Справа №784/142/14 08.08.2014 08.08.2014 08.08.2014
Провадження № 22ц-784/2151/14
Головуючий у 1-й інстанції Кокорєв В.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

8 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Орельскій Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

їх представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за апеляційною
скаргою

ОСОБА_7

на рішення

Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 червня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_7, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договорами позики

та зустрічним
позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання
договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И Л
А :

У лютому 2013 року ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_7, яка
діє в своїх інтересах та як законний
представник неповнолітньої дитини, та
до ОСОБА_5 про стягнення 695 391 грн.
боргу за договорами позики від 27
квітня 2011 року та 20 серпня 2011 року,
укладеним між ним та ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, він просив
про стягнення з відповідачів, як
спадкоємців ОСОБА_8 , стягнути 2945 грн. 46
коп. інфляційних втрат та 29038 грн. 95 коп.
3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
він зазначав, що ОСОБА_8 за договорами
позики отримав всього 94 000 доларів США.
Проте за життя їх не повернув. Після
його смерті відповідачка в рахунок
погашення 7000 доларів США боргу
передала йому (позивачу) частину
спадкового майна. Іншу частину боргу, 87
000 доларів США не погашено. Тому позивач
просив стягнути з відповідачів за
рахунок отриманого ними спадкового
майна вказаний борг та суми за ст. 625 ЦК
України.

У квітні 2013 року ОСОБА_7
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору позики із спадкодавцем
ОСОБА_8 недійсним, посилаючись на те,
що він не розумів значення своїх дій
в момент підписання договору та не міг
керувати ними, оскільки страждав на
психічний розлад. Укладення такого
договору підтверджує на її думку
безгрошовість розписок.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 13 червня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково. На
його користь стягнуто з ОСОБА_7, як
спадкоємця та представника
неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 192826 грн. 86
коп. боргу, та 1376 грн. 40 коп. судового
збору, а з ОСОБА_5 стягнуто 289240 грн. 29
коп. боргу та 2064 грн. 60 коп. судового
збору. В задоволенні річних та
інфляційних витрат відмовлено. Також
відмовлено в задоволенні зустрічного
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, про задоволення її
позову та відмову в задоволенні
первісного позову. На думку апелянта,
суд не врахував її доводів та вимог,
висновки суду не відповідають доказам
у справі та вимогам матеріального
права. Також, за твердженням апелянта,
суд не взяв до уваги, що позивач
пропустив строк на пред'явлення
претензій до спадкоємців та
неправильно визначив вартість
спадкового майна.

Позивач та його представник
заперечують проти задоволення
апеляційної краги.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з
того, що ОСОБА_8 отримав в борг від
ОСОБА_2 по 47 000 доларів США,
підтвердивши це розписками від 27
квітня та 20 серпня 2011 року. В
обумовлений строк, до 26 вересня 2011
року, ОСОБА_8 грошей не повернув, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Врахувавши, що ОСОБА_8 не був
визнаний недієздатним, а належних та
достовірних доказів того, що він не
усвідомлював значення своїх дій під
час отримання грошей відповідачкою не
надано, суд відмовив в задоволенні
позовних вимог за зустрічною позовною
заявою, та стягнув зі спадкоємців
всього 482067 грн. 16 коп. боргу за
договором, пропорційно їх часткам.

Визначаючи розмір боргу, який
підлягає стягненню, суд виходив з
вартості спадкового майна в розмірі 1279
991 грн., загальної суми претензій інших
кредиторів -797 923 грн. 84 коп., залишку
вартості майна, на яку можуть бути
задоволені претензія позивача як
кредитора - 482067 грн. 16 коп. Також, суд
врахував розмір часток спадкоємців в
спадковому майні, а саме 3/5 частки
ОСОБА_5 та по 1/5 частки позивачки та її
дочки.

Висновки суду про відмову в
задоволенні зустрічного позову є
правильними.

Так, ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначеними родовими
ознаками, у такій самій кількості, того
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК
України на підтвердження укладання
договору та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_8 написав дві розписки про
отримання від позивача по 47 000 доларів
США (т.1,а.с.6,7). Відповідно до двох
розписок ОСОБА_8 отримав в борг від
позивача та зобов'язався повернути
його 26 вересня 2011 року.

За змістом розписок про отримання
в борг грошових коштів виходить, що
вони є документами, які видані
боржником кредитору за договорами
позики після отримання коштів. Вони
підтверджують як факт укладення
договору, так і факт отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми.

Разом з тим, розписки не є
письмовими договорами позики в
розумінні положень ч. 1 ст. 1047 ЦК
України.

Згідно із ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики, на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір має бути укладений у
письмовій формі рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків
для підтвердження того, що гроші або
речі насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків , коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжких обставин.

Отже при наявності письмових доказів
про отримання грошей спадкодавцем від
позивача, не можна доводити
безгрошовість договору визнанням
угоди недійсною з підстав,
передбачених 225 ЦК України та
поясненнями свідків. Відповідачка не
довела безгрошовість договору
письмовими доказами. До того ж позовних
вимог щодо договору з підстав, що
грошові кошти не отримані, вона не
заявляла. Також вона в суді не довела,
що під час написання розписок та
отримання грошей ОСОБА_8 не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Таким чином, висновки суду по суті про
відмову в задоволенні зустрічного
позову відповідають вимогам
матеріального права та доказам у
справі, до переоцінки яких апеляційний
суд не має підстав вдаватися.

Як було згадано вище,
зобов'язання, які випливають з
договорів позики, ОСОБА_8 за життя не
виконав. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, після
його смерті залишилося спадкове майно,
яке успадкували його дружина та діти.
Останні, незважаючи на претензії
позивача, заявлені ним безпосередньо
після смерті спадкодавця, не виконали в
повному обсязі.

У зв'язку з чим, є правильними
висновки суду про відповідальність
спадкоємців за борги спадкодавця в
межах вартості спадкового майна. Ці
висновки відповідають вимогам ст.ст.
1281,1282 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновками суду щодо
вартості спадкового майна, за рахунок
якого може бути проведено стягнення
грошей, а отже і з розміром стягнень.

Стаття 1282 ЦК України, передбачає,
що спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи з положень вищевказаної
норми, законодавець прямо покладає на
спадкоємців обов'язок здійснити
виконання зобов'язання перед
кредитором спадкодавця шляхом
одноразового внесення коштів та
встановлює максимальний розмір вимог
кредиторів, що зобов'язаний
задовольнити кожен із спадкоємців і
який прирівнюється до вартості майна,
отриманого кожним із них в порядку
спадкування, а також надає право
кредитору звернутися до суду з позовом
до спадкоємців про стягнення
відповідної грошової суми, в разі їх
відмови здійснити одноразовий платіж.
В такому разі та за наявності правових
підстав, вимоги про стягнення боргу
підлягають задоволенню, а питання про
те, на яке майно звертається стягнення,
здійснюється в порядку, передбаченому
Законом України "Про виконавче
провадження" і виключно на те, що
передане спадкоємцям у натурі.

ЦК України не зобов'язує учасників
спадкових правовідносин з'ясовувати
наявність усіх боргів, які мав
спадкоємець за життя, та всіх
кредиторів, які мають право вимоги за
такими боргами. Єдиним обов'язком
правонаступника є повідомлення
кредиторів спадкодавця про відкриття
спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо
правонаступник знає про наявність
таких кредиторів і має їхні координати.

Аналіз норм ЦК України щодо
положень стягнення боргу за рахунок
спадкового майна дає підстави вважати,
що кредитори можуть пред'являти свої
вимоги до спадкоємців у різний час. В
свою чергу спадкоємці мають право
задовольняти вимоги добровільно, за
фактом пред'явлення таких вимог і в
межах вартості спадкового майна. Таким
чином, закон допускає можливість
непропорційного задоволення вимог
кредиторів.

Зі спадкової справи виходить, що
відповідачі отримали свідоцтва про
право на спадщину за законом. За
свідоцтвами від 9 листопада 2012 року
ОСОБА_7 та неповнолітня ОСОБА_4 по 1/5
частині, а ОСОБА_5 на 3/5 частки на:
нежитловий об'єкт, що знаходиться в
АДРЕСА_1, вартістю 336000 грн.; двокімнатну
квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2,
вартістю 107000 грн.; транспортний засіб
марки МАЙ, моделі 18225 МЬКС, 2002 р: випуску,
тип ТЗ- вантажний фургон-С,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
115356 грн. 49 коп., транспортний засіб
марки МАТМ, моделі 14264 М2000, 1996 року
випуску, тип ТЗ- вантажний фургон-С,
реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю
84976 грн. та транспортний засіб марки МАК
моделі 12262, 1997 року випуску, тип.
вантажний фургон-С, реєстраційний
номер НОМЕР_3, вартістю 108692 грн. 65 коп.

Суд, визначаючи розмір вартості
спадкового майна, взяв до уваги
вартість його оцінки при поділі між
подружжям в 2011 році, зокрема вартість
приміщення на АДРЕСА_1 першії в 863965 грн.
Між тим, дійсна вартість спадкового
майна, і зокрема вказаного спірного
приміщення, повинна визначатися на час
виникнення спірних правовідносин.

Як згадано вище, при отримання
свідоцтва про право на спадщину
проводилася оцінка майна , в тому числі
приміщення по АДРЕСА_1. Згідно до
висновків експерта ринкова вартість
приміщень, що належали спадкодавцю на
цей час складало 336 000 грн. ( т.1,а.с.156).
Саме з такої оцінки виходив і
апеляційний суд в рішення від 27 січня
2014 року, визначаючи розмір вказаного
майна при розгляді спору до тих же
спадкоємців за вимогами кредитора за
борговими зобов'язаннями ОСОБА_9

Однак, після отримання спадщини,
відповідачка 29 листопада 2012 року
продала вказане приміщення за 400 000 грн.,
про що свідчить договір купівлі -
продажу, наданий до апеляційного суду
та витяг з реєстру (т.1,а.с.239).

На ці обставини суд уваги не
звернув. Тоді як реальна вартість
згаданого приміщення слід складає 400 000
грн., а вартість всього спадкового
майна не 1279 991 грн., а 816025 грн. 11 коп..

За згаданим рішенням апеляційного
суду, на користь кредитора ОСОБА_9
стягнуто всього за рахунок спадкового
майна 444950 грн. Також колегія суддів
вважає доведеним погашення
заборгованості за вимогами банка, а
саме сплатою за кредитним договором
ПАТ «УкрСиббанк» 37210, 54 долара США, що
складає 297423 грн. 81 коп. по курсу
Нацбанку на час погашення
заборгованості.

Отже залишкова вартість майна
після задоволення вимог вказаних
кредиторів складає не 482 067 грн. 16 коп., а
73651 грн. 30 коп.

Враховуючи викладене, рішення
суду у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК
України слід змінити у частині розміру
боргу, який стягується з відповідачів
та додатково стягнути з позивача
судовий збір при подачі апеляційної
скарги.

Необхідно зменшити розмір
стягнень з ОСОБА_7, як спадкоємця та
представника неповнолітньої дочки
ОСОБА_4, з 192826 грн. 86 коп. боргу до 29460
грн. 52 коп., та ОСОБА_5 з 289240 грн. 29 коп.
боргу до 44190 грн. 78 коп. Стягнути з
позивача на користь відповідачки
ОСОБА_7 500 грн. судового збору
сплаченого нею при подачі апеляційної
краги, пропорційно задоволеним
вимогам.

В інший частині рішення необхідно
залишити без змін.

Інші доводи в апеляційній скарзі
суперечать доказам у справі, яким суд
надав належну оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 червня 2014 року в
частині позовних вимог ОСОБА_2 змінити.

Зменшивши розмір боргу, який
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_7 як спадкоємця та представника
неповнолітньої дочки ОСОБА_4 з 192826
грн. 86 коп. до 29460 грн. 52 коп., та з ОСОБА_5
з 289240 грн. 29 коп. до 44190 грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_7 500 грн. судового збору.

В інший частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: