У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору довічного
утримання частково недійсним, визнання
майна спільним майном подружжя та
права власності на 1/2 частку житлового
будинку за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 24 грудня
2013 року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 9 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 18 липня 1966 року вона
зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, а в
1968 році вони з чоловіком отримали
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
для будівництва житлового будинку. У 1980
році будівництво будинку було фактично
закінчено. У 2008 році на ім'я чоловіка -
ОСОБА_6, було видано свідоцтво про право
власності на вказаний будинок.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після смерті
якого з'ясувалося, що житловий будинок
за вищезазначеною адресою
зареєстрований на праві приватної
власності за ОСОБА_5 на підставі
договору довічного утримання, що
укладений 18 вересня 2009 року між ОСОБА_6
та відповідачем.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила
суд визнати договір довічного
утримання від 18 вересня 2009 року
частково недійсним, визнати спільним
майном подружжя житловий будинок
АДРЕСА_1, поділити спільне майно
подружжя та визнати за нею право
власності на 1/2 частку вказаного
житлового будинку.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 24 грудня
2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано договір довічного утримання
від 18 вересня 2009 року частково
недійсним. Визнано спільним майном
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 житловий
будинок АДРЕСА_1. Поділено спільне
майно подружжя та визнано за ОСОБА_4
право власності на 1/2 частку вказаного
житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 9 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
змінено, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Визнано
недійсним договір довічного утримання,
укладений 18 вересня 2009 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_5, в частині передачі у
власність останньому 1/2 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано
за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку
зазначеного будинку. У решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
та частково задовольняючи позову,
апеляційний суд, на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що спірний
житловий будинок було побудовано до 1988
року за час шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_4, тому
згідно з презумпцією спільноті майна
подружжя є їх спільним сумісним майном,
яке ОСОБА_6 18 вересня 2009 року без згоди
іншого з подружжя уклав договір
довічного утримання з відповідачем.

При цьому суди вірно застосували
положення ст. ст. 22, 24, 28 КпШС України, ст.
ст. 203, 215, 355, 369 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 9 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта