Справа №490/169/13- ц 22.05.2014 22.05.2014 22.05.2014
Провадження № 22ц-/784/949/14
Головуючий у 1-й інстанції Банченко О.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

22 травня 2014 року
м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Царюк Л.М., Буренкової
К.О.,

при секретарі судового
засідання Богуславській О.М.,

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_2

на заочне
рішення

Центрального районного суду м.
Миколаєва від 21 жовтня 2013 року

за
позовом

публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» ( далі
- ПАТ КБ «Приватбанк», банк) до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И
Л А:

У грудні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення 27515 грн. 91 коп., з яких: 7942 грн.37
коп. кредиту, 17787 грн. 07 коп. проценти за
користування кредитом та 500 грн. і 1286
грн. 47 коп. штраф фіксована та процентна
складова за порушення умов договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк
зазначав, що 22 березня 2006 року ОСОБА_3
отримав 1700 грн. кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36% на рік на
залишкову суму заборгованості, з
кінцевим строком повернення кредиту,
що відповідає строку дії картки.
Отримавши кредит відповідач його та
відсотків за користування кредитом не
повернув, що є підставою для стягнення
заборгованості за критим договором, в
тому числі пені.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 21
жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

З відповідача на користь банку
стягнуто 26299 грн. 44 коп. з яких: 7942 грн. 37
коп. заборгованості за тілом кредиту,
17787 грн. 07 коп. заборгованість за
відсотками за користування кредитом та
500 грн. штрафу, а також 262 грн. 30 коп.
судового збору.

Ухвалою суду від 24 січня 2014 року заява
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
залишена без задоволення.

ОСОБА_3, від імені якого діє його
представник, подав апеляційну скаргу в
якій просив скасувати рішення та
ухвалити нове, про відмову в
задоволенні позову. На думку апелянта,
суд не врахував, що позовні вимоги
безпідставні оскільки в матеріалах
справи відсутні докази про час
проведених нарахувань, а відповідач не
отримував досудової вимоги. Крім того,
останній платіж відповідач здійснив 10
вересня 2008 року, а тому перебіг строку
позовної давності починається з 1
листопада 2011 року. Проте, до закінчення
строку позовної давності, тобто до 1
листопада 2011 року позивач до суду не
звернувся, пропустивши строк позовної
давності, що є підставою для відмови в
задоволенні позову.

Представник позивача направив
письмові заперечення проти
апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З доказів у справі вбачається, що 22
березня 2006 року ОСОБА_3 звернувся до
банку, який на той час був закритим
акціонерним товариством з письмовою
заявою про відкриття карткового
рахунку з фіксованим кредитним
лімітом в 1700 грн. В заяві було зазначено
про 3% щомісячної базової процентної
ставки та вказано порядок погашення
заборгованості, а саме щомісячними
платежами в розмірі 7% від суми
заборгованості.

Також в заяві зазначено, що відповідач
ознайомився та згоден з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою і Тарифами банку, які разом із
заявою є договором на надання
банківських послуг.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг (далі - Умови),
договір діє до виконання зобов'язань.
Відповідно до пункту 6.4 Умов, у разі
незгоди зі змінами правил чи тарифів
обов'язок клієнта пред'явити банку
письмову заяву про розірвання цього
договору та погасити заборгованість,
яка утворилась перед банком, у тому
числі й заборгованість, яка утворилась
упродовж 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам.

За тарифами банку на час укладення
угоди, процентна ставка по кредитній
картці «Універсальна» за прострочення
сплати кредиту розраховувалася в
розмірі 6% щомісячно. У разі
прострочення виконання зобов'язань
відповідач зобов'язаний сплатити штраф
у фіксованій та процентній складовій.

Відповідності до п.5.3 Правил
користування платіжною карткою, строки
та порядок погашення по кредиту по
платіжним карткам з встановленим
обов'язковим платежем приведений в
пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною
частиною договору. Платіж включає
плату за користування кредитом ,
передбачену тарифами, і частину
заборгованості по кредиту.

Оскільки відповідач за період з серпня
2008 року кредит сплатив не повністю, на 30
листопада 2012 року банк нарахував йому
за вказаними умовами договору до
сплати 7942 грн. 37 коп. кредиту та пені, та
штраф.

Встановивши зазначене суд, у
відповідності до вимог ст.ст. 525, 526, 530,
257, 1049, 1054 ЦК України, дійшов
правильного висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості по кредитному договору.
Також суд стягнув з відповідача 500 грн.
штрафу, задовольнивши вимоги про
стягнення штрафу частково. В
апеляційній скарзі не міститься
доводів щодо неправильності
розрахунку штрафу. Позивач також не
оскаржує рішення в цій частині.

Доводи в апеляційній скарзі про
пропуск позивачем строку позовної
давності суперечить закону та
обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Однак, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

З розрахунків банку виходить, що
заборгованість відповідачу нарахована
за період з 3 січня 2008 року по 30
листопада 2012 року.

Виписка з особового рахунку ОСОБА_3
свідчить про те, що йому неодноразово
збільшувався кредитний ліміт банком. В
останнє такий ліміт збільшено до 8300
грн. 23 грудня 2008 року (а.с. 55), за декілька
днів до останнього стягнення
відповідачем грошей з рахунку. ОСОБА_3,
за даними рахунку, використовував
лімітні гроші.

Так, він зняв в останнє гроші з рахунку
31 грудня 2008 року. Однак маючи
заборгованість, позичальник до 28
грудня 2010 року вносив гроші на
погашення кредиту і після 2008 року.
Зокрема, він проводив погашення
заборгованості з 15 квітня 2009 року по 28
грудня 2010 року. Сплачені ним гроші банк
зараховував на погашення штрафних
санкцій, процентів та залишок кредиту.
В свою чергу ОСОБА_3 не оскаржував
розміру заборгованості весь цей час. З
31 грудня 2010 року відповідач перестав
погашати заборгованість.

Отже відповідач, сплачуючи борг до
грудня 2010 року, фактично визнавав його,
а тому слід вважати, що строк позовної
давності за вимогами за спірний
вказаний період переривався, та не
пропущений банком.

За викладеного колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені
якого діє ОСОБА_2 відхилити, а заочне
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 21 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: