Справа № 761/187/14-ц
Провадження №2/761/1807/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 вересня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Києвав
складі: головуючого-суддіМальцева Д.
О.при секретаріЖигня І.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
Комунального закладу Київської
обласної ради «Обласне бюро
медико-соціальної експертизи» до
ОСОБА_3 про відшкодування вартості
навчання та компенсації замовнику всіх
витрат,

ВСТАНОВИВ:

Представник Комунального закладу
Київської обласної ради «Обласне бюро
медико-соціальної експертизи» (далі
позивач) звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва із позовом до
ОСОБА_3 (далі відповідач) про
відшкодування вартості навчання в
інтернатурі. Позов обґрунтований тим,
що з відповідачем під час навчання у
Національному медичному університеті
ім.О.О.Богомольця укладено договір про
навчання за державним замовленням,
відповідно до якого університет
зобов'язується забезпечити підготовку
фахівця з вищою освітою за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«бакалавр» та «спеціаліст», а
відповідач оволодіти всіма видами
профдіяльності, прибути після
закінчення вищого навчального закладу
до місця направлення та відпрацювати
не менше трьох років.

Після закінчення університету в
розпорядження Управління охорони
здоров'я Київської ОДА «Київське
обласне бюро судово-медичної
експертизи» для роботи на посаді
лікаря-психолога був направлений
відповідач. Згідно заяви відповідача
останньому було надано щорічну
відпустку на 31 календарний день. Але,
після закінчення щорічної відпустки до
роботи відповідач не приступив. У
зв'язку з чим, позивач просить стягнути
з відповідача на свою користь вартість
навчання та компенсувати витрати у
вигляді виплаченої відповідачу
заробітної плати у розмірі 12367, 33 грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову. Заперечення
обґрунтовані тим, що діючим
законодавством не передбачено
можливість стягнення з робітника на
користь роботодавця виплаченої
заробітної плати за виконану роботу.
Інших розрахунків шкоди, яка була
понесена позивачем останнім не надана.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, суд дійшов до
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач у 2010році закінчив
Національний медичний університет ім.
О.О.Богомольця і отримав повну вищу
освіту за спеціальністю «Медична
психологія» та здобув кваліфікацію
лікар про що видано диплом НОМЕР_1.

31.08.2010р. відповідач був направлений у
розпорядження УОЗ Київської ОДА,
Комунальний заклад Київської обласної
ради «Київське обласне бюро
медико-соціальної експертизи» для
роботи на посаді лікаря-психолога з
місячним окладом згідно із штатним
розписом без надання житла.

Наказом від 02.08.2010р. відповідач був
зарахований на посаду лікаря-психолога
інтерна Спеціалізованої психіатричної
міжрайонної МСЕК на підставі заяви
відповідача та направлення на роботу №
1 з окладом згідно штатного розкладу.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України
«Про освіту» (в редакції станом на
01.07.2014р.) випускники вищих навчальних
закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевих бюджетів
направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням і в
порядку встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.19 Постанови КМУ від
22.09.1996р. № 992 «Про Порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням» вручення випускникові
диплома про закінчення вищого
навчального закладу, направлення на
роботу (додаток N 3) та видача належних
йому коштів, які перераховані до вищого
навчального закладу замовником,
здійснюється протягом семи днів після
закінчення ним вищого навчального
закладу. Оформлене замовником або
вищим навчальним закладом (за
домовленістю із замовником)
направлення на роботу є підставою для
укладання трудового договору між
молодим фахівцем і замовником.

Відповідно до Порядку
працевлаштування випускників
державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювались за
державним замовленням, затвердженим
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 25.12.1997р. № 367, випускникові
вручається диплом про закінчення
вищого закладу освіти, направлення на
роботу та видаються йому належні кошти,
які перераховані до вищого навчального
закладу освіти замовником. Направлення
на роботу є підставою для укладання
трудового договору між випускником і
замовником.

У разі якщо він не прибув за
направленням або відмовився
приступати до роботи за призначенням
чи його звільнено з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
за порушення трудової дисципліни або
звільнено за власним бажанням протягом
навчання в інтернатурі та трьох років
після закінчення останньої, він
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку відповідно до
державного або місцевого бюджетів
вартості навчання та компенсувати
замовникові всі витрати.

Судом встановлено та не запреречується
сторонами, що відповдач, який був
направлений для проходження
інтренатури не зявився на роботу з
01.08.201011р. після наданої йому відпустки
по закінченню інтернатури.

Разом з цим, відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

В якості обґрунтування розміру
вартості навчання та компенсації
витрат, позивач посилається на суму
виплаченої відповідачеві заробітну
плату за період з серпня 2010 року по
липень 2011р. у розмірі 12367,33 грн. про що
свідчить довідка позивача № 128 від
14.10.2013р.

Проте, відповідно до вимог ст.94 КЗпП
України заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства. Аналогічне визначення
заробітної плати закріплено й у ст.1
Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
оплату праці» для установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
- це кошти, які виділяються з
відповідних бюджетів, а також частина
доходу, одержаного внаслідок
господарської діяльності та з інших
джерел.

Отже заробітна плата виходячи з її
законодавчого визначення не входить до
вартості навчання та не може бути
витратами позивача пов'язаними з
навчанням відповідача.

Протягом всього часу розгляду справи,
судом не здобуто а представником
позивача не доведено та не надано
належних та допустимих доказів, які б
вказували або встановлювали витрати
позивача, які безпосередньо пов'язані з
навчанням відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.94
КЗпП України, ст.52 Закону України «Про
освіту», ст.ст.1, 4 Закону України «Про
оплату праці», ст.ст. 10, 15, 57, 60, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального закладу
Київської обласної ради «Обласне бюро
медико-соціальної експертизи» до
ОСОБА_3 про відшкодування вартості
навчання та компенсації замовнику всіх
витрат - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду м.
Києва через Шевченківський районний
суд м. Києва.

Суддя