Провадження №22-ц/784/2446/14 Суддя по
1 інстанції - Притуляк І.О.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Данилова О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Свіщук О.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2 та його
представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

- представника відповідачки
ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

- представника відповідача -
Миколаївської міської ради - Кравченка
О.А.,

- представника третьої особи - СВТ
- Пташкограя В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Миколаївської міської ради

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 22 липня 2014 року, з
урахуванням ухвали того ж суду від 8
серпня 2014 року про виправлення описки,
у справі

за позовом

ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради,
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
садівницьке (виноградарське)
товариство «Сільгосптехніка», про
визнання незаконним та скасування
рішення Миколаївської міської ради та
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2, з
урахуванням доповнених позовних вимог,
звернувся з позовом до Миколаївської
міської ради та ОСОБА_5 про визнання
незаконним та скасування рішення
Миколаївської міської ради від 6
вересня 2010 року в частині ( пункти 37 та
37.1) затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку та
надання у власність ОСОБА_5 земельної
ділянки НОМЕР_1, площею 865 кв.м, для
ведення садівництва в садівницькому
(виноградарському) товаристві
«Сільгосптехніка» (далі - СВТ
«Сільгосптехніка»), а також визнання
недійсним державного акта на право
власності, виданого ОСОБА_5

Крім того, позивач подав заяву
про поновлення строку позовної
давності, посилаючись на поважність
причин його пропуску - звернення до
уповноважених державних органів з
метою досудового врегулювання спору.

Ухвалою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 9 січня 2013 року до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, залучено СВТ
«Сільгосптехніка», враховуючи, що
попередньою ухвалою Центрального
районного суду м. Миколаєва від 30
жовтня 2013 року справа передана за
підсудністю до Заводського районного
суду м. Миколаєва.

В обгрунтування позову ОСОБА_2
вказував, що він є членом СВТ
«Сільгосптехніка» з квітня 2010 року та
в його користуванні знаходиться
земельна ділянка НОМЕР_2, загальною
площею 250 кв.м, яка була виділена його
батьку ще у 1992 році. Суміжним
землекористувачем ділянки НОМЕР_1,
загальною площею 711 кв. м, є
відповідачка ОСОБА_5, яка на підставі
вищезазначеного рішення
Миколаївської міської ради у 2010 році
отримала державний акт на земельну
ділянку НОМЕР_1, розміром 865 кв.м. за
рахунок земель СВТ «Сільгосптехніка».

Він посилався на те, що
приватизація земельної ділянки НОМЕР_1
відбулася з порушенням порядку
приватизації, встановленого
законодавством України, що призвело до
порушення його прав землекористувача.

Зокрема, ОСОБА_5 приватизувала
частину загального проїзду між їхніми
ділянками, а також і частину земельної
ділянки НОМЕР_2, яка знаходиться у його
користуванні, що створює йому
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою та будинком.

Крім того, в порушення чинного
порядку приватизації, з ним, як
суміжним землекористувачем, не
погоджувалися межі земельної ділянки,
що передавалася у власність ОСОБА_5

Посилаючись на викладені
обставини, позивач просив про
поновлення позовної давності та
задоволення його позовних вимог.

Заперечуючи проти позову,
представник Миколаївської міської
ради та представник ОСОБА_5 посилались
на дотримання чинного законодавства, а
також просили про застосування
позовної давності.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 22 липня 2014 року, з
урахуванням ухвали того ж суду від 8
серпня 2014 року про виправлення описки,
поновлено строк позовної давності та
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2

Визнано незаконним та скасовано
рішення Миколаївської міської ради №
48/38 від 6 вересня 2010 року в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державного акту, що посвідчує право
власності на земельну ділянку НОМЕР_1
площею 865 кв.м., за рахунок земель СВТ
«Сільгосптехніка», для ведення
садівництва та надання ОСОБА_5 у
власність земельної ділянки НОМЕР_1
площею, 865 кв.м. для ведення садівництва
у складі СВТ «Сільгосптехніка» ( пункти
37 та 37.1).

Визнано недійсним державний акт
№ 811188 від 23 серпня 2010 року, що посвідчує
право власності ОСОБА_5 на земельну
ділянку НОМЕР_1, площею 865
кв.м. у СВТ «Сільгосптехніка».
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
Миколаївської міської ради,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, дослідивши докази в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з такого.

Частина 1 статті 15 ЦК України
закріплює право кожної особи на захист
свого права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Положення
цієї статті базуються на нормах
Конституції України, які закріплюють
обов'язок держави забезпечувати
захист: прав усіх суб'єктів права
власності і господарювання (стаття 13),
захист прав і свобод людини і
громадянина судом (частина перша
статті 55).

Способи захисту прав на земельну
ділянку передбачені ст. 152 ЗК України.

Зокрема, частина 3 ст. 152 ЗК України, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, в тому числі,
визначає і такі способи захисту прав
на земельну ділянку як визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК
України).

За змістом ст. ст. 125, 126 ЗК України, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають
після одержання її власником
державного акту та державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до п. 6 розділу Х
«Перехідних положень» ЗК громадяни та
юридичні особи, які мають у постійному
користуванні земельні ділянки, але за
цим Кодексом не можуть мати їх на
такому праві повинні до 1 січня 2008 року
переоформити у встановленому порядку
право власності або право оренди на
них.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України у справі № 5-рп/2005 від
22 вересня 2005 року визнано
неконституційними положення:

- п. 6 розділу Х «Перехідних положень»
ЗК щодо зобов'язання переоформити
право постійного користування
земельною ділянкою на право власності
або право оренди без відповідного
законодавчого, організаційного та
фінансового забезпечення ;

- пункт 6 Постанови Верховної Ради
України «Про земельну реформу» від
18 грудня 1990 року (з наступними
змінами) в частині щодо втрати
громадянами, підприємствами,
установами і організаціями після
закінчення строку оформлення права
власності або права користування
землею раніше наданого їм права
користування земельною ділянкою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 18 (підпункти «в» та
«г») постанови від 16 квітня 2004 року № 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ»:

в) з 1 січня 2002 року відповідно до ст. 125
ЗК України право користування
земельною ділянкою виникало після
одержання її власником або
землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування або укладення
договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), а з 2 травня 2009 року у
відповідності із Законом України від 5
березня 2009 року № 1066-VI право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав;

г) громадяни та юридичні особи
зберігають право на земельні ділянки
(пункт 7 розділ Х «Перехідні
положення» ЗК), одержані ними до 1 січня
2002 року у власність, у тимчасове
користування або на умовах оренди у
розмірах, що були раніше передбачені
чинним законодавством.

Статтею 35 ЗК України передбачено право
громадян України на безоплатну
приватизацію земельних ділянок для
ведення індивідуального або
колективного садівництва за рахунок
земель комунальної або державної
власності.

Приватизація земельної ділянки
громадянином - членом садівницького
товариства здійснюється без згоди на
те інших членів товариства.

Використання земельних ділянок
садівницьких товариств здійснюється
відповідно до закону та статутів цих
товариств.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом,
відповідно до рішення виконкому
Миколаївської обласної Ради депутатів
трудящих № 649 від 12 вересня
1966 року у постійне користування СВТ
«Сільгосптехніка» передана земельна
ділянка, загальною площею 4,8 га разом
із затвердженим схематичним планом
відведення земельної ділянки.

У складі цих земель знаходилося
і СВТ «Заречье», всі члени якого
ввійшли до складу СВТ
«Сільгосптехніка» у 1993 році.

Позивач ОСОБА_2 з 24 квітня 2010 року
є членом СВТ «Сільгосптехніка» та йому
в користування передана земельна
ділянка НОМЕР_2, загальною площею 250 кв.
м, яка до цього з 1992 року перебувала у
користуванні його батька ОСОБА_4
(а.с.155-156, 257).

Відповідач ОСОБА_5 є членом СВТ
«Сільгосптехніка» та їй у
користування була передана земельна
ділянка НОМЕР_1, загальною площею 711 кв.
м (а.с.60).

Відповідно до положень ст. 35 ЗК
Україна, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
громадяни із земель державної і
комунальної власності мають право
набувати безоплатно у власність або на
умовах оренди земельні ділянки для
ведення індивідуального або
колективного садівництва.

Громадянин-член садівницького
товариства, якому виділена земельна
ділянка для садівництва, має право на
її безоплатну приватизацію за умови, що
її розмір не перевищує 0,12 га, як це
передбачено пунктом «в» ч. 1 ст. 121 ЗК
України.

Землі загального користування
садівницького товариства є його
власністю. До земель загального
користування садівницького товариства
належать земельні ділянки, зайняті
захисними смугами, дорогами, проїздами,
будівлями і спорудами та іншими
об'єктами загального користування (ч. 4
ст. 35 ЗК України).

Право на приватизацію земельної
ділянки передбачено розділом 2 Статуту
СВТ «Сільгосптехніка», в редакції
прийнятій рішенням загальних зборів
від 17 березня 2007 року (протокол
№ 1), зареєстрованого рішенням
виконкому Миколаївської міської ради
25 вересня 2007 року ( а.с. 138- 150).

Відповідно до п.п. 2.2 Статуту -
земельні ділянки загального
користування (вулиці, проїзди, шляхи,
майданчики для автотранспорту)
розподілу між співвласниками не
підлягають.

Рішенням Миколаївської
міської ради № 43/32 від 22 січня 2010 року
ОСОБА_5 надано дозвіл на
складання технічної документації із
землеустрою щодо оформлення
державного акту про право власності на
земельну ділянку, орієнтовною площею 711
кв.м. для ведення садівництва у СВТ
«Сільгосптехніка».

Рішенням Миколаївської міської
ради № 48/38 від 6 вересня 2010 року
вирішено надати у власність членам
садово-виноградарських товариств,
садівничих товариств, обслуговуючих
кооперативів садово-виноградарських
товариств земельні ділянки раніше
надані їм у користування для ведення
садівництва (п.2).

Пунктами 37, 37.1 цього ж рішення
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання державного
акту, що посвідчує право власності на
земельну ділянку НОМЕР_1, площею 865
кв.м., за рахунок земель СВТ
«Сільгосптехніка», для ведення
садівництва, а також передано
зазначену земельну ділянку у власність
ОСОБА_5 для ведення садівництва (а.с. 4).
Тобто у власність ОСОБА_5 передана
земельна ділянка за рахунок земель
СВТ «Сільгосптехніка» більше на 154
кв.м.

3 червня 2011 року ОСОБА_5 отримала
державний акт на право власності
(серії ЯК № 811188) на земельну ділянку
НОМЕР_1 в СВТ «Сільгосптехніка» для
ведення садівництва, площею 865 кв.м,
який 16 листопада 2010 року
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів за №
00228 державним реєстратором
управління Держкомзему у м. Миколаєві
(а.с. 258).

Із технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
спірну земельну ділянку, яка
виготовлена Державним підприємством
"Миколаївський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою" у 2010
році (інвентарний № 9- 908 від 11 жовтня 2010
року), вбачається, що межі з суміжними
землекористувачами, якими є
користувачі земельних ділянок № 101, 105,
104-а не погоджувалися (а.с. 44-68). За
такого спільна межа з позивачем не
погоджувалась.

Натомість в цій документації
міститься заява про погодження меж з
користувачами земельних ділянок №
100-а, 103, 98, які не є суміжними
землекористувачами (а.с. 51).

Разом з тим, із матеріалів справи
та пояснень представника ОСОБА_5,
представника СВТ «Сільгосптехніка»
вбачається, що між позивачем та ОСОБА_5
як суміжними землекористувачами з 2010
року існує не вирішений спір щодо меж
суміжного землекористування, що
унеможливлює вирішення ними питання
щодо приватизації земельних ділянок
за рахунок земель СВТ
«Сільгосптехніка» (а.с. 31).

Крім того, згідно із висновком
судової будівельно-технічної
експертизи № 125-01 від
16 травня 2014 року (а.с. 163- 177)
встановлено, що фактична площа
земельної ділянки НОМЕР_1, що
перебуває у власності ОСОБА_5 складає
865 кв.м., що відповідає даним, зазначеним
в технічній документації із
землеустрою, але конфігурація
земельної ділянки по фактичному
землекористуванню не відповідає
технічній документації за
документами, що підтверджують її право
власності (лінійні проміри, кути і
конфігурація ділянки в цілому).

Висновком експертизи також
встановлено, що згідно із технічною
документацією із землеустрою на
земельну ділянку НОМЕР_1, частина
проїзду загального користування
( площею 38,3 кв. м) між земельними
ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 увійшла в
загальну площу приватизованої ділянки
НОМЕР_1. До того ж, земельні ділянки
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 мають спільну межу,
яка розташована в лівій верхній
боковій частині і проходить ломаною з
прямих розмірами 9,98 і 3,15 метрів до
задньої торцевої межі.

Має місце часткове накладання
цих земельних ділянок одна на одну в
двох місцях ( площа накладання 51,1 кв.м
та 54,4 кв.м відповідно .

Крім того, фактична площа
земельної ділянки НОМЕР_2 в СВТ
«Сільгосптехніка» на момент
дослідження складає 287 кв.м., що не
відповідає даним, зазначеним в схемі
відводу ділянки від 05 грудня 1992 року
(а.с. 5). Розбіжність в більшу сторону
складає 37,0 кв.м.

Зазначене є порушенням чинного
порядку приватизації земельних
ділянок.

Так, пунктом «д» ч. 2 ст. 25 Закону
України «Про землеустрій»
передбачено, що проект щодо відведення
земельних ділянок є одним з видів
документації з землеустрою.

Відповідно до ст. 50 Закону України
«Про землеустрій» матеріали
перенесення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевість) є складовою
проекту землеустрою, щодо відведення
земельної ділянки.

Згідно до п. 3.12. розділу ІІІ
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
18 травня 2010 року № 376,
зареєстрованої міністерством юстиції
України 16 червня 2010 року за
№ 391/17686, закріпленої межовими знаками
меж земельної ділянки в натурі
здійснюється виконавцем у присутності
власника (користувача) земельної
ділянки, власників (користувачів)
суміжних земельних ділянок або
уповноваженою ним особою.

Разом з тим судом
встановлено, що у кадастровому плані
земельної ділянки НОМЕР_1, взагалі не
зазначено суміжну земельну ділянку
НОМЕР_2, яка перебуває у користуванні
ОСОБА_2

Тоді як положення ст.198 ЗК України
передбачають обов'язкове погодження
меж земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами, при
кадастровій зйомці як комплексу робіт,
виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок, з
метою вірного визначення меж земельної
ділянки, та не допущення порушень прав
суміжних землекористувачів.

Затверджуючи вказану технічну
документацію із землеустрою,
Миколаївська міська рада не перевірила
її на відповідність вищезазначеним
вимогам закону, що потягло порушення
прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про порушення прав землекористувача
ОСОБА_2, тому обґрунтовано задовольнив
його позов.

Доводи апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_2 є неналежним
землекористувачем та позивачем,
оскільки земельна ділянка міською
радою йому не виділялась, є
необґрунтованими, оскільки пунктом 2
рішення Миколаївської міської ради №
48/38 від 6 вересня 2010 року вирішено
надати у власність членам
садово-виноградарських товариств,
садівничих товариств, обслуговуючих
кооперативів садово-виноградарських
товариств земельні ділянки раніше
надані їм у користування для ведення
садівництва (а.с. 4). ОСОБА_2 є членом СВТ
«Сільгосптехніка» та його членство не
оспорюється.

Колегія також погоджується з
доводами та обґрунтуваннями суду
першої інстанції щодо поновлення
позовної давності, виходячи з положень
ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги
також не спростовують висновків суду
першої інстанції і ґрунтуються на
цитуванні норм матеріального права без
урахування обставин справи,
встановлених судом.

Враховуючи викладене, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Миколаївської
міської ради відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 22 липня 2014 року, з
урахуванням ухвали того ж суду від 8
серпня 2014 року про виправлення описки,
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: