УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до дочірнього підприємства
«Ладижинський завод «Екстра»
державної акціонерної компанії
«Укрмедпром» про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, за касаційною скаргою
Чудака В'ячеслава Дмитровича, який діє
від імені дочірнього підприємства
«Ладижинської завод «Екстра»
державної акціонерної компанії
«Укрмедпром», на рішення Ладижинського
міського суду Вінницької області від 23
березня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом. Зазначала, що
з 1 грудня 2000 року по 10 липня 2007 року
вона працювала на ДП «Ладижинський
завод «Екстра» на посаді апаратника
процесу бродіння 4-го розряду. 10 липня
2007 року звільнилася з підприємства за
власним бажанням. На день звільнення з
підприємства їй була нарахована, але не
виплачена заробітна плата. 1 листопада
2007 року Ладижинським міським судом
Вінницької області було винесено
судовий наказ відповідно до якого з ДП
«Ладижинський завод «Екстра» було
стягнуто на її користь заборгованість
по заробітній платі в сумі 2 931 грн 18 коп.
18 квітня 2012 року рішенням
Ладижинського міського суду
Вінницької області на її користь було
стягнуто компенсацію за несвоєчасну
виплату заробітної плати в сумі 2 147 грн
17 коп. Згідно з листом ВДВС
Ладижинського міського управління
юстиції від 15 січня 2013 року судовий
наказ про стягнення заробітної плати
був виконаний і останній платіж був
здійснений 12 грудня 2012 року, у зв'язку
із цим просила суд стягнути з
відповідача на свою користь середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні.

Рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 13
березня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 28 січня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з ДП
«Ладижинський завод «Екстра» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 11 липня 2007 року по 11 грудня 2012
року у розмірі 18 639 грн 80 коп. Вирішено
питання про стягнення судового збору.

Чудак В.Д., який діє від імені
дочірнього підприємства «Ладижинської
завод «Екстра» державної акціонерної
компанії «Укрмедпром», звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Вирішуючи спір про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, суди
виходили із того, що позов підлягає
задовольнянню в повному обсязі.

Однак з такими висновками судів
погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
працювала в ДП «Ладижинський завод
«Екстра» на посаді апаратника процесу
бродіння 4-го розряду з 1 грудня 2000 року.
10 липня 2007 року позивач звільнилась з
підприємства за власним бажанням, що
підтверджується копіює трудової
книжки.

На день звільнення позивача їй була
нарахована, але не виплачена заробітна
плата, в зв'язку з чим 1 листопада 2007
року Ладижииським міським судом видано
судовий наказ № 2-н-45/2007 про стягнення з
ДП «Ладижинський завод «Екстра» на
користь ОСОБА_3 заборгованості по
заробітній платі у сумі 2931 грн 18 коп.

Рішенням Ладижинського міського суду
від 18 квітня 2012 року було задоволено
частково позов ОСОБА_3 і на її користь
стягнуто з ДП «Ладижинський завод
«Екстра» компенсацію за несвоєчасну
виплату заробітної плати в сумі 2147 грн
17 коп.

Як вбачається з повідомлення відділу
державної виконавчої служби
Ладижинського міського управління
юстиції від 15 січня 2013 року
заборгованість по заробітній платі
перед позивачем, згідно судового
наказу, погашена 12 грудня 2012 року.

Статтею статті 47 КЗпП України
передбачено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в цій статті, при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. При наявності
спору про розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору (ст. 117
КЗпП України).

Таким чином, установивши під час
розгляду справи про стягнення
середнього заробітку у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації кошти у
визначені ст. 116 КЗпП України строки,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а в разі непроведення його
до розгляду справи - по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку з виникненням спору про розмір
належних до виплати сум, вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача. У разі часткового
задоволення позову працівника суд
визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку з урахуванням
спірної суми, на яку той мав право,
частки, яку вона становила в заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком та
інших конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір суди вказаних норм
права не врахували, не звернули уваги
на те, що рішенням Ладижинського
міського суду Вінницької області від 18
квітня 2012 року вимоги про стягнення
компенсації за несвоєчасну виплату
заробітної плати задоволено частково.

Із змісту цього рішення вбачається, що
компенсація за несвоєчасну виплату
заробітної плати нарахована за період
роботи позивача, отже підлягає виплаті
у строки та порядку, встановленому ст.
116 КЗпП України.

З приводу цих обставин суди ніяких
висновків не зробили, не звернули
уваги, що у випадку вирішення спору про
часткове стягнення на користь
працівника належних йому до виплати
при звільненні коштів, розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору, не навели мотивів стягнення на
користь позивача середнього заробітку
за час затримки у повному обсязі.

Крім того, суди не з'ясували чи
працювала ОСОБА_3 у день звільнення, а
відповідно коли у відповідача виник
обов'язок провести розрахунок з нею, що
може вплинути на час затримки
проведення розрахунку.

Наведені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, в зв'язку
з чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чудака В'ячеслава
Дмитровича, який діє від імені
дочірнього підприємства «Ладижинської
завод «Екстра» державної акціонерної
компанії «Укрмедпром», задовольнити
частково.

Рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 23 березня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 28 січня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко
М.І. Наумчук