Справа №522/2073/14-ц
Провадження №2/521/5148/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі
-Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду
знаходиться на розгляді цивільна
справа за позовом ПАТ «Дельта Банк»
(надалі за текстом - банк) до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В обґрунтування позову повноважний
представник сторони позивача вказує,
що 23 березня 2007 року між ТОВ
«Український промисловий банк» - з
однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої
сторони, був укладений кредитний
договір №6-87/ПС-03/07, згідно з умовами
якого банк надав позичальнику кредитні
кошти у розмірі 32000,00 доларів США з
розрахунку 14,6% річних на строк з 23
березня 2007 року по 22 березня 2017 року з
погашенням кредиту та процентів за
користування кредитом щомісячно
згідно із відповідним графіком, а
останній в свою чергу - зобов'язується
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, що встановлені
кредитним договором.

Виконання основного зобов'язання було
забезпечене іпотекою (майновою
порукою), про що укладено окремий
договір.

В подальшому ТОВ «Український
промисловий банк» відступив на користь
ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за
низкою кредитних договорів та
договорів забезпечення, в тому числі -
договору з ОСОБА_1

Однак як зазначає представник банку, не
зважаючи на взяті на себе зобов'язання,
ОСОБА_1 в порушення умов укладеного
договору суму кредиту не повертає та
проценти не сплачує, у зв'язку з чим
банк звернувся з даним позовом до суду,
заявляючи вимоги про стягнення з
боржника ОСОБА_1 та майнових
поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
банку суми заборгованості за договором
в загальному розмірі 51783,69 гривень та в
рахунок погашення боргу звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Повноважний представник банку у
відкрите судове засідання з'явилась,
заявлені вимоги підтримала, просила
суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 у
відкрите судове засідання з'явилась,
заявлені вимоги не визнала, просила суд
в задоволенні позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкрите
судове засідання не з'явились,
повідомлялись судом про розгляд даної
цивільної справи, причини неявки суду
не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторони позивача, дослідивши
відповідний позов, письмові докази,
представлені суду, надавши
правовідносинам, що виникли між
сторонами по справі належну правову
оцінку, проаналізувавши відповідні
арифметичні розрахунки, суд приходить
до висновку про задоволення позову
банку - виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 23 березня 2007 року між
ТОВ «Український промисловий банк» - з
однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої
сторони, був укладений кредитний
договір №6-87/ПС-03/07, згідно з умовами
якого банк надав позичальнику кредитні
кошти у розмірі 32000,00 доларів США з
розрахунку 14,6% річних на строк з 23
березня 2007 року по 22 березня 2017 року з
погашенням кредиту та процентів за
користування кредитом щомісячно
згідно із відповідним графіком, а
останній в свою чергу - зобов'язується
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, що встановлені
кредитним договором.

Згідно додаткового договору №1/87 від 15
квітня 2008 року про внесення змін та
доповнень до кредитного договору від 23
березня 2007 року, укладеного між ТОВ
«Український промисловий банк» - з
однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої
сторони, зокрема загальна сума кредиту
визначена на рівні 39000,00 доларів США.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання, 23 березня 2007 року між ТОВ
«Український промисловий банк» - з
однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_2 - з
іншої сторони, був укладений іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, під
реєстраційним №3872, відповідно до умов
якого іпотекодавці ОСОБА_3, ОСОБА_2
передають в іпотеку нерухоме майно -
будинок №35 по вулиці Скляна (Стекольна)
у місті Одесі, погодженою сторонами
вартістю 59000, доларів США.

Згідно додаткового договору №1/87 від 15
квітня 2008 року про внесення змін та
доповнень до іпотечного договору від 23
березня 2007 року, укладеного між ТОВ
«Український промисловий банк» - з
однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_2 - з
іншої сторони, зокрема загальна сума
кредиту визначена на рівні 39000,00
доларів США.

При цьому 23 березня 2007 року між ТОВ
«Український промисловий банк» - з
однієї сторони, та ОСОБА_2 - з іншої
сторони, був укладений договір поруки,
відповідно до умов якого поручитель
бере на себе прямі зобов'язання
відповідати перед кредитором по
зобов'язанням позичальника ОСОБА_1

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк»
та ТОВ «Український промисловий банк»
був укладений договір про передачу
активів та кредитних зобов'язань, в
силу якого ТОВ «Український
промисловий банк» відступило право
вимоги до боржників з повернення
заборгованості за низкою кредитних
договорів, в тому числі - кредитного
договору з ОСОБА_1

Проте як свідчив представник банку, в
порушення вимог кредитного договору,
відповідач ОСОБА_1 умови договору не
виконує, кредит не повертає, проценти
не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по
справі належну правову оцінку, судом
досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК
України, за якою зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. При
цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2
ЦК України, кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК
України, судом звернуто увагу на
наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на
підставі встановлених фактів по справі
суд прийшов до висновку, що між
сторонами виникли кредитні
правовідносини, що підтверджується
змістом кредитного договору та
договорів забезпечення. Однак
відповідач ОСОБА_1 в теперішній не
виконує відповідного грошового
зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень кредитного
договору, боржник ОСОБА_1 отримав
відповідну суму кредитних коштів в
користування до 22 березня 2017 року.
Однак як погодили сторони в умовах
договору, кредитор зокрема має право на
дострокове стягнення заборгованості
за кредитом у випадках невиконання
умов договору позичальником (п.4.3.4.
кредитного договору), що відповідає
положенням ст. 1050 ч.2 ЦК України.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить
до обґрунтованого висновку, що
позичальник ОСОБА_1 прострочив
виконання зобов'язання з повернення
суми кредиту та процентів за
правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію
виниклих між сторонами по справі
правовідносин й виходячи із умов
кредитного договору, суд прийшов до
наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні
вимоги, сторона позивача виходить з
розрахунку заборгованості по
кредитному договору станом на 13 грудня
2013 року, за яким загальна сума боргу
ОСОБА_1 становить 6478,63 доларів США, що за
курсом НБУ на момент формування
розрахунку складає 51783,69 гривень.

Згідно п.23 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні спорів за участю
майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553-559
ЦК) не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки. У
зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

В силу ст. 589 ч.ч.1,2 ЦК України, у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Разом з тим, як регламентує ст. 590 ч.ч.1,2
ЦК України, звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Як передбачає ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. У разі
порушення провадження у справі про
відновлення платоспроможності
іпотекодавця або визнання його
банкрутом або при ліквідації юридичної
особи - іпотекодавця іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки незалежно від настання
строку виконання основного
зобов'язання, якщо іпотекодержатель і
правонаступник іпотекодавця не
досягнуть згоди про інше. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Враховуючи викладене та з огляду на те,
що рішення суду не має бути ілюзорним, а
повинно бути таким, що виконується, суд
вбачає обґрунтованим звернення
стягнення на предмет іпотеки внаслідок
порушення основного грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим
стягнути в рівних частках з
відповідачів на користь ПАТ «Дельта
Банк» суму оплаченого судового збору у
загальному розмірі 517,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки - задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Дельта Банк» суму
заборгованості за кредитним договором
№6-87/ПС-03/07 від 23 березня 2007 року з
урахуванням процентів та штрафних
санкцій - у загальному розмірі 51783,69
гривень.

Звернути стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 23 березня 2007
року, посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, під реєстраційним №3872, у
зв'язку із порушенням основного
зобов'язання за кредитним договором
№6-87/ПС-03/07 від 23 березня 2007 року - у
вигляді будинку №35 по вулиці Скляна
(Стекольна) у місті Одесі, вартістю
297950,00 гривень, що належить ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта
Банк» суму оплаченого судового збору -
у розмірі 517,84 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: