АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 635/4328/14-ц
Провадження № 22-ц-/790/5890/14
Головуючий І інстанції: Пілюгіна О.М.
Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Пшенічної
Л.В., Коростійової В.І.,

при секретарі - Бойко
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 14 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Пісочинської селищної ради
Харківського району Харківської
області, Харківського районного
відділу земельних ресурсів, Управління
держземагенства у Харківському районі
Харківської області, третя особа
ОСОБА_3 про визнання неправомірними
дій суб'єкта владних повноважень,
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року позивачі звернулися до
суду із позовом та просили визнати
неправомірними дії Пісочинської
селищної ради Харківського району
Харківської області щодо посвідчення
та видачі ОСОБА_3 Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ЯД № 044200 від 08 травня 2007 року;
визнати недійсним та скасувати рішення
11 сесії V скликання Пісочинської
селищної ради Харківського району
Харківської області від 20 липня 2006
року, на підставі якого ОСОБА_3 видано
державний акт серії ЯД № 044200 від 08
травня 2007 року на право власності на
земельну ділянку АДРЕСА_2; зобов'язати
управління держземагенства у
Харківському районі Харківської
області скасувати державну реєстрацію
Державного акта на право приватної
власності на землю серії ЯД № 044200 від 08
травня 2007 року, виданого на ім'я ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що їм на праві
власності у рівних частках належить 1/2
частка житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель за
адресою: АДРЕСА_1.

Власником суміжної земельної ділянки,
за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_3

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 22 вересня 1992
року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визначення порядку
користування земельною ділянкою,
визначено порядок користування
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1 та виділено в
користування ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 1058,5 кв.м. зі сторони житлового
будинку АДРЕСА_3; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 -
земельну ділянку площею 1058,5 зі сторони
житлового будинку АДРЕСА_2. Частина
земельної ділянки площею 6,60 кв.м.
залишена у спільному користуванні
сторін з боку житлового будинку
АДРЕСА_2.

Однак, ОСОБА_3 самовільно змінила
первинний стан меж і розмірів
земельної ділянки, чим порушила
розподіл меж суміжних земельних
ділянок, а саме посунула паркан до їх
будинку та почала користуватися
частиною земельної ділянки, що їм
належить.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 25 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5
про поновлення порушеного права,
відновлення меж між земельними
ділянками повністю відмовлено.

На підставі рішення 11 сесії V скликання
Пісочинської селищної ради
Харківського району Харківської
області від 20 липня 2006 року ОСОБА_3
видано державний акт серії ЯД № 044200 на
право власності на земельну ділянку
АДРЕСА_2, відповідно до якого межа
земельної ділянки проходить по
капітальним будівлям, а саме через
половину кухні, яка належить їм на
праві приватної власності.

Вони, як співвласники земельної
ділянки, не надавали ОСОБА_3 дозволу на
приватизацію її земельної ділянки, але
Пісочинською селищною радою
Харківського району Харківської
області 20 липня 2006 року було прийнято
рішення про передачу останній
земельної ділянки у власність і на
підставі вказаного рішення 08 травня 2007
року виданий державний акт серії ЯД №
044200, чим грубо були порушені їх права, у
зв'язку з чим вони вимушені звернутися
до суду.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 14 липня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказують на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені сторонами у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

По справі достеменно встановлено, що
позивачі є власниками ? частини
житлового будинку з відповідною
часткою надвірних будівель, що
розташований по АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу, нотаріально
посвідченого від 27 жовтня 2004 року.

Вказану ? частку житлового будинку
позивачі придбали у ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Між попередніми співвласниками
житлового будинку на підставі рішення
Харкіського районного суду
Харківської області від 22 вересня 1992
року було визначено порядок
користування земельною ділянкою та
виділено в користування ОСОБА_5
земельну ділянку площею 1058,5 кв.м. зі
сторони житлового будинку АДРЕСА_3,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у яких позивачі
придбали їх частину будинку АДРЕСА_1,
виділено земельну ділянку площею 1058,5
кв.м. зі сторони житлового будинку
АДРЕСА_2, частина земельної ділянки
площею 6,6 кв.м. залишена у спільному
користуванні. Наявні матеріали справи
не містять даних про виконання
вказаного рішення.

За положеннями ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування
земельною діяльною виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами, форми яких
затверджується Кабінетом міністрів
України, як це передбачається нормами
ст. ст. 125, 126 ЗК України.

На підставі рішення 11 сесії V скликання
Пісочинської селищної ради
Харківського району Харківської
області від 20 липня 2006 року ОСОБА_4
видано державний акт серії ЯД № 044200 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га., розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, про що свідчить державний акт.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував та встановив
фактичні обставини справи, правильно
визначився з юридичною природою
спірних правовідносин, що виникли між
сторонами і законом, що їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив із того, що останні
не мають правовстановлюючих
документів (державний акт на право
власності на землею, чи на право
користування нею) на земельну ділянку,
на якій розташована їх частина
нерухомого майна, а також із того, що
позивачами не надано доказів на
підтвердження неможливості оформити
та отримати правовстановлюючі
документи на землю.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги
висновок експертизи за № 5733 від 29
листопада 2013 року, який виконано без
урахування того, що ОСОБА_3 має
державний акт на право власності на
земельну ділянку, тим більше, що
рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 25 березня 2014
року позивачам відмовлено в
задоволенні їх позову про поновлення
порушеного права, відновлення меж між
земельними ділянками.

При цьому суд керувався положеннями
земельного законодавства України.

За вимогами ч. ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Факт звернення позивачів в органи
самоврядування щодо узаконення
земельної ділянки позивачі не
підтвердили.

З висновком суду першої інстанції щодо
недоведеності вимог, заявлених
позивачами, судова колегія
погоджується у повному обсязі.

Ст. 60 ЦПК України передбачається, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог вказаного
процесуального закону позивачі не
довели, що саме обраним способом
захисту можливо захистити їх права, не
підтвердили належними та допустимими
доказами, що саме діями відповідачів
порушено їх право.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Суд, у відповідності до положень ч. 3 ст.
215 ЦПК України привів мотиви, з яких
вважав встановленою відсутність
фактів, якими позивачі обгрунутвали
свої позовні вимоги, прийняв до уваги
всі конкретні обставини справи, та,
виконавши вимоги, цивільного
судочинства, розглянув справу в межах
заявлених вимог, ухвалив рішення
згідно із законом, таке, що відповідає
вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу, як це передбачається вимогами
ст.. 308 ЦПК України, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 14 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -