Номер провадження: 22-ц/785/5398/14
Головуючий у першій інстанції Груца
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Черевка П.М.,
Кононенко Н.А.,

за участю секретаря - Орлової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Біляївського
районного суду Одеської області від 31
січня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_8 ОСОБА_3 - «Про
встановлення факту родинних відносин,
визнання заповіту недійсним, визнання
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку у порядку спадкування
за законом», -

ВСТАНОВИЛА:

30.11.2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із
зазначеним позовом, який у подальшому
був уточнений та доповнений, по якому
просив встановити факт родинних
відносин, а саме що ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 являється його батьком,
визнати недійсним заповіт від 11.04.2011
року, складеного від імені ОСОБА_6, а
також визнати за позивачем право
власності у порядку спадкування за
законом на весь житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташований в АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,225 га. для будівництва
та обслуговування господарських
будівель і споруд (присадибну земельну
ділянку).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що зазначений
будинок та земельна ділянка належали
його батькам, які померли, він є єдиним
спадкоємцем першої черги за законом.
Також, позивач посилався на те, що його
батько за життя склав заповіт на
користь свого онука - відповідача по
справі, але на момент складання
заповіту він тяжко хворів онкологічним
захворюванням головного мозку, тому не
міг усвідомлювати свої дії та керувати
ними.

Позивач позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, його
представник був сповіщений належним
чином про час, дату та місце судового
засідання.

Заочним рішенням Біляївського
районного суду Одеської області від
31.01.2014 року позов ОСОБА_4 задоволений,
встановлений факт родинних відносин, а
саме що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
являється батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;
визнаний недійсним заповіт від 11.04.2011
року, складеного від імені ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, яким він
дає розпорядження на випадок його
смерті, що все його майно, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалось і взагалі все те, що на день
смерті буде йому належати, заповідає
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 та
зареєстрованому у реєстрі за № 1650;
визнано за ОСОБА_4 право власності у
порядку спадкування за законом на весь
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташований у
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,225
га. для будівництва та обслуговування
господарських будівель і споруд
(присадибну земельну ділянку).

04.04.2014 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане заочне рішення суду,
по якій просить скасувати рішення
районного суду, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, мати
якого є ОСОБА_2, яка у 1969 році уклала
шлюб з ОСОБА_6

У графі „батько" ОСОБА_8 не вказано, хто
батько, оскільки до реєстрації шлюбу,
батьки позивача вели кочовий спосіб
житія.

ІНФОРМАЦІЯ_6 мати заявника померла.

ІНФОРМАЦІЯ_5 брат заявника ОСОБА_9 також
помер.

Заявник залишився проживати зі своїм
батьком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки, виданої Усатівською
сільською радою Біляївського району
Одеської області, ОСОБА_4 відносно
господаря житлового будинку ОСОБА_6,
записаний як син.

Факт родинних відносин, а саме
батьківства, підтвердили й свідки,
допитані у суді першої інстанції під
час розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про задоволення вимог про
встановлення факту родинних відносин,
оскільки судом було обґрунтовано
встановлено, що заявник є сином ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житловий будинок № 354 від
24.07.2003 року ОСОБА_6 став власником
житловою будинку з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акту про
право на земельну ділянку серія ОД №
039999 від 03.09.2003 року ОСОБА_6 став
власником земельної ділянки, площею 0,225
га. для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
у АДРЕСА_1.

Після смерті батька позивача ОСОБА_6,
позивач звернувся до Біляївської
державної нотаріальної контори
Одеської області з метою отримання
свідоцтва на право власності на
спадкове майно, але йому було
відмовлено на підставі того, що за
життя померлий надав заповіт на онука
ОСОБА_3

Позивач пояснив суду, що ніяких розмов
про складання заповіту не було та його
син ОСОБА_3 таємно, забрав нічого не
розуміючого дідуся ОСОБА_6, повіз до
нотаріуса, де оформив заповіт на себе
на все майно.

Згідно наданим до справи письмовим
доказам, ОСОБА_6 тяжко хворів. Згідно
довідки з діагностичного відділення
клініки «Інтосана» від 07.04.2011 року, у
ОСОБА_6 визначений діагноз - рак
головного мозку.

Тому, судом першої інстанції у справі
була призначена судова посмертна
писхіаторична експертиза, відповідно
до висновків якої встановлено, що з
лютого місяця до травня 2011 року у
ОСОБА_6 був рак головного мозку, що
виражається у втраті орієнтації в
навколишні середі, порушенням
свідомості, погіршенням пам'яті до
повної її втрати, порушення інших
функцій організму в тому числі,
здатності самому пересуватися. З
урахуванням наявних у ОСОБА_6
захворювань, їх ступеню вираження і
характеру впливу на загальний стан
здоров'я і психоемоційну сферу, ОСОБА_6
в квітні 2011 року, в тому числі 11.04.2011
року, не міг у повній мірі
усвідомлювати характеру своїх дій та
керуватися ними.

Аналогічні обставини підтвердили
свідки, допитані районним судом під час
розгляду справи.

Також, це підтверджується фактом того,
що при оформлені заповіту ОСОБА_6 не міг
самостійно прочитати та розписатися в
ньому, про що зазначено в тексті
оспореного заповіту.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним, а
також за позовом заінтересованої особи
суд визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним та не
відповідало його волі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати мої внутрішній волі,
правочин має вчинятися в формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6
ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін,
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах встановлених
законом, такий заповіт може бути
визнаний судом недійсним.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
ОСОБА_6 на момент складання заповіту не
міг усвідомлювати значення своїх дій,
не міг ними керувати через тяжку
хворобу.

Таким чином, в цій частині позовні
вимоги також підлягають задоволенню.

Одночасно, колегія суддів не
погоджується з висновком районного
суду про задоволення позовних вимог
про визнання права власності за
позивачем на спадкове майно у порядку
спадкування за законом.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним
законодавством, зокрема, Законом
України "Про нотаріат", підзаконними
нормативними актами, визначено
нотаріальний порядок оформлення права
на спадщину, що відповідає
встановленій законодавством
сукупності функцій притаманній
юрисдикційній діяльності судів та
нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику в справах
про спадкування" (далі - ППВСУ від 30
травня 2008 року № 7).

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК України).

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язані
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, а нотаріус
зобов'язаний прийняти таку довідку
разом із іншими правовстановлюючими
документами для видачі свідоцтва про
право на спадщину (п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України).

При дотриманні названих умов, у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину, особа може звернутися до
суду шляхом оскарження дій нотаріуса
за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про
нотаріат" свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що у районного суду не
було обґрунтованих підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання права власності за позивачем
у порядку спадкування за законом, у
зв'язку з чим в цій частині рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню у
зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову в частині
визнання права власності у порядку
спадкування за законом на спадкове
майно за позивачем.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного
суду Одеської області від 31 січня 2014
року - скасувати в частині визнання за
ОСОБА_8 права власності у порядку
спадкування за законом та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

П.М. Черевко

Н.А.Кононенко

24.09.2014 року
м. Одеса