Справа № 316/1449/14-ц
Провадження № 2/316/706/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.
м.Енергодар

Енергодарський міський суд
Запорізької області

в складі головуючого судді : Курач І.В.,

при секретарі : Черкашиній О.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Енергодар
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Енергодарський міський відділ
управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області

про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 12
квітня 2010 року вона - ОСОБА_5, реалізуючи
своє право на приватизацію державного
житлового фонду, приватизувала
квартиру АДРЕСА_1. Вказаний факт
доводиться свідоцтвом про право
власності на житло № 7398 від 12.04.2010 року,
видане Виконавчим комітетом
Енергодарської міської ради. 21 квітня
2010 року її право власності на
вищеназвану квартиру було
зареєстровано в комунальному
підприємстві «Енергодарське бюро
технічної інвентаризації»
Енергодарської міської ради. Тобто з 2010
року вона є повноправним та єдиним
власником квартири АДРЕСА_1.

02 липня 2010 року вона уклала шлюб з
ОСОБА_3 та змінила своє прізвище з
«ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Після укладення шлюбу вона
зареєструвала місто проживання
чоловіка - ОСОБА_3 та його сина - ОСОБА_4 в
своїй квартирі. Окрім того, вона також
зареєструвала місце проживання в своїй
квартирі і свого сина від першого шлюбу
- ОСОБА_2.

Спочатку, в 2010 році, ОСОБА_2 міг по
декілька днів не приходити ночувати
додому. Потім, в 2011 році він повідомив ,
що йде мешкати до дівчини, з якою він
зустрічається, та не бажає повертатися
додому. Після цього він зібрав всі свої
особисті речі та пішов. З того часу вона
не знає чим він займається, та де
мешкає.

З 2011 року і до теперішнього часу вона не
бачила свого сина та не знає де він
мешкає.

На даний час у квартирі
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6. Але постійно мешкають лише
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

З 2011 року відповідач втратив намір
відноситись до цієї квартири, як до
свого постійного місця проживання.

Відповідач до теперішнього часу
зареєстрований у квартирі. Владнати з
ним питання про реєстрацію виписки в
добровільному порядку вона не має
змоги, оскільки навіть не знає де він
знаходиться.

У зв'язку з тим, що в її квартирі
зареєстрований відповідач, вона
зазнає зайві витрати по сплаті за
комунальні послуги. Крім того,
відповідач перешкоджає їй, як власнику,
повною мірою реалізувати своє право
власності, тобто володіти і
розпоряджатися цим майном за своїм
розсудом.

Просить суд: - розглядати позовні
вимоги відповідно до норм ст. 110 ЦПК
України за останнім відомим місцем
проживання відповідача в Україні; -
визнати таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у зв'язку з відсутністю в ньому більше
року без поважних причин.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву про слухання справи в його
відсутність ( а.с. 16), за участю свого
представника за довіреністю - ОСОБА_7 (
а.с. 17).

Представник позивача за довіреністю -
ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
надав пояснення відповідно до тексту
позовних вимог, не заперечує проти
заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явився повторно, судом зроблена
об'ява в газеті «Запорізька правда» № 75
від 05.07.2014 року про слухання справи ( а.с.
30).

Треті особи надали заяви про слухання
справи в їх відсутність , проти
задоволення позовних вимог не
заперечують ( а.с. 18,20,29).

Суд, з метою запобігання тяганини при
розгляді справи ухвалив слухати справу
в порядку заочного провадження.

Вислухавши доводи представника
позивача, пояснення свідка, дослідив
матеріали справи суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з
свідоцтвом про право власності на
житло № 7398 від 12.04.2010 року, виданого
Виконавчим комітетом Енергодарської
міської ради квартира АДРЕСА_1 на праві
приватної власності належить позивачу
по справі ( а.с. 5), яка після укладення
шлюбу 02.07.2010 року змінила прізвище з «
ОСОБА_1» на « ОСОБА_1» ( а.с. 8). 21 квітня 2010
року її право власності на вищеназвану
квартиру було зареєстровано в
комунальному підприємстві
«Енергодарське бюро технічної
інвентаризації» Енергодарської
міської ради ( а.с. 6.7).

Згідно з довідкою № 2291 від 11.06.2014 року,
виданою посадовими особами ЖЕС ( а.с. 9)
квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
показала, що знає позивачку майже 30
років, живе з нею по сусідству. Зараз в
квартирі постійно мешкають лише
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Сина позивачки -
ОСОБА_2 вона бачила останній раз в 2011
році, місце його проживання,
перебування, роботи їй не відомо, як і
матері - позивачці по справи. З цього
приводу позивачка переймається. Але
син обурився на неї, оскільки вона
уклала шлюб, тому з матір'ю не
спілкується.

Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року відповідно
до Закону України від 17 липня 1997 року
№475/97 «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини 1950 року та
основоположних свобод, Першого
протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном, на
власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь - які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового
кодексу України громадяни, які мають у
власності будинок, користуються ним і
мають право розпоряджатися своєю
власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати, здавати в оренду. Обмеження
чи втручання у право власника можливе
лише з підстав передбачених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України -
власник має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання своєї родини, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 155 ЖК України жилі
будинки (квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути в
них вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством .

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами
сім'ї наймача може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням
положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Ч.2 ст. 405 ЦК України вказує, що член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цього житла у випадку
відсутності члена сім'ї без поважних
причин більше одного року, якщо інше не
встановлено угодою між ним і власником
житла чи законом.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права приватної власності чи обмежений
у його здійснені.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права
власника житлового будинку, квартири
визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Згідно до Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 р.
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного столу про місце проживання
або місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно до ст.3 Тимчасового порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2003 року за № 35 місцем проживання
фізичної особи є місце, де вона
постійно або переважно проживає як
власник житлового будинку (приміщення),
за договором його наймання,
піднаймання, оренди або на інших
підставах, передбачених
законодавством.

В судовому засіданні встановлено , що
відповідач без поважних причин не
проживає за адресою : АДРЕСА_1 більше
року не виконує обов'язки члена сім'ї
власника квартири, інтерес до спірного
житла втратив, тому є підстави для
задоволення позову.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.41 Конституції України,
ч.2 ст. 64 ЖК України, ст. ст. 319, 321, 387, 391,
398, 405 ЦК України, Законом України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" від 11.12.2003
р., ст. 3 Тимчасового порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2003 року за № 35, ст..ст. 10,57-60,209,212-215 УПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з відсутністю в
ньому більше року без поважних причин.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання відповідачем копії
заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
І. В. Курач