Справа № 433/565/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2014 року, Троїцький районний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Яковлєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Троїцьке цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, інтереси яких
представляє ОСОБА_6 до ТОВ "Лотуре-Агро",
третя особа відділ Держземагенства у
Троїцькому районі Луганської області,
про стягнення заборгованості та
розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов,
в обґрунтування якого вказано, що
позивачі є власниками відповідних
земельних ділянок для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, які розташовані на
території Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області.
Між позивачами, з однієї сторони, та ТОВ
«Лотуре-Агро», з іншої сторони, було
укладено аналогічні договори оренди
землі, більшість з яких без номеру та
дати (далі Договори), предметом яких є
вищезазначені земельні ділянки.
Позивачі вказують, що у даних Договорах
відсутній ряд істотних умов,
визначених чинним законодавством,
грошова оцінка земельної ділянки не
була додатковою угодою приведена до
відповідності з проведеною
індексацією станом на 2012 рік, крім того
орендну плату за 2013 рік відповідачем не
виплачено, у зв'язку з чим відповідач
порушив своє зобов'язання по виплаті
орендної плати, що у сукупності є
підставами для визнання Договорів
недійсними, стягнення заборгованості
по орендній платі та пені.

Представник позивачів ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву, згідно якої просить розглянути
справу без його участі та участі його
довірителів, позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

ТОВ «Лотуре-Агро» свого представника у
судове засідання не направило, про час
та місце розгляду справи було
повідомлене викликами до суду та через
засоби масової інформації.

Відділ Держземагенства у Троїцькому
районі Луганської області свого
представника у судове засідання не
направив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Суд, з метою дотримання визначених
законодавством процесуальних строків
розгляду цивільної справи, вважає
можливим розглянути вказану справу без
участі сторін по справі.

Суд вивчивши та проаналізувавши
матеріали справи, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Судом було встановлено, що між
позивачами, з однієї сторони, та ТОВ
«Лотуре-Агро», з іншої сторони, було
укладено аналогічні договори оренди
землі, більшість з яких без номеру та
дати, предметом яких є:

- земельна ділянка площею 9,0456 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІV-ЛГ № 099256,
виданим 05 вересня 2002 року на ім'я ОСОБА_1
(договір зареєстровано 30 березня 2007
року за № 254870/16);

- земельна ділянка площею 7,9428 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЛГ № 099993,
виданим 17 листопада 2005 року на ім'я
ОСОБА_1 (договір зареєстровано 30
березня 2007 року за № 254870/19);

- земельна ділянка площею 8,0604 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЛГ № 122166,
виданим 06 квітня 2006 року на ім'я ОСОБА_2
(договір зареєстровано 30 березня 2007
року за № 254870/23);

- земельна ділянка площею 7,2683 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЛГ № 041483,
виданим на ім'я ОСОБА_3 (договір
зареєстровано 30 березня 2007 року за №
254870/22);

- земельна ділянка площею 10,0211 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІV-ЛГ № 099168,
виданим 05 вересня 2002 року на ім'я ОСОБА_4
(договір зареєстровано 30 березня 2007
року за № 254870/83);

- земельна ділянка площею 9,7589 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІV-ЛГ № 099169,
виданим 05 вересня 2002 року на ім'я ОСОБА_5
(договір зареєстровано 30 березня 2007
року за № 254870/01).

Так, у відповідності до ст. 2 Закону
України «Про оренду землі», відносини,
пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим Законом, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може
захистити цивільне право або інтерес
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом. Як
вбачається з матеріалів справи,
зазначені позивачкою обставини, якими
вона аргументує свої позовні вимоги,
доведені наданими до суду доказами.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Згідно зі ст. 1. Закону України «Про
оренду землі», оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Стаття 2 цього Закону передбачає, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про
оренду землі» і ч.1 ст.210 ЦК України,
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації і вважається
укладеним з моменту такої реєстрації.

Усі Договори зареєстровано 30 березня
2007 року. Таким чином згідно норм
чинного законодавства Договори є
укладеними з дати їх державної
реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» в редакції,
що діяла на час реєстрації Договорів,
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди, строк дії
договору оренди, оренда плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
винесення і перегляду та
відповідальності за її несплату, умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду, умови збереження стану об'єкта
оренди, умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю, умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві, існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки, визначення сторони,
яка несе ризик випадкового
пошкодження або знищення об'єкта
оренди чи його частини,
відповідальність сторін, умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї із істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Вивчивши Договори оренди землі, суд
приходить до висновку, що в порушення
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»
від 06 жовтня 1998 року з наступними
змінами укладені Договори не містять
однієї з істотних умов, а саме: умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Згідно з пунктом 15 розділу Х
«Перехідних положень» Земельного
Кодексу України до 1 січня 2013 року не
допускається купівля-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
і зміна цільового призначення
(використання) земельних ділянок, які
перебувають у власності громадян та
юридичних осіб для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок, виділених в натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі
їх у спадщину, обміну земельної ділянки
на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб.

Відповідно до ч. 5 ст. 93 Земельного
кодексу України право оренди земельної
ділянки може відчужуватися, у тому
числі продаватися на земельних торгах,
а також передаватися у заставу,
спадщину, вноситися до статутного
капіталу власником земельної ділянки -
на строк до 50 років, крім випадків,
визначених законом.

Згідно зі ст. 133 Земельного кодексу
України у заставу можуть передаватися
земельні ділянки, які належать
громадянам та юридичним особам на
праві власності, а також права на них -
право оренди земельної ділянки, право
користування чужою земельною ділянкою
для сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), якщо інше не передбачено
законом.

Діюче земельне законодавство допускає
передачу у заставу або до статутного
фонду товариства права оренди
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка перебуває у власності громадянина.

Таким чином, саме сторони у договорі
оренди земельної ділянки мали
врегулювати питання про можливість або
неможливість передачі у заставу або до
статутного фонду товариства
означеного майнового права.

Спірні Договори оренди землі пройшли
державну реєстрацію, виконувалися
сторонами, отже є укладеними.

Проте, в укладених між сторонами
Договорах оренди землі зазначена умова
відсутня. Крім того, судом встановлено,
що спірні Договори також дійсно мають
ряд недоліків, зазначених позивачами
та їх предсатвником у своїй позовній
заяві, які знайшли своє підтвердження
при розгляді даної справи по суті.

Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» встановлено, що
однією з істотних умов є орендна плата
із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків,
порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Порушуючи вимоги даної норми, в розділі
3 Договорів не зазначено строків
орендної плати, що, в свою чергу,
призводить до порушення права
орендодавця, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 24
Закону України «Про оренду землі», на
своєчасне отримання орендної плати.

Крім цього відсутність вказаної вище
істотної умови Договорів оренди землі
унеможливлює виконання п.5 розділу 3
Договору, щодо справляння пені в
розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний
день прострочення невнесеної орендної
плати.

П. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду
землі» однією з істотних умов договору
передбачено, строк дії договору оренди
землі. Згідно приписів ст. 19 вказаного
вище Закону строк дії договору оренди
землі визначається за згодою сторін,
але не може перевищувати 50 років; при
передачі в оренду
сільськогосподарських угідь для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строк дії договору оренди земельних
ділянок визначається з урахуванням
періоду ротації основної сівозміни
згідно з проектами землеустрою. Проте,
всупереч вимог вказаного вище ЗУ «Про
оренду землі» в п. 1 розділу 2 Договорів
вказано «Договір укладено на десять
років», однак при зазначенні даної
істотної умови не враховано період
ротації основної сівозміни.

Крім цього, в порушення вимог Постанов
Кабінету Міністрів України №220 від 03
березня 2004 року «Про затвердження
Типового договору оренди землі», у
Договорах оренди землі відсутні дата,
місяць та рік його складання.

Також, п. 5 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» встановлено, що однією з
істотних умов є умови збереження стану
об'єкта оренди.

В розділі 4 Договору «Умови
використання земельної ділянки»
зазначені умови збереження стану
об'єкту, а саме «дотримання екологічної
безпеки землекористування та
збереження родючості ґрунтів,
додержання державних стандартів, норм
та правил», проте в Договорах не
зазначені інші конкретні умови
збереження об'єкту оренди передбачені
чинним законодавством. Зазначена умова
договору не відповідає природі Закону
України «Про охорону земель» та
Земельного кодексу України, якими
передбачено умови збереження об'єкту
оренди (земельної ділянки), які
визначені як система заходів
спрямованих на охорону земель з метою
їх збереження, які зобов'язані
виконувати як власники, так і
користувачі земельних ділянок, тому не
можна вважати дану мову, як зазначену в
договорі.

Згідно статті 162 Земельного Кодексу
України охорона земель - це система
правових, організаційних, економічних
та інших заходів, спрямованих на
раціональне використання земель,
запобігання необгрунтованому
вилученню земель
сільськогосподарського і
лісогосподарського призначення,
захист від шкідливого антропогенного
впливу, відтворення і підвищення
родючості ґрунтів, підвищення
продуктивності земель
лісогосподарського призначення,
забезпечення особливого режиму
використання земель
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико- культурного
призначення.

Згідно п.п. а, б, в, ґ статті 164 Земельного
кодексу України охорона земель
включає:

а) обґрунтування і забезпечення
досягнення раціонального
землекористування;

б) захист сільськогосподарських угідь,
лісових земель та чагарників від
необгрунтованого їх вилучення для
інших потреб;

в) захист земель від ерозії, селів,
підтоплення, заболочування, вторинного
засолення, переосушення, ущільнення,
забруднення відходами виробництва,
хімічними та радіоактивними
речовинами та від інших несприятливих
природних і техногенних процесів;

ґ) попередження погіршення естетичного
стану та екологічної ролі
антропогенних ландшафтів;

д) консервацію деградових і
малопродуктивних
сільськогосподарських угідь.

Згідно статті 35 Закону України «Про
Охорону Земель» власники і
землекористувачі, в тому числі
орендарі, земельних ділянок при
здійсненні господарської діяльності
зобов'язані: дотримуватися вимог
земельного та природоохоронного
законодавства України; проводити на
земельних ділянках господарську
діяльність способами,які не завдають
шкідливого впливу на стан земель та
родючість ґрунтів; підвищувати
родючість ґрунтів та зберігати інші
корисні властивості землі на основі
застосування екологобезпечних
технологій обробітку і техніки,
здійснення інших заходів, які
зменшують негативний вплив на ґрунти,
запобігають безповоротній втраті
гумусу, поживних елементів
тощо;дотримуватися стандартів,
нормативів при здійсненні
протиерозійних, агротехнічних,
агрохімічних, меліоративних та інших
заходів, пов'язаних з охороною земель,
збереженням і підвищенням родючості
ґрунтів; надавати відповідним органам
виконавчої влади та органам місцевого
самоврядування відомості про
застосування пестицидів та
агрохімікатів; сприяти систематичному
проведенню вишукувальних,
обстежувальних, розвідувальних робіт
за станом земель, динамікою родючості
ґрунтів; своєчасно інформувати
відповідні органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування щодо
стану, деградації та забруднення
земельних ділянок; забезпечувати
додержання встановленого
законодавством України режиму
використання земель, що підлягають
особливій охороні; забезпечувати
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням та
дотримуватися встановлених обмежень
(обтяжень) на земельну ділянку;
забезпечувати захист земель від
ерозії, виснаження, забруднення,
засмічення, засолення, осолонцювання,
підкислення, перезволоження,
підтоплення, заростання бур'янами,
чагарниками і дрібноліссям; уживати
заходів щодо запобігання негативному і
екологонебезпечному впливу на
земельні ділянки та ліквідації
наслідків цього впливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

До актів цивільного законодавства,
безумовно, належить і ЗУ «Про оренду
землі».

Тобто, правочин може бути визнаний
недійсним, якщо він укладений з
порушенням вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
правочину недійсним.

Що стосується нарахування
відповідачем позивачам орендної плати
за користування земельними ділянками,
слід зазначити наступне.

В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
звернено увагу судів на ту обставину,
що виконання чи невиконання сторонами
зобов'язань, які виникли з правочину,
має значення лише для визначення
наслідків його недійсності, а не для
визнання правочину недійсним, а тому не
може бути доказом дійсності даних
Договорів факт отримання позивачами
від відповідача платежів за
користування земельними ділянками
протягом 2007-2013 років та вказане не є
ніяким чином фактом схвалення
позивачами спірних Договорів оренди
землі, крім того орендну плату за 2013 рік
відповідачем не виплачено, у зв'язку з
чим відповідач порушив своє
зобов'язання по виплаті орендної плати.

Таким чином, обраний позивачами та їх
представником спосіб захисту своїх
цивільних прав та інтересів цілком
відповідає вимогам діючого цивільного
законодавства, Договори оренди землі,
укладені між сторонами, є укладеним з
часу державної реєстрації, і на той час
діяла норма ст.15 ЗУ «Про оренду землі»,
згідно якої однією з істотних умов
договору є передача у заставу та
внесення в статутний фонд права оренди
земельної ділянки, проте такі суттєві
умови відсутні в Договорах оренди
землі, а також має місце ряд інших
недоліків, які було допущено при
укладенні спірних Договорів, які є
предметом спору, при цьому відповідач
порушив своє зобов'язання по виплаті
орендної плати, у зв'язку з чим, суд
вважає за необхідне визнати спірні
договори недійсними.

При цьому, ТОВ «Лотуре-Агро» на даний
час проходить процедуру банкрутства.
Законодавцем визначено, що підстави
для визнання договорів недійсними
встановлені ЦК України та ст. 17 Закону
про банкрутство, є вичерпними. На
відміну від ч. 1 ст. 39 цього Закону про
банкрутство, яка містить пряму
вказівку на застосування передбачених
цивільним законодавством України
підстав для визнання мирової угоди
недійсною, ч. 11 ст. 17 Закону не
передбачає визнання у справі про
банкрутство недійсними угод на
підставах, передбачених цивільним
законодавством. Зазначені у ч. 11 ст. 17
Закону підстави є спеціальними та
безпосередньо пов'язані з відносинами
неспроможності (банкрутства), тому
надають можливість визнати такий
договір недійсним саме у справі про
банкрутство. На вказаних вище
підставах підставах договір
визнається недійсним за спрощеною
процедурою, яка не вимагає від суду
вчинення додаткових дій, що притаманні
позовному провадженню.

Інші ж договори, які не відповідають
вимогам будь-якого закону, зокрема
вимогам Закону про банкрутство
(наприклад його статтям 12, 13),
підлягають визнанню недійсними у
порядку позовного провадження. В цьому
випадку правочин визнається недійсним
на підставах, передбачених цивільним
законодавством України.

Вищий господарський суд України у
постанові від 16.02.2005 року у справі №
Б-11/552 чітко висловив свою позицію щодо
даного питання, а саме: вказав, що "в
провадженні справи про банкрутство
розглядаються заяви про визнання угод
недійсними лише на підставах,
визначених цим Законом, які є
вичерпними. При цьому у справі про
банкрутство розглядаються угоди, які
відповідають вимогам цивільного
законодавства……визначені у ст. 17
Закону підстави є спеціальними
підставами для визнання угод (майнових
дій) боржника недійсними, стосуються
виключно процедури банкрутства і мають
розглядатися в межах провадження
справи про
банкрутство…..господарський суд, що
розглядає справу про банкрутство, не
наділений повноваженням щодо надання
оцінки відповідності угод, укладених
боржником, вимогам цивільного
законодавства".

Тобто договори, які не відповідають
вимогам цивільного законодавства,
підлягають визнанню недійсними в
порядку позовного провадження
(постанова ВГСУ від 07.02.2007 року у справі
N 14-08/4959).

Таким чином, можна зазначити, що час
розгляду справ про визнання договорів
боржника недійсними у процедурі
банкрутства на стадії ліквідації
банкрута такими підставами будуть
виключно ті, що передбачені ч. 10 ст. 17
Закону про банкрутство, і стосовно тих
договорів, які не є виконаними повністю
чи частково. Стосовно процедури
санації, то виключний перелік таких
підстав передбачений ч. 11 ст. 17 Закону
про банкрутство і не може бути
застосований до будь-якої іншої стадії
у банкрутстві. Отже, суд не вирішує
питання про стягнення з відповідача
заборгованості з орендної плати та
пені у рамках цивільного судочинства,
так як за наявності процедури
банкрутства відносно відповідача це
питання господарських судів.

Таким чином, суд знаходить
обґрунтованими позовні вимоги у
частині визнання оспорюваних
договорів недійсними, в іншій частині
підстав для задоволення позову не
вбачається, а отже позов вцілому
підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10,
11, 16, 203, 210, 215 ЦК України, ст.ст. 93, 133, 162, 164
Земельного Кодексу України, ст.ст. 1, 2, 15,
20 Закону України «Про оренду землі»,
пунктом 15 розділу Х «Перехідних
положень» Земельного Кодексу України,
керуючись ст.ст.10,11,33,60,151-152, 212-215, 224, 256-257,
261 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, - задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір оренди землі
без номеру та дати, укладений між
ОСОБА_1 та ТОВ «Лотуре-Агро»,
зареєстрований 30 березня 2007 року за №
254870/16, предметом якого є земельна
ділянка площею 9,0456 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІV-ЛГ № 099256,
виданим 05 вересня 2002 року на ім'я
ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір оренди землі
без номеру та дати, укладений між
ОСОБА_1 та ТОВ «Лотуре-Агро»,
зареєстрований 30 березня 2007 року за №
254870/19, предметом якого є земельна
ділянка площею 7,9428 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЛГ № 099993,
виданим 17 листопада 2005 року на ім'я
ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір оренди землі
без номеру та дати, укладений між
ОСОБА_2 та ТОВ «Лотуре-Агро»,
зареєстрований 30 березня 2007 року за №
254870/23, предметом якого є земельна
ділянка площею 8,0604 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЛГ № 122166,
виданим 06 квітня 2006 року на ім'я ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір оренди землі
без номеру та дати, укладений між
ОСОБА_3 та ТОВ «Лотуре-Агро»,
зареєстрований 30 березня 2007 року за №
254870/22, предметом якого є земельна
ділянка площею 7,2683 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЛГ № 041483,
виданим на ім'я ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір оренди землі
без номеру та дати, укладений між
ОСОБА_4 та ТОВ «Лотуре-Агро»,
зареєстрований 30 березня 2007 року за №
254870/83, предметом якого є земельна
ділянка площею 10,0211 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІV-ЛГ № 099168,
виданим 05 вересня 2002 року на ім'я
ОСОБА_4.

Визнати недійсним договір оренди землі
без номеру та дати, укладений між
ОСОБА_5 та ТОВ «Лотуре-Агро»,
зареєстрований 30 березня 2007 року за №
254870/01, предметом якого є земельна
ділянка площею 9,7589 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Тимонівської сільської ради
Троїцького району Луганської області,
право власності на яку посвідчено
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІV-ЛГ № 099169,
виданим 05 вересня 2002 року на ім'я
ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя