Справа №443/1286/14-ц
Провадження № 2/443/590/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2014 року Жидачівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого судді: Цюмрака
М.Д.

при секретарі:
Шальвірі І.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Жидачеві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Гніздичівського
державного спиртового заводу про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом про стягнення боргу, в якому
просить суд стягнути з Гніздичівського
державного спиртового заводу в його
користь заборгованість по заробітній
платі ОСОБА_3 за період з серпня 2009 р. по
червень 2010 р. в розмірі 11746,53 грн. та
заборгованість по заробітній платі
ОСОБА_4 за період з серпня 2009 р. по
серпень 2010 р. в розмірі 11439,53 грн. Свої
вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 03.12.2002 р.
прийнятий на роботу у Гніздичівський
державний спиртзавод на посаду
електрозварника та 04.06.2010 р. звільнений
з роботи за згодою сторін. За період
його роботи з серпня 2009 року по червень
2010 р. заробітна плата йому не
виплачувалася, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 11746,53 грн, яка по
даний час не виплачена. Дружина ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 24.07.2012 р.
успадкувала грошову суму 11746,53 грн.
(заробітну плату), що належала
померлому. 25.06.2013 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1
укладено договір про відступлення
права вимоги.

Крім того, ОСОБА_4 21.06.2004 р. прийнятий
на роботу у Гніздичівський державний
спиртзавод на посаду слюсара та 17.08.2010
р. звільнений з роботи за станом
здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.
За період роботи з серпня 2009 року по
червень 2010 р. заробітна плата йому не
виплачувалася, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 11439,53 грн, яка по
даний час не виплачена. Дочка ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 24.10.2012 р.
успадкувала заробітну плату в
Гніздичівському державному
спиртзаводі загальною сумою 11439,53 грн.,
що належала померлому. 25.06.2013 р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір про
відступлення права вимоги.

Такі обставини на думку позивача
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у вказаний у
позові спосіб.

Представник позивача ОСОБА_7, яка діє
на підставі довіреності від 21.07.2014 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Жидачівського нотаріального округу, в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги в повному обсязі та просили суд
задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги визнав.

Заслухавши пояснення сторін,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані позивачем докази,
заслухавши пояснення представника
позивача , суд встановив наступне.

Згідно запису із трудової книжки
ОСОБА_3 прийнятий на роботу
електрозварювальником 03.12.2002 року
Наказом №93-к. (а.с. 6)

Згідно запису із трудової книжки
ОСОБА_4 прийнятий на роботу
електрогазозварювальником 01.09.2005 року
Наказом №61-1-к. (а.с. 8)

Згідно довідки, виданої ОСОБА_3
Гніздичівським державним спиртовим
заводом заборгованість по заробітній
платі становить 11746,53 грн.

Згідно довідки, виданої ОСОБА_3
Гніздичівським державним спиртовим
заводом, заборгованість по заробітній
платі становить 11439,53 грн.

Відповідно до п. 1.1. Договору про
відступлення права вимоги, укладеного
між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 25.06.2013 р.
первісний кредитор відступає новому
кредитору, а новий кредитор приймає
право вимоги, належне первісному
кредиторові на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
24.10.2012 р. щодо виплати заробітної плати
в Гніздичівському державному
спиртзаводі загальною сумою 11439,53 грн. а
також право вимоги на виконання
будь-яких інших зобов`язань. (а.с. 13)

Відповідно до п. 1.1. Договору про
відступлення права вимоги, укладеного
між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 25.06.2013 р.
первісний кредитор відступає новому
кредитору, а новий кредитор приймає
право вимоги, належне первісному
кредиторові на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
24.10.2012 р. щодо виплати заробітної плати
в Гніздичівському державному
спиртзаводі загальною сумою 11746,53 грн. а
також право вимоги на виконання
будь-яких інших зобов`язань. (а.с. 14)

Пунктом 4.1 Договору про відступлення
права вимоги цей договір набирає
чинності з моменту його підписання і
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов`язань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач виконав належним чином свої
договірні зобов'язання, передав ОСОБА_2
визначені умовами вказаного договору
та додатку № 1 до нього документи, на
яких засновано право вимоги, зазначене
у п. 2 договору.

Відповідч ОСОБА_2, в свою чергу, в
порушення умов Договору відступлення
права вимоги (цесії) № 01-ц не виконала
свої договірні зобов'язання та не
здійснила жодного належного платежу в
порядку та строки, визначені умовами п.
2 Додатку № 2 до Договору відступлення
права вимоги (цесії) № 01-ц, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість, яка до
цього часу не погашена.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України.

Зазначені норми передбачають, що
зобов'язання можуть виникати
безпосередньо з договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, своїми діями відповідачка ОСОБА_2
порушила умови Договору відступлення
права вимоги № 01-ц, вимоги ст. 526 ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Таким чином, сума заборгованості (сума
основного боргу), що підлягає сплаті на
користь позивача складає 755000,00 грн..

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України, зокрема,
щодо сплати неустойки. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до умов п. 10.1. Договору
відступлення права вимоги № 01-ц, у
випадку невиконання зобов'язань по
сплаті грошових коштів у строк,
визначений в порядку п. 5 цього Договору
(Додатку № 2), Позивач має право
вимагати, а ОСОБА_2 зобов'язана сплатити
пеню в розмірі 0,5 % від суми
невиконаного своєчасно зобов'язання по
оплаті за кожен день такого
прострочення.

Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи
заборгованість відповідача ОСОБА_2
перед позивачем за неналежне виконання
зобов'язань за договором відступлення
права вимоги (цесії) № 01-ц становить
755000,00 грн., а розмір нарахованої
позивачем пені - 1060775,00 грн..

Оскільки розмір нарахованої позивачем
пені за порушення виконання
зобов'язань за вказаним договором
значно перевищує розмір
заборгованості, суд вважає за
необхідне зменшити розмір пені до 755000,00
грн.

Оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, а у
відповідності до ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, за вимогою кредитора
повинен сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних з простроченої суми
боргу, суд вважає, що позивач має право
на стягнення інфляційних у розмірі
71725,00 грн. та 3 % річних у розмірі 87186,99
грн..

Крім того, 11.01.2010 року між позивачем,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір
поруки № 1, відповідно до умов якого
ОСОБА_4 зобов'язався у повному обсязі
відповідати перед позивачем за
виконання ОСОБА_2 його зобов'язань за
Договором про відступлення права
вимоги № 01-ц від 22 січня 2010 року, у
випадку невиконання чи неналежного
виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
цим договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору поруки №1
від 11.01.2010 року у випадку невиконання
зобов'язання за Договором № 01-ц, ОСОБА_4
і ОСОБА_2 відповідають перед позивачем
солідарно, при цьому позивач вправі
вимагати виконання зобов'язання як
спільно, так і від кожного з них окремо,
при чому як цілком, так і в частині
боргу.

Крім цього, між позивачем, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 2
від 11.01.2010 року, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 зобов'язалася у повному
обсязі відповідати перед позивачем за
виконання ОСОБА_2 його зобов'язань за
Договором про відступлення права
вимоги № 01-ц від 22 січня 2010 року, у
випадку невиконання чи неналежного
виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
цим договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору поруки №2
від 11.01.2010 р. у випадку невиконання
зобов'язання за Договором № 01-ц, ОСОБА_2
і ОСОБА_3 відповідають перед позивачем
солідарно, при цьому позивач вправі
вимагати виконання зобов'язання як
спільно, так і від кожного з них окремо,
при чому як цілком, так і в частині
боргу.

Також, між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
було укладено Договір поруки № 3 від
11.01.2010 року, відповідно до умов якого
ОСОБА_5 зобов'язується у повному обсязі
відповідати перед позивачем за
виконання ОСОБА_2 його зобов'язань за
Договором про відступлення права
вимоги № 01-ц від 22 січня 2010 року, у
випадку невиконання чи неналежного
виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
цим договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору поруки №3
від 11.01.2010 року у випадку невиконання
зобов'язання за Договором № 01-ц, ОСОБА_2
і ОСОБА_5 відповідають перед позивачем
солідарно, при цьому позивач вправі
вимагати виконання зобов'язання як
спільно, так і від кожного з них окремо,
при чому як цілком, так і в частині
боргу.

Посилаючись на те, що за умовами
вищевказаних договорів поруки ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідають за
Договором відступлення права вимоги
(цесії) № 01-ц перед позивачем солідарно
з ОСОБА_2, позивач вважає, що сума
загальної заборгованості за Договором
№ 01-ц у розмірі 1974686,99 грн. підлягає
стягненню солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Правовідносини, що стосуються поруки,
регулюються параграфом 3 глави 49 ЦК
України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Зі змісту наведеної правової норми
випливає, що порука є угодою щодо
прийняття третьою особою на себе
обов'язку поручитися перед кредитором
за виконання боржником свого
зобов'язання та нести відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
зобов'язання боржником шляхом
відшкодування у грошовій формі того, що
не було виконане боржником.

Таким чином, порука є
зобов'язально-правовим засобом
забезпечення виконання зобов'язання
(як правило, грошового), яка виникає на
підставі договору, за яким до
зобов'язання основного боржника
додатково примикає зобов'язання
третьої особи, яка за нього
поручається.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України
визначено, що порука припиняється,
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки.

Зі змісту п. 5.1. вищевказаних договорів
поруки від 11.01.2010 року, ці договори
набувають чинності з моменту їх
підписання і діють до 31 грудня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Таким чином, враховуючи, що строк дії
договорів поруки № 1 від 11.01.2010 року, № 2
від 11.01.2010 року та № 3 від 11.01.2010 року
сплив 31 грудня 2012 року, та приймаючи до
уваги те, що позивачем не подано
доказів того, що він до закінчення
цього строку звертався до поручителів
з вимогою щодо виконання ними своїх
договірних зобов'язань за вказаними
договорами поруки, суд не вбачає
правових підстав для задоволення
позову в частині позовних вимог,
заявлених до відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

З огляду на викладене, суд вважає, що в
ході судового розгляду цієї справи
знайшли своє підтвердження належними,
допустимими та достатніми доказами
обставини, на які позивач посилався в
обґрунтування своєї позовної вимоги
про стягнення з відповідача ОСОБА_2
суми боргу за невиконання умов
Договору відступлення права вимоги
(цесії) № 01-ц у розмірі 755000,00 грн., пені
за невиконання зобов'язань по сплаті
грошових коштів у строк, визначений
умовами вказаного Договору у розмірі
755000,00 грн., 3 % річних в сумі 87186,99 грн. та
інфляційних у сумі 71725,00 грн..

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив сягнути з
відповідача суму витрат на правову
допомогу, яка за розрахунком позивача
складає 9000,00 грн..

Стаття 12 ЦПК України визначає, що особа,
яка бере участь у справі, має право на
правову допомогу, яка надається
адвокатами або іншими фахівцями у
галузі права в порядку, встановленому
законом.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать зокрема, витрати на
правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

20 грудня 2013 року між позивачем та
адвокатом ОСОБА_6 (свідоцтво про право
на заняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_2 від 04.11.2010 року) укладено Договір
про надання правової допомоги № 201213.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Законом України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" № 41914 від 20.12.2011 року.

Згідно зі ст. 1 вищевказаного Закону,
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій, поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Позивач вказав, що розмір витрат на
юридичні послуги розраховувався з
урахуванням фактично витраченого часу.

Згідно з п. 3.2. Договору про надання
правової допомоги б/н від 20.12.2013 року
розмір гонорару та порядок його
внесення визначається відповідно до
специфікації, яка є невід'ємною
частиною цього Договору (додаток № 1) та
обчислюється виходячи з погодинної
ставки оплати правової допомоги в
розмірі 450 грн..

Згідно з пунктами 1, 2 Специфікації № 1
від 23.12.2013 року сторонами визначено
розмір гонорару за надання адвокатом
правової допомоги, визначеної у
пунктах 1.1.1., 1.1.3 Договору, зокрема за
складення документів:

- позовної заяви з розрахунком
заборгованості, чотири особи
відповідачів (13 годин) вартістю 5850,00
грн.;

- заяви про забезпечення позову (2
години) вартістю 900,00 грн.;

- заяви щодо допуску до справи особи,
яка надає правову допомогу (1 година)
вартістю 450,00 грн..

Крім того, сторонами визначено розмір
гонорару за участь адвоката у
стандартному судовому засіданні, під
яким сторони розуміють судове
засідання тривалістю до 1 години
включно, враховуючи 1 годину проїзду до
та з суду, а всього тривалістю 2 (дві)
години, та попередньо вказано
кількість таких засідань - два,
вартістю по 900,00 грн. за кожне.

Згідно з ч. 3 Специфікації № 1 обсяг
правової допомоги складає 9000,00 грн. без
ПДВ.

Відповідно до п. 5 Специфікації № 1,
підписанням цієї Специфікації № 1 від
23.12.2013 року сторони підтверджують, що
Замовником (позивачем) сплачено та
адвокатом отримано гонорар у розмірі
9000,00 грн., що не заперечувалося
позивачем та його представником у
судовому засіданні.

При визначенні суми витрат на правову
допомогу, що підлягає стягненню на
користь позивача, суд приймає до уваги,
що судом частково задоволенні позовні
вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2
та відмовлено у задоволенні позову,
заявленого до відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5. Крім того, суд враховує,
що позивачеві відмовлено у задоволенні
заяви про забезпечення позову.

Таким чином, з урахуванням наявних у
справі доказів, правил розрахунку
витрат на правову допомогу,
передбачених ст. 88 ЦПК України та
Законом України N 4191-VI від 20.12.2011 року
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», зважаючи
на часткове задоволення позовних вимог
позивача та відмову у задоволенні
заяви про забезпечення позову, суд
вважає, що вимога про стягнення витрат
на правову допомогу підлягає
частковому задоволенню пропорційно до
задоволення позовних вимог позивача та
підлягає сплаті відповідачем ОСОБА_2 на
користь позивача у сумі 2318,87 грн..

Питання щодо витрат по сплаті судового
збору суд вирішує відповідно до
положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку з
частковим задоволенням позовних вимог,
витрати по сплаті судового збору в сумі
2908,17 грн. відносяться на рахунок
відповідача ОСОБА_2 пропорційно
розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 224 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 755000,00 грн.
боргу, 755000,00 грн. пені, 87186,99 грн. 3 %
річних, 71725,00 грн. інфляційних, 2318,87 грн.
витрат на правову допомогу, 2908,17 грн.
витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог, заявлених до
ОСОБА_2 - відмовити.

В частині задоволення позовних вимог,
заявлених до відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - відмовити у повному
обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії,
відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви
про перегляд заочного рішення
відповідачами, які не приймали участі у
розгляді справи, якщо заяву про
перегляд заочного рішення не було
подано.

Суддя
Федорова О.В.