АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 10 червня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
КозакаРомана Павловича, зацікавлена
особа: Трастова компанія «Ромаса
Траст», -

ВСТАНОВИЛА:

04 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду зі скаргою на дії головного
державного виконавця ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві Козака Р.П., у якій з
урахуванням уточнень просив визнати
дії державного виконавця
неправомірними, скасувати постанову
від 17 березня 2014 року про повернення
дубліката виконавчого документа
стягувачу, зобов'язати державного
виконавця прийняти до виконання даний
виконавчий документ, зобов'язати
державного виконавця у разі виявлення
відсутності майна у боржника, на яке
може бути звернено стягнення,
керуватися нормами Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05 червня 2012 року,
скасувати постанову від 05 квітня 2013
року про відкриття виконавчого
провадження, а також просив суд винести
окрему ухвалу відносно державного
виконавця та направити органам
прокуратури для вирішення питання щодо
притягнення головного державного
виконавця Козака Р.П. до кримінальної
відповідальності за ст.382 КК України.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05
квітня 2013 року головним державним
виконавцем ВДВС Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
була винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом, що був виданий Голосіївським
районним судом м. Києва 14 січня 2004 року
про стягнення з Трастової компанії
«Ромаса-Траст» суми коштів на користь
ОСОБА_1 Зазначену постанову він вважає
неправомірною, оскільки вона
суперечить вимогам Закону України «Про
виконавче провадження», так як
виконавчі дії повинні проводитись ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у м Києві. Крім того, ОСОБА_1
зазначив, що 17 березня 2014 року головним
державним виконавцем Козаком Р.П. була
винесена постанова про повернення
виконавчого документа стягувачу в
зв'язку з відсутністю майна, на яке може
бути звернуто стягнення, однак
зазначена постанова, на думку
скаржника, є також неправомірною,
оскільки згідно положень Закону
України «Про гарантії держави щодо
забезпечення виконання судових
рішень» державний виконавець повинен
був звернутись з поданням про зміну
порядку і способу виконання рішення
суду шляхом стягнення грошових коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року у
задоволенні скарги ОСОБА_1 було
відмовлено.

20 червня 2014 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив її скасувати та постановити
нову ухвалу про задоволення його
скарги. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказав, що суд першої
інстанції необґрунтовано відмовив у
задоволенні його клопотання про
приєднання до матеріалів справи
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про довірчі товариства» від 17 березня
1993 року. Також апелянт вказав, що суд
першої інстанції невірно виклав його
пояснення щодо місцезнаходження ТК
«Ромаса Траст» та його обізнаності
щодо цього. Також апелянт зазначив, що
вул. Горького, 180 територіально
відноситься до Голосіївського району
м. Києва, а тому при відкритті
виконавчого провадження державний
виконавець порушив його права. На думку
апелянта, строк виконання виконавчого
листа становить 3 роки, а тому у
державного виконавця не було правових
підстав для повернення виконавчого
листа. Апелянт вважає необґрунтованим
незастосування судом положень Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
довірчі товариства» від 17 березня 1993
року, так як в договорі з ТК «Ромаса
Траст» від 18 жовтня 1994 року вказано, що
він складений відповідно до Законів
України «Про довірчі товариства», «Про
підприємства в Україні», «Про
підприємництво», інших законодавчих
актів Кабінету Міністрів України та
Національного банку України.

У судовому засіданні представник ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києва за довіреністю -
Пацюк К.І. апеляційну скаргу просила
відхилити, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою проведено за їх відсутності на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2002 року стягнуто з
Трастової компанії «Ромаса Траст» на
користь ОСОБА_1 93931, 74 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2003 року змінено
спосіб виконання рішення
Голосіївського районного суду від 12
вересня 2002 року шляхом звернення
стягнення на майно Трастової компанії
«Ромаса Траст» в межах суми
задоволених вимог.

03 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
ВДВС Солом'янського районного
управління юстиції у м. Києві з заявою
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання рішення суду
від 12 вересня 2002 року про стягнення з
Трастової компанії «Ромаса-Траст»
грошових коштів.

Постановою головного державного
виконавця Козака Р.П. ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві від 05 квітня 2013 року
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження.

При звернення до виконавчої служби
стягував зазначив, що
місцезнаходженням юридичної особи є: м.
Київ вул. Федорова, 31-а, що
територіально відноситься до
Солом'янського району м. Києва.

Вказана адреса як місцезнаходження ДТ
ТК «Ромаса Траст» вказана у довідці
Головного міжрегіонального управління
статистики у м. Києві від 12 січня 2005
року.

В ході проведення виконавчих дій на
підставі положень ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» державним
виконавцем Козаком Р.П. були надіслані
запити до Державної податкової
інспекції, Державного фонду цінних
паперів та фондового ринку України,
Державної реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, УДАІ у м. Києві для встановлення
наявності у боржника майна, що належить
йому на праві власності і на яке може
бути звернуто стягнення з метою
виконання судового рішення.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що державним виконавцем
були отримані відповіді про
відсутність у боржника будь-якого
майна, що належить йому на праві
власності.

За результатами виходу державного
виконавця за адресою, що зазначена у
виконавчому документі, було
встановлено, що боржник та майно ТК
«Ромаса Траст» за адресою: м. Київ, вул.
Горького, 180, відсутні.

Постановою головного державного
виконавця ВДВС Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києва
Лисенко О.В. встановлено, що майно ТК
«Ромаса Траст» по вул. Федорова, 31 А у м.
Києві не виявлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд
першої інстанції керувався ст.ст. 20, 32,
п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» та правильно
виходив з того, що дії головного
державного виконавця Козака Р.П. ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві відповідають вимогам
чинного законодавства та не порушують
прав стягувача.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
приєднання до матеріалів справи
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про довірчі товариства» від 17 березня
1993 року, оскільки вказаний документ є
нормативно-правовим актом, а не
доказом, що має значення для справи.

Колегія суддів вважає, що ВДВС
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві було відкрито
виконавче провадження відповідно до
вимог ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження, так як
місцезнаходженням боржника є: м. Київ
вул. Федорова, 31-а, що територіально
відноситься до Солом'янського району м.
Києва.

Також не заслуговують на увагу
посилання апелянта на те, що строк
виконання виконавчого листа становить
3 роки, а тому у державного виконавця не
було правових підстав для повернення
виконавчого листа, оскільки виконавчий
лист повернуто стягувачу на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження».

Суд першої інстанції правильно вказав,
що Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» не
застосовується до правовідносин, що
виникли при виконанні рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2002 року про стягнення з
Трастової компанії «Ромаса Траст» на
користь ОСОБА_1 коштів. Посилання
апелянта на те, що у договорі з
Трастовою компанією «Ромаса Траст» від
18 жовтня 1994 року вказано, що він
складений відповідно до Законів
України «Про довірчі товариства», «Про
підприємства в Україні», «Про
підприємництво», інших законодавчих
актів Кабінету Міністрів України та
Національного банку України, вказаного
висновку суду першої інстанції не
спростовують. Крім того, відповідно до
ст. 36 Закону України «Про виконавче
провадження» звернення до суду з
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення є правом, а не
обов'язком державного виконавця.

Отже, ухвала Голосіївського районного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року є
такою, що постановлена з додержанням
вимог закону, а тому підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307,
ст.ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді