У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 17
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому зазначало, що 30 серпня
2007 року між ним та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 3 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 24 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним
договором станом на 14 листопада 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 21
142 грн 38 коп., яку банк просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2014 року рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 лютого 2014 року скасовано,
стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 21 142 грн 38
коп, з якої: заборгованість за кредитом
- 2367 грн 31 коп; заборгованість за
процентами - 9732 грн 10 коп.;
заборгованість з комісії - 7560 грн; штраф
(фіксована частина) - 500 грн; штраф
(процентна складова) - 982 грн 97 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції керувався тим, що банком
порушено встановлений ст. 257 ЦК України
строк звернення до суду з позовом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції керувався тим,
що сторонами у договорі була
передбачена його пролонгація, тому суд
першої інстанції помилково вважав, що
строк кредитного договору закінчився і
безпідставно застосував позовну
давність.

Із такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 30
серпня 2007 року ОСОБА_6 звернувся
до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою
позичальника (далі - Заява), на підставі
якої відповідач отримав кредит у
розмірі 3 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки зі сплатою 24 % на рік (а.с. 8).

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, заборгованість ОСОБА_6
за кредитним договором від 30 серпня
2007 року станом на 14 листопада 2013 року
склала 21 142 грн 38 коп, з якої:
заборгованість за кредитом - 2367 грн 31
коп; заборгованість за процентами - 9732
грн 10 коп.; заборгованість з комісії - 7560
грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн;
штраф (процентна складова) - 982 грн 97 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат (а.с. 4−?7).

Із позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося 25 листопада 2013 року та
надало суду Умови і правила надання
банківських послуг (далі - Умови) (а.с.
9‒?12).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 19 березня 2014
року № 6-14цс14.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції залишено
поза увагою те, що відповідно до
пунктів 3.1.1, 5.4 Умов граничний строк дії
картки (місяць і рік) указано на ній і
вона дійсна до останнього календарного
дня такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) та що
останній платіж здійснено 27
листопада 2007 року, а з позовом до суду
банк звернувся до суду 25
листопада 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Заява про застосування строку позовної
давності подана представником
відповідача до суду першої інстанції 10
лютого 2014 року (а.с. 30).

Судом апеляційної інстанції
безпідставно зроблена переоцінка
доказів, надана судом першої інстанції,
неправильно застосовані норми
матеріального права, тому рішення суду
апеляційної інстанції має бути
скасовано, рішення суду першої
інстанції - залишено в силі.

Керуючись статтями 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2014 року скасувати, рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г.
Іваненко