Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
у складі:

головуючого - судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету
Житомирської міської ради,
реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області про виділ частки
із спільного майна та скасування
рішення про реєстрацію права
власності,-

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та
згідно заяви про часткову зміну
предмету і підстави позову (а.с.52-53)
просить виділити їй в натурі житлові
приміщення, що розташовані в будинку
АДРЕСА_1, який згідно технічного
паспорту від 27.09.2013 року позначений
літерою "А", а саме приміщення квартири
№2, яка складається з тамбуру III площею
7,5 м2, коридору 2-1 площею 5,0 м2, коридору 2-3
площею 3,7 м2, санвузла 2-2 площею 3,6 м2,
кухні 2-4 площею 6,0 м2, кімнати 2-5 площею
16.9 м2 та кімнати 2-6 площею 10,6 м2, а також
1/3 частину сараю під літерою "Г". Також
просить скасувати рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції відповідно до даних РПВН за
№2540964 про реєстрацію в державному
реєстрі за ОСОБА_1 права власності на
20/100 частин домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1, яке зареєстровано на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24.10.1996 року,
зареєстрованого в реєстрі за №4-4129.

В обгрунтування позовних вимог
зазначає, що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
24.10.1996 року позивач являється власницею
20/100 частин домоволодіння, яке
розташовано в АДРЕСА_1. Даний факт
підтверджується вказаним свідоцтвом
про право на спадщину та довідкою КП
"Житомирське обласне міжміське БТІ"
№5221 від 01.10.2013 року. Водночас згідно
довідки-характеристики БТІ №114-А-3603 від
28.03.2000 року крім позивачки
співвласниками домоволодіння є
відповідач ОСОБА_2, якій належить 13/100
частин домоволодіння, відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким належить
11/100 частин домоволодіння, а також
виконком Житомирської міської ради,
якому належить 56/100 частин
домоволодіння. У зазначеному
домоволодінні між співвласниками
фактично встановився порядок
користування конкретними
приміщеннями, зокрема, позивач
користується в житловому будинку, який
згідно технічного паспорту від 27.09.2013
року позначений літерою А, такими
приміщеннями: тамбуром III площею 7,5 м,
коридором 2-1 площею 5,0 м2, коридором 2-3
площею 3,7 м2, санвузлом 2-2 площею 3,6 м2,
кухнею 2-4 площею 6,0 м2, кімнатою 2-5 площею
16,9 м2 та кімнатою 2-6 площею 10,6 м2. Даний
факт підтверджується довідкою БТІ
№А-3603 від 01.10.2013 року та технічним
паспортом. Сторони по справі угоду про
користування жилим будинком не
укладали. Враховуючи, що між
співвласниками домоволодіння фактично
встановлено порядок користування
жилими приміщеннями, будинок
розподілений і кожний із власників
користується конкретною квартирою, яка
має власну кухню, санвузол, кімнати
тощо, тому просить виділити у її
власність саме ті приміщення, якими
вона користується та які відповідають
її частці у праві власності на будинок.

Крім того, позивач звернулася до
реєстраційні служби Житомирського
міського управління юстиції з заявою
про реєстрацію за нею права власності
на належні їй на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
24.10.1996 року 20/100 частин домоволодіння,
однак, отримала рішення державного
реєстратора про відмову у державній
реєстрації від 15.11.2013 року. Свою відмову
державний реєстратор обґрунтував тим,
що за нею право власності на вказану
частку будинковолодіння вже
зареєстровано, проте за іншою адресою:
АДРЕСА_1. Однак, реєстрація права
власності за позивачем на частку за
іншою адресою є помилковою, квартира
АДРЕСА_1 в натурі ніколи не виділялась,
позивач користувалася і продовжує
користуватися квартирою АДРЕСА_1. Крім
того, згідно листа Управління
містобудування, архітектури та дизайну
міської середовища Житомирської
міської ради №1195/13 від 19.09.2013 року
житловий будинок, в якому розташовані
приміщення, якими користується
позивач, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Представник позивача згідно поданої
через канцелярію суду заяви просить
розглянути справу у її відсутність,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі (а.с.103).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, згідно поданої через
канцелярію суду заяви просить
розглянути справу у її відсутність,
позов визнає в повному обсязі (а.с.73).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася, згідно поданої через
канцелярію суду заяви просить
розглянути справу у її відсутність,
позов визнає в повному обсязі (а.с.66).

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, згідно поданої через
канцелярію суду заяви просить
розглянути справу у його відсутність,
позов визнає в повному обсязі (а.с.68).

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явився, згідно поданої через
канцелярію суду заяви просить
розглянути справу у його відсутність,
позов визнає в повному обсязі (а.с.71).

Представник Житомирської міської ради
у судове засідання не з'явилася, згідно
поданої заяви просить розглядати
справу у відсутності представника
(а.с.100).

Представник реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області у судове
засідання не з'явився про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином (а.с.62, 79, 87, 96), причини неявки суду
не повідомили.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.15 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних відносин.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ" критеріями відмежування справ
цивільної юрисдикції від інших є,
по-перше, наявність у них спору про
право цивільне, по-друге, суб'єктний
склад такого спору (однією зі сторін у
спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки позивач як власник майна
звернулась до суду за захистом
порушеного особистого майнового права
(п.4 ч.2 ст.16 ЦК України), дії чи
бездіяльність державного реєстратора
нею не оскаржуються, тому даний спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Встановлено, що згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
24.10.1996 року посвідченого державним
нотаріусом Першої житомирської
державної нотаріальної контори
Шеніною О.А. та зареєстрованого в
реєстрі за №4-4129 ОСОБА_1 на праві
власності належить 20/100 частин
домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1
(а.с.8).

Як вбачається з рішення державного
реєстратора №7980661 від 15.11.2013 року (а.с.11)
ОСОБА_1 відмовлено у державній
реєстрації права власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24.10.1996 року на 20/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1, оскільки
право власності за ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24.10.1996 року вже
зареєстровано, але за іншою адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно листа Управління
містобудування, архітектури та дизайну
міської середовища Житомирської
міської ради №1195/13 від 19.09.2013 року
житловий будинок, визначений у заяві
ОСОБА_1, значиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.10).

Оскільки рішення про державну
реєстрацію за позивачем права
власності на 20/100 частин
будинковолодіння за іншою адресою:
АДРЕСА_1, що є помилковим, порушує
цивільні права та інтереси позивача та
перешкоджає реалізації її права у
виділі в натурі 20/100 частин
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1,
тому є підстави для поновлення
становища, яке існувало до порушення і
позовна вимога про скасування рішення
державного реєстратора реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції про реєстрацію за
позивачем права власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24.10.1996 року на 20/100 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
підлягає задоволенню.

Згідно довідки-характеристики БТІ
№114-А-3603 від 28.03.2000 року крім позивачки
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2, якій
належить 13/100 частин домоволодіння,
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
яким належить 11/100 частин
домоволодіння, а також виконком
Житомирської міської ради, якому
належить 56/100 частин домоволодіння
(а.с.7).

ОСОБА_1 користується в житловому
будинку, який згідно технічного
паспорту від 27.09.2013 року (а.с.4-6)
позначений літерою "А", приміщеннями:
тамбуром III площею 7,5 м, коридором 2-1
площею 5,0 м2, коридором 2-3 площею 3,7 м2,
санвузлом 2-2 площею 3,6 м2, кухнею 2-4
площею 6,0 м2, кімнатою 2-5 площею 16,9 м2 та
кімнатою 2-6 площею 10,6 м2, що
підтверджується довідкою КП
"Житомирське обласне міжміське БТІ"
№А-3603 від 01.10.2013 року (а.с.82). Крім того,
згідно технічного паспорту до
домоволодіння по АДРЕСА_1 належить
сарай, позначений літерою "Г".

Відповідно до ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 04.10.1991
року "Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок" при вирішенні справ
про виділ в натурі частки жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, судам належить мати на
увазі, що це можливо, якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
за наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Таким чином, враховуючи викладене, а
також те, що будинок фактично
розподілений між його співвласниками і
кожен користується окремою квартирою,
яка згідно технічного паспорту має
власну кухню, санвузол, кімнати і
відповідачі не оспорюють цієї
обставини та не заперечують проти
задоволення позову, тому позовна
вимога ОСОБА_1 про виділ у натурі частки
із майна, що є у спільній частковій
власності, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.16, 358, 361, 364 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №7 від 04.10.1991 року "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на житловий будинок", ст.ст.10,
11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И
Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 житлові
приміщення, розташовані в будинку
АДРЕСА_1, який згідно технічного
паспорту від 27.09.2013 року позначений
літерою "А", а саме приміщення квартири
АДРЕСА_1.

Скасувати рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції відповідно до даних РПВН за
№2540964 про реєстрацію в державному
реєстрі права власності за ОСОБА_1
права власності на 20/100 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке
зареєстровано на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
24.10.1996 року, зареєстрованого в реєстрі
за №4-4129.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Рішення може
бути оскаржене в апеляційний суд
Житомирської області через
Корольовський районний суд м. Житомира
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя
Н. М. Анциборенко