Справа № 203/3405/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк», ОСОБА_4 про визнання припиненим
договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач через свого
представника із вищевказаним позовом,
в обґрунтування якого послалась на те,
що 07 травня 2008 року між відповідачами
укладено кредитний договір, виконання
зобов'язань позичальника за яким
забезпечено укладеним між позивачем та
відповідачем ПАТ «Родовід Банк»
договором поруки від 07 травня 2008 року,
який позивач вважає припиненим на
підставі ст.559 ч.4 ЦК України внаслідок
пропуску банком шестимісячного строку
для пред'явлення вимог до поручителя.
Даний строк, на думку позивача, має
відраховуватись з дати першої несплати
позичальником чергового платежу за
кредитом - з 13 січня 2009 року. Положення
п.4.1 договору поруки щодо дії договору
поруки до повного погашення
заборгованості за кредитним договором
позивач не вважає встановленням строку
дії договору поруки внаслідок
невідповідності цього пункту нормі
ст.251 ЦК України. На підставі
викладеного позивач просила суд
визнати вказаний договір поруки
припиненим.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, наполягала на їх
задоволенні.

Представник відповідача ПАТ «Родовід
Банк» просив суд відмовити в
задоволенні позову, надав суду
письмові заперечення проти позову,
пославшись на встановлення строку дії
договору поруки пунктом 4.1 спірного
договору, формулювання якого не
суперечить вимогам законодавства, а
також просив суд застосувати строки
позовної давності, які, за твердженням
представника, мають відраховуватись з
13 липня 2019 року та закінчились 13 липня
2012 року (а.с.30-31).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином.

Вислухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку на підставі
нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 07
травня 2008 року між відповідачами було
укладено кредитний договір
№35/АА-00020.08.2, за умовами якого банк
зобов'язався надати ОСОБА_4, як
позичальнику, кредит в розмірі 21136,84
доларів США, а позичальник - повернути
його не пізніше 07 травня 2015 року
включно щомісячними платежами згідно
графіку погашення кредиту, сплативши
проценти за користування кредитом та
інші обов'язкові платежі. При цьому,
згідно п.5.2, 5.3 кредитного договору
передбачено право банку в
односторонньому порядку вимагати від
позичальника дострокове повернення
наданого кредиту, сплати нарахованих
процентів за фактичний термін
користування у випадку неналежного
виконання позичальником своїх
боргових зобов'язань із погашення
кредиту. (а.с.6-10)

Також судом встановлено, що з метою
забезпечення виконання позичальником
взятих на себе договірних зобов'язань
між відповідачем ПАТ «Родовід Банк» та
позивачем 07 травня 2008 року укладено
договір поруки, за яким позивач, як
поручитель, зобов'язалась перед
кредитодавцем відповідати солідарно
та в повному обсязі із позичальником
ОСОБА_4 за невиконання останньою взятих
на себе договірних зобов'язань за
кредитним договором №35/АА-00020.08.2 від 07
травня 2008 року. Пунктом 4.1 договору
поруки визначено, що цей договір діє до
повного погашення позичальником та/або
поручителем заборгованості за
кредитним договором.

Крім того, в ході розгляду справи судом
з пояснень представника відповідача
ПАТ «Родовід Банк» з'ясовано, що даним
відповідачем було подано до
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська позовну заяву про
солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
кредитної заборгованості за вказаним
вище кредитним договором, а розмір
такої заборгованості визначено банком
станом на 16 червня 2014 року в сумі 600689,01
доларів США (4801307,22 гривень).

Правовідносини, які виникли між
сторонами у справі, окрім положень
зазначених вище договорів,
врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір, який є обов'язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є кредитний договір, який
обов'язково укладається в письмові
формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також
договір поруки (ст.553 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в
контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК
України, якщо кредитним договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини кредитор
має право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилась зі сплатою процентів.

За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись порукою. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватись виконання
зобов'язання частково або в повному
обсязі. Поручителем може бути одна або
кілька осіб.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Нормою ст.559 ч.4 ЦК України встановлено,
що порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Положеннями ст.251 ЦК України
передбачено, що строком є певний період
у часі, зі спливом якого пов'язана дія
чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на
підставі таких доказів фактичні
обставини в контексті викладених норм
чинного законодавства, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позову, ґрунтуючи свою
правову позицію та висновок на
наступному. Так, наведеною вище нормою
ст.559 ч.4 ЦК України дійсно передбачено
припинення поруки у випадку
непред'явлення кредитором до
поручителя вимоги протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, за
умови не встановлення в договорі
поруки строку її дії, який не є тотожним
із терміном (прив'язкою до певної
події). При цьому з урахуванням на зміст
та характер кредитних правовідносин,
настанням строку виконання основного
зобов'язання із повернення кредиту,
забезпеченого порукою, є сплив
кінцевого (всього) строку, на який було
видано кредит позичальнику і який
вказано у кредитному договорі, або ж
застосування кредитором свого права на
повернення кредиту достроково
відповідно до умов договору та ст.ст.1050,
1054 ЦК України, тобто визначення
кредитором кінцевого строку
повернення кредиту таким, що настав у
випадку порушення позичальником
порядку та строків погашення кредиту,
викладених у кредитному договорі. В
даному випадку слід наголосити, що
пред'явлення кредитором вимоги про
дострокове повернення кредиту є саме
його правом, а не обов'язком, а
несплата/несвоєчасна сплата
позичальником чергового платежу сама
по собі не може свідчити про настання
строку виконання основного
зобов'язання із повернення всього
кредиту. Разом з тим, як було
встановлено судом в ході розгляду
даної справи, остаточний (кінцевий) та
визначений кредитним договором строк
повернення кредиту позичальником
ОСОБА_4 сплине лише 07 травня 2015 року, а
доказів реалізації кредитором в січні
2009 року свого права на дострокове
повернення кредиту із визначенням
остаточного строку повернення всього
кредиту таким, що настав саме 13 січня 2009
року внаслідок несплати позичальником
чергового платежу від 13 січня 2009 року,
сторонами у справи не надано, а судом не
встановлено. Представником
відповідача ПАТ «Родовід Банк» не
підтверджено реалізацію ним свого
права на дострокове повернення кредиту
у вказану дату, а умовами укладених між
сторонами кредитного договору та
спірного договору поруки не
передбачено автоматичне дострокове
настання строку повернення всього
кредиту внаслідок несплати чергового
платежу позичальником. За таких
обставин в суду немає жодної підстави
вважати, що строк виконання основного
зобов'язання за кредитним договором
№35/АА-00020.08.2 від 07 травня 2008 року настав
саме з 13 січня 2009 року, як стверджує
позивач, а відтак немає і підстав
вважати, що сплив передбаченого ст.559 ч.4
ЦК України шестимісячного строку дії
спірного договору поруки має
відраховуватись із вказаної дати.
Таким чином, позовні вимог не
необґрунтованими та безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Щодо заяви представника відповідача
ПАТ «Родовід Банк» про застосування
строку позовної давності, то вона не
підлягає задоволенню, оскільки згідно
ст.261 ЦК України перебіг позовної
давності в даному випадку має
починатись від дня, коли позивач
дізналась або повинна була дізнатись
про пред'явлення до неї, як
позичальника, в судовому чи досудовому
порядку вимоги про стягнення кредитної
заборгованості за умови, що договір
поруки припинив свою дію, чи позивач
вважає, що такий договір припинив свою
дію. При цьому, для припинення дії
договору поруки за правилами ст.559 ЦК
України ухвалення судового рішення
законом не вимагається. Всупереч цьому
представник ПАТ «Родовід Банк»
помилково відраховує початок перебігу
позовної давності на пред'явлення до
суду даного позову про визнання
договору поруки припиненим від
заявленої позивачем дати припинення
цього договору, а не від дати, коли
позивач дізналась чи могла дізнатись
про порушення її прав.

Враховуючи результат вирішення даної
справи, згідно ст.88 ЦПК України судові
витрати, понесені позивачем,
відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.11, 15, 16, 251, 261, 546, 547, 553, 554, 559, 629, 1050,
1054, 1055 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 64, 88, 208,
209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк», ОСОБА_4 про визнання
припиненим договору поруки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур