
об'єднано в одному провадженні з
первісним позовом.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 червня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено, стягнено з ПрАТ «УСК
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на
користь ОСОБА_3 страхове відшкодування
у розмірі 54 402, 30 грн., судовий збір в
розмірі 544, 03 грн.; у задоволенні
зустрічного позову ПрАТ «УСК «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» відмовлено.

26 червня 2014 року представник ПрАТ «УСК
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за
довіреністю - Стеценко Т.М. подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин у справі,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3 та задоволення
зустрічного позову ПрАТ «УСК «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп». В обґрунтування
заявлених вимог апелянт вказав, що
ОСОБА_3 було сплачено лише частину
страхової премії, чим порушено п. 12.2.1.
договору, п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про страхування», а тому першу частину
страхового відшкодування було
правомірно зменшено. Також апелянт
вказав, що позивачем не надано довідку
про закінчення розслідування
кримінальної справи відповідно до п. 14.3
договору, а тому ПрАТ «УСК «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп" правомірно не
виплачено решту страхового
відшкодування. Додатково апелянт
зазначив, що ОСОБА_3 свідомо повідомила
завідомо неправдиві відомості про
вартість автомобіля, вказавши його
завищену вартість, що є підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування, а сплачена частина
страхового відшкодування має бути
повернена.

У судовому засіданні представник ПрАТ
«УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за
довіреністю - Стеценко Т.М. апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю -
ОСОБА_5, представник ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» за довіреністю - Котляренко
С.В. апеляційну скаргу просили
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
розгляді справи, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 27 квітня 2006 року ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу
придбала автомобіль моделі TF69Y122 марки
Ланос, серебристого кольору,
виробництва ЗАТ «ЗАЗ» за 47 435 грн. (а.с.
50-52).

28 квітня 2006 року вказаний автомобіль
було зареєстровано за ОСОБА_3 і
присвоєно йому державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9).

16 травня 2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль» та
ОСОБА_3 (позичальник) був укладений
кредитний договір № 014/06-11/1816,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 68 985, 00 грн.
до 16 травня 2011 року зі сплатою 16 % річних
за користування кредитними коштами.

Того ж дня в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» (заставодержатель) та ОСОБА_3
(заставодавець) був укладений договір
застави, за умовами якого в заставу
банку було передано автомобіль Daewoo Lanos,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який було
оцінено сторонами в 76 650 грн.

18 травня 2006 року між ЗАТ «УСК «Княжа»
(страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник)
був укладений договір № 06/01-0029-06/40
добровільного страхування наземного
транспорту, об'єктом страхування за
яким є майнові інтереси, що не
суперечать чинному законодавству і
пов'язані з володінням, користуванням,
розпорядженням транспортним засобом
Daewoo Lanos, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

28 травня 2006 року належний ОСОБА_3
автомобіль було викрадено, що
підтверджується постановою про
порушення кримінальної справи від 06
червня 2006 року (а.с. 19).

На виконання вимог п. 15.10 договору
страхування 30 % страхового
відшкодування (за вирахуванням
несплачених страхових платежів) у
розмірі 14 582, 7 грн. було перераховано
вигодонабувачу ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль».

Листом 04 серпня 2009 року ЗАТ «УСК
«Княжа» повідомив ОСОБА_3, що вона
протягом 6 місяців з дня порушення
кримінальної справи не надала довідку
про закінчення розслідування, а тому не
було виплачено решту страхового
відшкодування.

Задовольняючи первісний позов суд
першої інстанції виходив з того, що
викрадення автотранспортного засобу
відноситься до страхових випадків,
відповідно до договору страхування
страховик зобов'язаний був виплати
страхове відшкодування у строк не
пізніше 6 місяців з дня порушення
кримінальної справи. Також суд першої
інстанції вказав, що страхове
відшкодування безпідставно було
зменшене на суму несплачених страхових
платежів. Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову суд першої
інстанції виходив з того, що умовами
договору прямо не передбачено, що
загальна страхова сума повинна бути
визначена в залежності від ціни
реалізації майна (вартості), а
страховик не скористався своїм правом
та не перевірив достовірність копії
наданої позивачем специфікації.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі
подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування.

У системному зв'язку з п. 2 ч. 1 ст. 989 ЦК
України і п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про страхування», згідно з яким
страхувальник зобов'язаний при
укладенні договору страхування надати
страховикові інформацію про всі відомі
йому обставини, що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику,
підставою для відмови страховиком від
здійснення страхової виплати є
введення його в оману страхувальником
шляхом умисного неповідомлення про
такі відомі йому обставини, які мають
істотне значення для визначення
ймовірності настання страхового
випадку і розміру можливих збитків від
його настання (страхового ризику).
Тобто, це повинні бути такі обставини,
знання яких страховиком призвело б до
відмови в укладанні договору або
суттєво внесло зміни у тарифікацію
договору страхування.

Обов'язок страхувальника надати
страховику інформацію про всі відомі
йому обставини, що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику
передбачений п. 12.2.2. договору
страхування.

Відповідно до ч.ч. 1, 17 ст. 9 Закону
України «Про страхування» страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку. Страхове відшкодування не
може перевищувати розміру прямого
збитку, якого зазнав страхувальник.

Пунктом 15.5. договору страхування
встановлено, що при визначенні суми
страхового відшкодування, окрім
іншого, приймається дійсна (оціночна)
вартість автотранспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 при укладенні договору
страхування вказала, що дійсна
вартість належного їй автомобіля
становить 76 650 грн., на підтвердження
чого надала копію специфікації на
придбання автомобіля, відповідно до
якої вартість автомобіля становила 76 650
грн., копію кредитного договору від 16
травня 2006 року і договору застави від 16
травня 2006 року. Вказані обставини не
заперечувались представником
позивача.

За погодженням сторін страхову суму
було визначено у розмірі 76 650 грн.

Зі звіту про оцінку транспортного
засобу від 24 квітня 2007 року ПрАТ «УСК
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було
встановлено, що дійсна (ринкова )
вартість транспортного засобу Daewoo Lanos,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 28
травня 2006 року становила 44 982, 00 грн.

Крім того, 26 листопада 2012 року ПрАТ «УСК
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було
отримано листа від АФ «Універсал-авто»,
у якому зазначалось, що ОСОБА_3 придбала
автомобіль за 47 435, 00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ОСОБА_3 свідомо
повідомила завідомо недостовірні
відомості про предмет страхування,
зазначені обставини стали відомі
страховику після виплати 30 % страхового
відшкодування та мають значення для
визначення розміру страхового
відшкодування, адже в такому випадку
його розмір майже вдвічі
перевищуватиме прямі збитки
страхувальника. Враховуючи зазначене,
колегія суддів приходить до висновку,
що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс
Груп» правомірно не виплачено
остаточної суми страхового
відшкодування згідно п. 16.1. 3 договору
страхування.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув, доводів представника
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
в цій частині не перевірив, а тому
дійшов до помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_3

Крім того, судом першої інстанції при
ухваленні рішення про задоволення
позову ОСОБА_3 не було враховано, що п.
14.3. договору передбачено, що при
настанні страхового випадку
«викрадення» страхувальник
зобов'язаний надати документи, що
підтверджують факт настання
страхового випадку, а саме: довідку про
закінчення розслідування ( припинення
або призупинення кримінальної справи)
для вирішення питання про виплату
решти страхового відшкодування.

Відповідно до п. 15.10. договору остаточна
сума виплати страхового відшкодування
виплачується після прийняття рішення
за одержаною постановою по закінченні
строку попереднього розслідування
органами МВС (про припинення чи
призупинення провадження за справою),
але не пізніше 6 місяців з дня порушення
кримінальної справи.

Позивачем не було виконано п. 14.3.
договору - не надано постанови про
припинення чи призупинення
кримінальної справи, внаслідок чого
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп»
не приймалось рішення про здійснення
виплати решти страхового
відшкодування, а сам договір був
направлений до архіву.

Водночас колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову ПрАТ «УСК
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп», так як
подання недостовірних відомостей про
предмет страхування є підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування, а не визнання договору
недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК
України. Крім того, страховиком було
прийнято рішення про виплату 30 %
страхового відшкодування, вказану суму
було перераховано вигодонабувачу - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», а тому
підстави для стягнення вказаних коштів
з ОСОБА_3 відсутні.

Таким чином, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 12 червня 2014
року підлягає скасуванню в частині
задоволення позову ОСОБА_3 з ухваленням
в цій частині нового рішення про
відмову у задоволенні первісного
позову.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Княжа Вієнна
ІншурансГруп» належить стягнути
судовий збір за подання апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» за довіреністю -
Стеценка ТарасаМиколайовича -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 червня 2014 року в
частині задоволення позову ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення
страхового відшкодування у розмірі 54
402, 30 грн. та судового збору у розмірі 544,
03 грн., а всього 54 946, 33 грн., - скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп», треті особи:
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6, про
стягнення страхового відшкодування -
відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_3) на користь Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» ()
судовий збір у розмірі 272, 02 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді