РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Левчука В.І.,
Пукаляка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Львівського обласного клінічного
діагностичного центру про скасування
наказу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ЛОКДЦ, який у
встановленому законом порядку
уточнила, та в кінцевому, просить
ухвалити рішення про скасування наказу
Головного лікаря ЛОКДЦ № 26 від 29.01.2014р.
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності ОСОБА_1».

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що з 01.02.2007р. і по
даний час працює на посаді бухгалтера
спеціаліста 1 категорії у ЛОКДЦ. 24.10.2013р.
нею було отримано розпорядження
головного лікаря ЛОКДЦ, яким
зобов'язано невідкладно заповнити
відповідно до взірця, що знаходиться у
начальника відділу кадрів ЛОКДЦ графу
«Автобіографія» особистого листка
обліку кадрів та до 17:00 год. 24.10.2013р.
подати у письмовій формі на ім'я
головного лікаря пояснюючу записку,
якою повідомити чи перебуває вона з
головним бухгалтером ОСОБА_5 у родинних
стосунках - чи є сестрою, і якщо так, то
якого ступеня спорідненості. На
виконання вимог даного розпорядження
нею письмово повідомлено головного
лікаря про те, що всі необхідні
документи, які відповідають
встановленим вимогам, нею подавались
при прийнятті на роботу. Вона не
відноситься до категорій осіб, які
підпадають під дію Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», а дані, які необхідно було
подати на виконання вимог
розпорядження відносяться до
категорії персональних, та надаються
виключно за згодою особи, а не в
наказному порядку. В подальшому,
розпорядженням головного лікаря від
12.12.2013р. її повторно було зобов'язано
подати автобіографію встановленого
взірця, на виконання якого нею в
черговий раз була підготовлена та
подана до відділу кадрів власна
автобіографія. 18.12.2013р. відповідач
знову видав розпорядження, згідно з
яким визнав розпорядження від 12.12.2013р.
не виконаним. В поясненнях, наданих
відповідно до цього розпорядження,
вона повідомила відповідача про те, що
подана нею біографія відповідає
вимогам закону, проте відповідач,
27.01.2014р., відповідним розпорядженням
оголосив їй попередження та знову ж
таки зобов'язав подати автобіографію
встановленого взірця із зазначенням
відомостей про батьків, братів та
сестер. В мотивувальній частині цього
розпорядження зроблено посилання на
невиконання нею наказу № 105 від 25.11.2013р.,
проте про існування такого наказу їй
відомо не було, і її усна вимога про
ознайомлення з ним залишилась
проігнорованою. Враховуючи наведені
вище обставини, 29.01.2014р. було винесено
наказ № 26, яким притягнуто її до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани, законність якого нею не
визнається, позаяк вимоги, які нібито
позивачем не виконані, не ґрунтуються
на нормах матеріального права. При
видачі цього наказу відповідач діяв з
порушенням норм трудового
законодавства і не мав підстав для
оголошення їй догани. Притягнення
працівника до дисциплінарної
відповідальності можливе виключно у
випадку порушення трудової дисципліни
та вчинення дисциплінарного проступку,
під чим слід розуміти невиконання саме
трудових обов'язків. Нормами
законодавства про працю не передбачено
такого трудового обов'язку працівника
як переписування автобіографії, а отже,
посадова особа не вправі спонукати до
вчинення цих дій. Крім того, наслідком
дисциплінарного проступку завжди є
шкідливі наслідки його вчинення, в той
час як дії позивача не спричинили їх
настання. Прийнявши оскаржуваний
наказ, до речі з посиланням на
неіснуючі пункти Колективного
договору, головний лікар перевищив
свої повноваження створивши так званий
«зразок біографії», що не віднесено
законом до його компетенції. Серед
інших порушень, також вказує на те, що
наказ підписано не головним лікарем, а
іншою особою, і в загальному, на її
думку, все вище перелічене в сукупності
підтверджує той факт, що підстав для
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності у
відповідача не було, а тому вважає, що
оскаржуваний наказ не може залишатись
в силі та підлягає скасуванню, з
приводу чого вимушена була звернутись
до суду із згаданим позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представник згідно договору про
надання правової допомоги від 16.06.2014р. -
адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні
вимоги, дали пояснення, аналогічні
вищенаведеним, а позивач крім цього
також зазначила, що дійсно є рідною
сестрою головного бухгалтера ЛОКДЦ
ОСОБА_5, про що адміністрацію
відповідача не повідомляла, оскільки
побоювалась звільнення. Вказала на
неприязні відносини, які склалися між
ними та адміністрацією центру, що
вважає і стало підставою для винесення
оскаржуваного наказу. Незважаючи на
таку обставину, позов вважають
обґрунтованим з викладених в ньому
мотивів та просять такий задовольнити
в поновному обсязі.

Представники відповідача Левчук В.І.,
повноваження якого підтверджуються
належною довіреністю від 05.05.2014р, а
також головний лікар ЛОКДЦ - Пукаляк
Р.М., який відповідно до статуту
наділений повноваженнями представляти
інтереси медичного закладу, в судовому
засіданні проти обґрунтованості
позову заперечили. Вважають, що
винесенню оскаржуваного наказу
передували всі законні для того
підстави. Медичний заклад, як установа
комунальної форми власності, а також
його посадові особи, підпадають під дію
антикорупційного законодавства, і на
керівника цієї установи покладено
обов'язок вживати заходів щодо
виявлення та усунення корупційних
правопорушень. Одним з таких порушень,
відповідно до Закону є неможливість
співпраці у безпосередньому
підпорядкуванні близьким особам, і з
метою виявлення такої обставини між
позивачем та її безпосереднім
керівником - головним бухгалтером
ОСОБА_5, першій було запропоновано
вказати такі відомості в
автобіографії. Винесенню
оскаржуваному наказу передували
численні розпорядження про обов'язок
позивача повідомити чи перебуває вона
в родинних стосунках зі своїм
керівником, однак зі змісту її
письмових пояснень, встановити це не
було можливим. Оскільки такі заходи
переконання позивача не принесли
бажаного результату, відповідачем було
прийнято рішення про притягнення її до
дисциплінарної відповідальності. При
винесенні оскаржуваного наказу
враховувався ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, а також попередню роботу
працівника. Наказ був оголошений
позивачу під розписку в день його
винесення. Інших порушень закону під
час притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності не
вбачають, а тому вважають наказ таким,
що відповідає нормам трудового
законодавства, підстави для його
скасування є відсутні, і як наслідок,
відсутні підстави для задоволення
позову, про що і просять суд ухвалити
рішення.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши в сукупності зібрані в ній
докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
29.01.2014р. відповідачем видано наказ № 26
(а.с.64), згідно з яким позивача
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани. Як
вбачається з мотивувальної частини
оскаржуваного наказу, підставою для
його винесення стало невиконання
ОСОБА_1 розпорядження головного лікаря
Центру від 12.12.2013р. (а.с.61) та наказу № 25
від 27.01.2014р. (а.с.63) про зобов'язання
позивача подати автобіографію, з
врахуванням зауважень до неї щодо
необхідності вказати відомості про
своїх батьків, братів та сестер. При
цьому, наказом № 25 від 27.01.2014р. позивача
було попереджено, що за невиконання
наказів та розпоряджень головного
лікаря до неї можуть бути застосовані
заходи дисциплінарного впливу.

Згідно вимог ст. 139 КЗпП України,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір. Як вбачається зі змісту
наведеної норми закону, одним із
обов'язків працівника є виконання
розпоряджень власника або
уповноваженого ним органу.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Правил
внутрішнього трудового розпорядку для
працівників ЛОКДЦ (а.с.34-38), працівники
зобов'язані суворо дотримуватись
дисципліни праці, своєчасно і ретельно
виконувати розпорядження
адміністрації.

Оскільки винесенню оскаржуваного
наказу передувало невиконання
позивачем розпоряджень та наказів
керівника Центру, в останнього були всі
підстави для притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності, при
цьому мотиви позову про те, що позивач
не є суб'єктом антикорупційного
законодавства, а відповідач не мав
підстав витребовувати інформації про
близьких їй осіб є неспроможними та
спростовуються наступним.

Згідно приписів ч. 1 ст. 25-1 КЗпП України,
власник вправі запроваджувати
обмеження щодо спільної роботи на
одному і тому ж підприємстві, в
установі, організації осіб, які є
близькими родичами чи свояками (батьки,
подружжя, брати, сестри, діти, а також
батьки, брати, сестри і діти подружжя),
якщо у зв'язку з виконанням трудових
обов'язків вони безпосередньо
підпорядковані або підконтрольні один
одному. Як гласить ч. 2 цієї статті, на
підприємствах, в установах,
організаціях державної форми
власності порядок запровадження таких
обмежень встановлюється
законодавством.

Таким нормативно правовим актом, який
встановлює обмеження щодо спільної
роботи близьких осіб є Закон України
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону,
особи, зазначені у пп. «а», «в»-«ж» п. 1,
та пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону, не
можуть мати у безпосередньому
підпорядкуванні близьких їм осіб або
бути безпосередньо підпорядкованими у
зв'язку з виконанням повноважень
близьким їм особам. Особи, які
зазначені в пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону,
це посадові особи юридичних осіб
публічного права, які не зазначені в п. 1
ч. 1 ст. 4 цієї статті, а близькі особи,
відповідно до ст. 1 Закону, це чоловік,
дружина, батько, мати, вітчим, мачуха,
син, дочка, пасинок, падчерка, рідний
брат, рідна сестра, дід, баба, прадід,
прабаба, внук, внучка, правнук,
правнучка, усиновлювач чи усиновлений,
опікун чи піклувальник, особа, яка
перебуває під опікою або піклуванням, а
також особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом і мають
взаємні права та обов'язки із суб'єктом,
зазначеним у частині першій статті 4
цього Закону, в тому числі особи, які
спільно проживають, але не перебувають
у шлюбі.

Виходячи з приписів, встановлених
абзацом 2 ч. 2 ст. 81 ЦК України, юридичні
особи публічного права, це юридичні
особи, які створюються розпорядчим
актом Президента України, органу
державної влади, органу АР Крим або
органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статуту ЛОКДЦ (а.с.39-48),
створений він згідно з Постановою Ради
Міністрів СПС № 628 від 19.05.1988р. «Про
організацію медичних діагностичних
центрів» та наказів Міністерства
охорони здоров'я СРСР № 480 від 15.06.1998р. і
Міністерства охорони здоров'я України
від 09.02.1993р. Як зазначено в п. 1.1 ст. 1
Статуту, ЛОКДЦ є
консультативно-діагностичною та
лікувально-профілактичною установою
Міністерства охорони здоров'я України.

Таким чином, слід вважати спростованою
позицію сторони позивача, що вона не є
суб'єктом антикорупційного
законодавства, як посадова особа
юридичної особи публічного права, на
неї поширюються вимоги згаданого вище
Закону, в тому числі вимоги щодо
обмеження спільної роботи у
безпосередньому підпорядкуванні.

Серед суб'єктів, які беруть участь у
запобіганні та виявленні корупційних
правопорушень, пункт 3 ч. 6 ст. 5 Закону
вказує також на підприємства, установи,
організації незалежно від
підпорядкованості та форми власності,
їх посадові та службові особи, а також
громадяни, об'єднання громадян за їх
згодою. Обов'язок правильно
організувати працю працівників та
неухильно додержуватись законодавства
про працю законом покладено на
власника, як це випливає зі змісту ст. 141
КЗпП України.

Невжиття заходів щодо запобігання та
протидії корупції тягне за собою
відповідальність, встановлену ст. 172-9
КУпАП.

Системний аналіз положень ст. 141 КЗпП
України, ст. ст. 4, 5, 9 Закону, ст. 172-9 КУпАП
дає підстави для висновку, що власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний здійснювати заходи,
спрямовані на запобігання та виявлення
корупційних правопорушень, оскільки
вчинення таких дій охоплюється
поняттям «правильно організувати
роботу працівників та неухильно
додержуватись законодавства про
працю», і невиконання таких заходів є
самостійним складом адміністративного
корупційного правопорушення.
Розпорядження, якими позивача було
зобов'язано належним чином заповнити
автобіографію з врахуванням зауважень
щодо надання відомостей про батьків,
братів та сестер, по своїй суті є тими
заходами, спрямованими на виявлення
корупційного правопорушення, і тому,
спростованою є позиція про те, що такі
розпорядження, невиконання яких стало
підставою для накладення
дисциплінарного стягнення, були
завідомо незаконними. На переконання
суду, дані розпорядження не містять в
собі ознак протиправності, і їх
виконання було прямим обов'язком
позивача.

Разом з тим, встановлення відповідного
зразка автобіографії з одного боку, не
є порушенням прав позивача, а з другого
боку, не є перевищенням повноважень
відповідача. У такий спосіб останній
лише намагався отримати відомості щодо
відповідності посадової особи
позивача до вимог антикорупційного
законодавства, що не є заборонено
законом. Чинними нормативно-правовими
актами не встановлено правил
заповнення автобіографії. За своїм
значенням, вона повинна лише описати
життя та діяльність працівника, і
оскільки інформацію про батьків,
братів та сестер зобов'язана надати
особа, якщо вона перебуває в їх
безпосередньому підпорядкуванні,
немає підстав вважати, що така
інформація не може міститись в
автобіографії.

В судовому засіданні позивач особисто
підтвердила, що свідомо не виконувала
розпоряджень головного лікаря про
необхідність заповнення автобіографії
у спосіб включення до неї відомостей
про батьків, братів та сестер, і
оскільки мотиви такого невиконання
свого підтвердження нормам
матеріального права не знайшли, є всі
підстави вважати таке невиконання
дисциплінарним проступком, за який
особу може бути притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, що і
мало місце в даному випадку.

По своїй суті, невиконання позивачем
розпоряджень відповідача, є створення
перешкод в запобіганні та виявленні
корупційного правопорушення, що і є тим
негативним наслідком вчиненого
дисциплінарно проступку, відсутність
якого безпідставно та необґрунтовано
доводить сторона позивача.

Посилання на те, що дана інформація
відноситься до категорії персональних
даних є неспроможними. Відповідно до
ст. 2 Закону України «Про захист
персональних даних», персональні дані -
це відомості чи сукупність відомостей
про фізичну особу, яка ідентифікована
або може бути ідентифікована.
Інформація про батьків, братів та
сестер, в розумінні цієї норми, не може
вважатись персональними даними.

За таких обставин, правові підстави для
задоволення позову відсутні. Інших
порушень трудового законодавства під
час винесення оскаржуваного наказу в
судовому засіданні не встановлено. На
переконання суду, вимоги ст. 149 КЗпП
України під час обрання
адміністративного стягнення враховані
повністю, і той факт, що попередні вжиті
заходи не принесли позитивного
результату, оголошення позивачу догани
співмірне із вчиненим нею
дисциплінарним проступком.
Оскаржуваний наказ відповідає вимогам
закону та повинен залишитись в силі.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, ст.
ст. 25-1, 139, 140, 147, 151 КЗпП України, Законом
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Львівського
обласного клінічного діагностичного
центру про скасування наказу головного
лікаря Львівського обласного
клінічного діагностичного центру № 26
від 29.01.2014 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.