Справа № 226/2332/14-ц
Справа № 2/226/931/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року Димитровський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого -судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Димитров справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В
И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом про розірвання шлюбу до
ОСОБА_2, у якому зазначив, що з
відповідачем він перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2007
року. Від шлюбу мають неповнолітнього
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Для сторін
це перший шлюб. Спільне життя з
відповідачем не склалося. Протягом
останнього року проживання між ними
було відсутнє порозуміння, постійно
виникали суперечки, які закінчувались
особистими образами, свідками яких,
іноді, становилась дитина. З січня 2014
року шлюбні стосунки між сторонами
фактично припинені, спільного
господарства вони не ведуть. З цього
часу сторони припинили спілкуватись
між собою та жодних стосунків не
підтримують. Одруження з відповідачем
виявилось невдалим, примирення з
відповідачем неможливе. Позивач
переконаний, що подальше спільне життя
та збереження шлюбу неможливе та буде
суперечити його інтересам та інтересам
дитини, а також загальним засадам
сімейних відносин. Спору, щодо поділу
спільного майна між ними немає. На
утримання дитини позивач надає
допомогу у добровільному порядку.
Просив розірвати шлюб між ним та
відповідачем.

Сторони до судового засідання не
з'явились, про час та місце слухання
справи повідомлені належним чином,
надали суду заяви з проханням
розглянути справу без їх участі у
попередньому судовому засіданні,
позивач на позовних вимогах наполягав,
відповідач позовні вимоги визнала.

Суд вважає, що в справі є
достатньо матеріалів про права i
взаємовідносини сторін i немає
необхідності вислуховувати особисті
пояснення сторін, які не з'явилися до
суду.

Відповідно до частини четвертої статті
130 Цивільно-процесуального кодексу
України, ухвалення у попередньому
судовому засіданні судового рішення у
разі відмови від позову, визнання
позову, укладення мирової угоди
проводиться в порядку, встановленому
статтями 174 і 175 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 174
Цивільно-процесуального кодексу
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення рішення.

Згідно з частиною першою статті 61
Цивільно-процесуального кодексу
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 25 серпня 2007
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Димитровського
міського управління юстиції у
Донецькій області між сторонами
зареєстрований шлюб, актовий запис № 284
(а.с. 3).

Під час перебування у шлюбі в
сторін народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.55 СК України, дружина та
чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік
зобов'язаний утверджувати в сім'ї
повагу до матері. Дружина зобов'язана
утверджувати в сім'ї повагу до батька.
Дружина та чоловік відповідальні один
перед одним, перед іншими членами сім'ї
за свою поведінку в ній. Дружина та
чоловік зобов'язані спільно дбати про
матеріальне забезпечення сім'ї.

Вiдповiдно до частини другої
статті 104 Сiмейного кодексу України,
шлюб припиняється внаслiдок його
розiрвання.

Вiдповiдно до частини другої
статті 112 Сiмейного кодексу України, суд
постановляє рiшення про розiрвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спiльне життя подружжя i
збереження шлюбу суперечили б
iнтересам одного з них, iнтересам їхнiх
дiтей, що має iстотне значення.

Відповідач у своїй заяві, адресованій
суду, позов визнала у повному обсязі, а
саме: погодилась на розірвання шлюбу
(а.с. 10).

Таким чином, оцiнивши зiбранi по справi
докази, суд вважає, що шлюб мiж
сторонами слiд розiрвати, так як сторони
створити мiцної сім'ї за час спiльного
проживання не змогли, внаслiдок чого
шлюб фактично розпався, подружнi
стосунки припинилися, подальше спiльне
життя подружжя i збереження шлюбу
суперечило б їхнiм інтересам та
інтересам їх дитини.

Відповідно до статті 113 Сімейного
кодексу України, особа, яка змінила
своє прізвище у зв'язку з реєстрацією
шлюбу, має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище. З
цієї підстави суд вважає, що
відповідачу необхідно залишити
прізвище «ОСОБА_2», оскільки вона
просила про це в своїй заяві.

На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112, 113
Сiмейного кодексу України, керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 25 серпня 2007
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Димитровського
міського управління юстиції у
Донецькій області, актовий запис № 284
між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, (до шлюбу - ОСОБА_2),
розірвати, залишивши відповідачу
прізвище «ОСОБА_2».

Рішення суду вступає в законну
силу після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.В.Петунін