Провадження №22-ц/784/2234/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участі: ОСОБА_1 - представника
позивача, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні квартирою, вселення та
стягнення матеріальної і моральної
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, треті особи -ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, про відшкодування надмірних
витрат на оплату комунальних послуг ,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
вселення та стягнення матеріальної і
моральної шкоди.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим,
що їй на праві спільної часткової
власності належить 1/3 частина квартири
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 без її згоди вселилась
у вказану квартиру та перешкоджає їй
(позивачці) у проживанні та
користуванні цим майном. При цьому
витрати по сплаті комунальних послуг
за спірну квартиру відповідачка не
сплачує.

ОСОБА_3 зазначала, що внаслідок
вказаних неправомірних дій
відповідачки ОСОБА_4 їй спричинено 3010
грн. матеріальної шкоди, яка виникла
внаслідок несплати комунальних послуг,
а також моральну шкоду, компенсацію
якої вона оцінила у 10000 грн.

Із урахуванням уточнених позовних
вимог ОСОБА_3 просила суд ухвалити
рішення, яким зобов'язати ОСОБА_4 не
чинити перешкоди у користуванні
вказаною квартирою, надати їй ключі
від квартири, вселити її в квартиру, а
також стягнути з останньої на її
користь 3010 грн. у рахунок несплачених
комунальних послуг, 10000 грн. моральної
шкоди та судові витрати.

ОСОБА_4 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, треті
особи - ОСОБА_2, ОСОБА_5, про захист честі
і гідності, стягнення моральної шкоди
та 513 грн. 16 коп. витрат по сплаті
комунальних платежів та судових
витрат.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 26 березня 2014 року
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4
об'єднано з первісним позовом для
спільного розгляду.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 26 березня 2014 року
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 в
частині вимог щодо захисту честі і
гідності та стягнення моральної шкоди
залишені без розгляду.

Наступною ухвалою цього ж суду від 26
березня 2014 року до участі у справі в
якості співвідповідача за клопотанням
позивача залучено ОСОБА_2 Проте вимог
до ОСОБА_2 позивачка не заявила.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2014 року
первісний позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Постановлено:

- зобов'язати ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_3 перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі
останній комплекту ключів від вхідних
дверей даної квартири;

- вселити ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1.

- стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та 344,10
грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позову в
частині стягнення матеріальної шкоди
відмовлено.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи -
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, про відшкодування
витрат по сплаті за комунальні послуги
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду в частині задоволення
первісного позову скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в позові ОСОБА_3 відмовити в
повному обсязі. Відповідачка
посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, недоведеність обставин щодо
порушення відповідачкою ОСОБА_4 прав
позивачки та на порушення ст. 74, 76 ЦПК
України.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити із наступних
підстав.

Як вбачається із інформаційної довідки
із Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, однокімнатна квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2
по 1/3 частині кожному.

Згідно довідки ТОВ
«Николаевдомсервис» №248 від 30 січня 2014
року в зазначеній квартирі
зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2
відповідно з 07 серпня 2013 року та з 08
жовтня 2013 року.

Судом встановлено, що без згоди
позивачки відповідачка ОСОБА_2 вселила
в спірну квартиру свою дочку ОСОБА_4

Із постанов Заводського районного
відділу ММУ УМВС України в
Миколаївській області про закриття
кримінального провадження від 19 липня
2013 року та від 10 серпня 2010 року видно,
що ОСОБА_3 зверталась до цього
районного відділу міліції із заявами, в
яких зазначала, що відповідачка ОСОБА_4
перешкоджає їй вселенню в указану
квартиру. Дана обставина
підтверджується показами свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування чи розпорядження
своїм майном.

Тому, виходячи із положень ст. ст. 386, 391
ЦК України, суд першої інстанції
правильно зобов'язав відповідачку не
чинити позивачці перешкоди у
користуванні даною квартирою.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України Ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифіковано
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична та юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

За наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що спірні правовідносини за
своєю природою ґрунтуються на
обставинах, пов'язаних з фактом
порушення ОСОБА_4 права власності
позивачки щодо вільного користування
спірною квартирою, оскільки
відповідачка створює перешкоди щодо
вселення в це жиле приміщення. А тому
суд вірно вважав, що порушені права
позивачки підлягають захисту шляхом
вселення у спірну квартиру та
покладення на відповідачку ОСОБА_4
обов'язку надати позивачці комплект
ключів від вхідних дверей спірної
квартири.

Встановивши порушення прав власності
позивачки, суд першої інстанції на
підставі ст. ст. 23 ЦК України правильно
стягнув на її користь із ОСОБА_4 500 грн.
у відшкодування моральної шкоди.

Доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що
суд в порушення вимог ст. ст. 74, 76
своєчасно не повідомив її про
відкладення розгляду хоча і
обґрунтованими, але відповідно до
положень ст. 309 ЦПК України не є
підставою для скасування судового
рішення.

Що стосується посилань ОСОБА_2 про
безпідставність висновків суду щодо
порушення відповідачкою ОСОБА_4 прав
позивачки щодо користування спірною
квартирою, то вони не заслуговують на
увагу, оскільки спростовуються
матеріалами справи.

За наведених обставин колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:
Судді: