У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,
Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до Міністерства екології та природних
ресурсів України, третя особа -
Державне підприємство
«Науково-виробниче природоохоронне
об'єднання», про видачу трудової
книжки, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 21 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що рішенням суду від 26 січня 2011
року було частково задоволено її
позовні вимоги, визнано незаконним та
скасовано наказ № 231-О від 25 березня 2010
року Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України про звільнення її з посади
директора ДП «Науково-виробничого
природоохоронного об'єднання»,
зобов'язано Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України поновити її на даній посаді з
дати звільнення та виплатити в рахунок
відшкодування моральної шкоди 3 000,00
грн, стягнути з ДП «Науково-виробничого
природоохоронного об'єднання» на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 42 681,60 грн.
Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
один місяць підлягало негайному
виконання. Однак рішення суду в частині
поновлення на роботі по даний час не
виконано, середній заробіток за час
вимушеного прогулу в її користь не
виплачено. Трудову книжку вона не
отримувала і про її місцезнаходження
їй нічого не відомо.

Вважає, що відповідач порушує її
трудові права, з огляду на що просила
суд зобов'язати відповідача протягом
трьох календарних днів з дня набрання
рішенням суду законної сили внести
відповідні записи до трудової книжки
про прийняття на посаду 17 листопада 2009
року виконуючою обов'язки директора ДП
«Науково-виробниче природоохоронне
об'єднання», прийняття її на посаду з 13
лютого 2010 року директора ДП
«Науково-виробниче природоохоронне
об'єднання» з подальшим поновленням на
посаді директора вказаного державного
підприємства. Також просила
зобов'язати ДП «Науково-виробниче
природоохоронне об'єднання» надати
довідку про нараховану та виплачену
заробітну плату за період з 17 листопада
2009 року по 25 березня 2010 року, довідку
щодо розрахунку суми допомоги по
тимчасовій непрацездатності та
стягнути з Міністерства екології та
природних ресурсів України на її
користь заборгованість по заробітній
платі за фактично відпрацьований
період, заборгованість
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу в розмірі 211 629,60 грн,
моральну шкоду в розмірі 300 000 грн та
судові витрати у справі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 21 травня
2014 року, в задоволені позову ОСОБА_1
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що матеріали справи не містять доказів
на підтвердження того, що Міністерство
екології та природних ресурсів України
є правонаступником Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України. Крім того,
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено покладення на третіх
осіб будь-яких зобов'язань рішенням
суду у справі в якій вони приймали
участь саме як треті особи.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки судом першої та апеляційної
інстанцій не було допущено
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 січня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова В.О.
Кузнєцов Г.І. Мостова