АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

02 жовтня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Укрзерноімпекс» до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства
«Укрзерноімпекс» про зміну умов
договору, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Солом`янського
районного суду м. Києва від 20 серпня 2014
року,

встановила:

19 травня 2014 року Приватне акціонерне
товариство «Укрзерноімпекс» ( надалі-
ПАТ «Укрзерноімпекс») звернулося до
суду з вказаним позовом, в якому
просило стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь суму боргу за договором
позики у розмірі 199 000 грн. Також
просило стягнути з відповідача суму
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення - 13 532 грн., 3% річних
від суми боргу за договором позики у
розмірі 2290,40 грн., а всього на загальну
суму 15 585,40 грн. та відшкодувати судові
витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 11
грудня 2010 року між ПАТ
«Укрзерноімпекс» та ОСОБА_1 укладено
договір безвідсоткової цільової
поворотної позики в сумі 1000000 грн. зі
строком повернення 11 грудня 2013 року.
На виконання умов договору
відповідачу було перераховано
грошові кошти в сумі 600 000 грн. та 200000
грн. платіжними дорученнями №6996 від 15
грудня 2010 р. та №6998 від 16 грудня 2010 р.

Відповідач на виконання умов договору
повернув лише 601 000 грн., станом на 11
грудня 2013 р. сума невиконаних
зобов'язань становить 199 000 грн. У
зв'язку з ухиленням відповідача від
виконання взятих на себе зобов'язань
просив позов задовольнити.

У серпні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з
зустрічним позовом до ПАТ
«Укрзерноімпекс», в якому просив
внести зміни до умов договору в
частині строку надання позики та
строку дії договору, а саме: «п.5.1.
Термін позики встановити 5 (п'ять)
років…», розділ 7 договору: «… у
будь-якому випадку до 11 грудня 2015 року».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
прострочення повернення позики
сталося з вини ПАТ «Укрзерноімпекс»,
яке надало позику не в повному обсязі,
що призвело до необхідності
позичати необхідну суму коштів у інших
осіб з виплатою відсотків, а також у
зв'язку зі зміщенням його з посади
віце-президента АТ «Укрзерноімпекс» та
не отриманням прибутку від діяльності
товариства.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 20 серпня 2014 року позов
ПАТ «Укрзерноімпекс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Укрзерноімпекс» суму боргу за
договором позики в розмірі 199 000 грн.,
суму встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення 13 532 грн., 3% річних
від суми боргу в розмірі 2290,40 грн.,
витрати по сплаті судового збору в
сумі 2146 грн., а всього 216731,40 грн. В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Укрзерноімпекс» про зміну умов
договору позики відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
в задоволені позову ПАТ
«Укрзерноімпекс» відмовити,
зустрічний позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що судом
першої інстанції було проігноровано
фактичні обставини справи, які мають
істотне значення для справи.

Зазначив, що саме порушення позивачем
своїх зобов'язань за договором позики
стало однією з підстав прострочення
повернення частини позики, що
залишилась. Недоотримання ним 200 000
грн. позики є суттєвим порушення, яке
могло спричинити йому заподіяння
шкоди у вигляді втрати завдатку,
сплаченого за придбання квартири, в
розмірі 300 000 грн. та розірвання угоди
про купівлю квартири.

Крім цього, звільнення його з посади
віце-президента ПАТ «Укрзерноімпекс»
без законних підстав позбавило його
доходу у вигляді заробітної плати та
можливості погашати заборгованість
по позиці. Встановлення відсутності
прибутку за результатами
фінансово-господарської діяльності
позивача за 2013 р. також не дозволило
погасити заборгованість за договором
позики.

У зв'язку з вказаними обставинами він
і просив суд змінити умови договору
і встановити новий термін погашення
позики на підставі ст.651, 652 ЦК України
та п.5.2 договору.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ТОВ
«Укрзерноімпекс» - Маісейко М.М. просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ «Укрзерноімпекс», суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання за договором позики по
поверненню боргу, а тому відповідно до
положень ст. 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України
з останнього на користь позивача
підлягають стягненню сума основного
боргу, а також кошти за несвоєчасне
повернення позики.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки останній
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 11 грудня 2010 р. між
ПАТ «Укрзерноімпекс» (кредитор) та
ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір
№1 безвідсоткової цільової поворотної
позики.

Згідно умов договору кредитор
зобов'язується надати позичальнику
безвідсоткову цільову поворотну
позику, а останній зобов'язується
використати її за цільовим
призначенням і повернути позику у
визначений цим договором строк (п.1.1).
Строк надання позики пози чальнику
становить 3 роки з моменту
надходження грошей на р/р
позичальника, переказ грошей
кредитором. Строк, вказаний у п.5.1 цього
договору, може бути продовжений за
згодою сторін (п.5.1, 5.2).

Відповідно до розділу 3 договору
сума позики становить 1 000 000 грн.

Відповідно до розділу 7 договору
останній набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і є
дійсними до моменту його остаточного
виконання, проте у будь-якому випадку
до 11 грудня 2013 року.

Судом встановлено, що відповідач
фактично отримав від позивача за
договором позики грошові кошти в сумі
800000 грн., які повернув на загальну
суму 601 000 грн., з 11.12.2013 р. має
прострочену заборгованість на
загальну суму 199000 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
взятого відповідачем на себе
зобов'язання, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для стягнення
залишку заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову про розірвання договору, суд
першої інстанції виходив з його
недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках , встановлених
договором або законом.

Оцінка порушення договору, як
істотного, здійснюється судом
відповідно до критеріїв, що
встановлені зазначеною нормою.
Вирішуючи питання про оцінку
істотності порушення стороною
договору , суди повинні встановити не
лише наявність істотного порушення
договору, але й наявність шкоди,
завданої цим порушенням другою
стороною, яка може бути виражена у
вигляді реальних збитків та (або)
упущеної вигоди, її розмір, який не
дозволяє потерпілій стороні отримати
очікуване при укладенні договору , а
також установити, чи є справді
істотною різниця між тим, на що має
право розраховувати сторона,
укладаючи договір, і тим, що в
дійсності вона змогла отримати.

Вказана правова позиція міститься в
постанові судових палат у цивільних
та у господарських справах Верховного
Суду України від 18 вересня 2013 року у
справі №6-75 цс 13.

Доказів на підтвердження існування
об'єктивних обставин, що склалися у
позичальника внаслідок неотримання
суми позики в розмірі, передбаченому
умовами договору, а також того, що
різниця між тим, на що мав право
розраховувати відповідач, укладаючи
договір, і тим, що в дійсності він
зміг отримати, є справді істотною,
матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились,
або щодо його розірвання, договір
може бути розірваний, а з підстав,
встановлених частиною четвертою цієї
статті, - змінений за рішенням суду на
вимогу заінтересованої сторони за
наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що
ризик зміни обставин несе
заінтересована сторона.

Втрата позичальником доходу від
роботи в ПАТ « Укрзерноімпекс» та не
отримання ним прибутку за 2013 р. від
володіння 8% акцій цього товариства,
не є істотною зміною обставин в
розумінні ч.2 ст.652 ЦК України.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення, з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Підстав для скасування оскаржуваного
рішення судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 20 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді:

Справа №22 -ц/796/12218/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції:Кирилюк Г.М.