Справа № 450/1942/14-ц Провадження №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р. суддя Пустомитівського
районного суду Львівської області
Мусієвський В.Є., при секретарі Гук
О.П., розглянувши заяву про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31.07.2014 року
було відкрито провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Разом із подачею позовної заяви,
позивачем було подано заяву про
забезпечення позову у цій справі
шляхом накладення арешту на все рухоме
та нерухоме майно, яке зареєстроване за
ОСОБА_2, який проживає за адресою
АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що на момент
звернення до суду він не взмозі
встановити обсяг майна, яке
знаходиться у власності відповідача у
зв'язку з тим, що вказані дані
відносяться до даних з обмеженим
доступом та таких, що містять особисті
дані про особу. Таким чином, дана
категорія інформації не може бути
отримана без відома особи, котрої вона
стосується.

Наголошує на тому, що в нього є всі
підстави побоюватися, що відповідач
може розпорядитися належним йому
майном та відчужити його на користь
невідомих осіб, що ускладнить або
зробить неможливим виконання рішення
суду у цій справі.

У відповідності до вимог ст.151 ч.1 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Статтею 151 ч.3 ЦПК
України передбачено, що забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити
виконання рішення суду. Згідно вимог
ст.152 ч.1 п.2 ЦПК України одним з видів
забезпечення позову є заборона вчиняти
певні дії.

Заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до вимог
ст.153 ч.1 ЦПК України.

Проаналізувавши вимоги позивача, суд
приходить до висновку про відмову в
забезпеченні позову з наступних
підстав.

Відповідно до п. 4 ППВСУ «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Позивач не надав доказів належності
будь-якого майна на праві власності
відповідачу, а тому такі вимоги про
забезпечення позову є передчасними та
не підтвердженні жодним доказом.

Окрім того, згідно положень ст. 60 ЦПК
України, котрі підлягають застосуванню
і при розгляді заяви про забезпечення
позову, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Всупереч цим вимогам,
заява не містить належного
обґрунтування необхідності
застосування обраного позивачем виду
забезпечення позову, а також те, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання судового рішення у цій
справі.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1
про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
протягом п'яти днів з дня її
проголошення або отримання копії
такої.

Оскарження ухвали про забезпечення
позову не зупиняє її виконання, а також
не перешкоджає подальшому розгляду
справи.

СуддяВ. Є. Мусієвський