22-ц/772/2208/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Курбатова І. Л.Категорія:
47Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Міхасішина І.В., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представників апелянтки,
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
позивачки ОСОБА_5, яка також є
представником позивачки ОСОБА_6, діючої
в інтересах недієздатного ОСОБА_7,
представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 адвоката
ОСОБА_8, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці, в залі
судових засідань апеляційного суду
Вінницької області цивільну справу за
позо-вом

ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє

в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_2
про поділ земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінниць-кого міського суду
Вінницької області від 16 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

01 серпня 2013 року ОСОБА_6, як опікун
недієздатного брата, інваліда І групи
ОСОБА_7, ОСОБА_5 звернулися у Вінницький
міський суд Вінницької області з
позовом до ОСОБА_2 про поділ
присадибної земельної ділянки ( а. с. 2-3,
143-146 ). З врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 02 квітня
2014 року, обгрунтування позову є
наступним. ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
відповідачка у справі є співвласниками
садиби АДРЕСА_1, земельна ділянка якої
згідно Державних актів про право
власності серії ЯБ № 957584, № 957586,
зареєстрованих у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю, постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 90, № 89,
приватизована, знаходиться у спільній
сумісній власності та становить 0,0911 га.
ОСОБА_5 належить 45/200 часток житлового
будинку, ОСОБА_7 - 45/200, ОСОБА_2 - 11/20
часток. З приводу користування
земельною ділянкою між сторонами немає
згоди, тому даний спір необхідно
вирішити в судовому порядку,
встановивши порядок користування
присадибною земельною ділянкою між
трьома її співвласниками, припинити
право спільної сумісної власності на
спірну земе-льну ділянку.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 16 травня 2014 року
позов задоволено. Визначено розмір
часток співвласників земельної
ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_2
рівним, що становить по 1/3 частці для
кожного з них. Поділено цю земельну
ділянку між її співвласниками
відповідно з варіантом № 4 додатку № 4
до висновку судової
будівельно-технічної експер-тизи від 18
лютого 2014 року № 41/№ 11-014: виділено
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 земельну ділянку
розміром 0,0571 га, позначену на плані
схемі зеленим кольором, ОСОБА_2
виділено земельну ділянку площею 0,0340
га, позначену на плані схемі червоним
кольором. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 по 7994,16 гривні
грошової компенсації за відхилення від
ідеальної долі. Припинено право
спільної су-місної власності ОСОБА_7,
ОСОБА_5 на земельну ділянку розміром
0,0036 га по АДРЕСА_1, та право спільної
сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
1000,00 гривень у відшкодування витрат на
правову допомогу, 1497,36 гривень витрат з
оплати судового збору, 3200,00 гривень у
відшкодування оплати проведеної
судової будівельно-технічної
експертизи; на користь ОСОБА_6 - 300,00
витрат з оплати право-вої допомоги; на
користь держави - судовий збір в сумі
1382,66 гривні ( а. с. 198-204).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
у справі, відповідачка ОСОБА_2 оскаржує
його в апеляційному порядку, просить
скасувати дане рішен-ня суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення про
відмову у позові в повному обсязі.
Апелянтка вважає оскаржуване судове
рішення ухваленим з по-рушенням норм
матеріального права, за висновків суду,
що не відповідають обста-винам справи,
та не були повністю з'ясовані судом ( а.
с. 207-209 ).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення і заперечення на апеляційну
скаргу осіб, які беруть участь у справі,
їхніх представників, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши в
сукупності наявні в ній докази,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, коле-гія
суддів приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сто-рони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність вис-новків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, ОСОБА_6,
яка діє в інтересах недієздатного
ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з
того, що спірна земельна ділянка
розміром 0,0911 га по АДРЕСА_1 на підставі
Державних актів на право власності на
земельну ділянку від 01 червня 2007
року, виданих всім трьом співвласникам
садиби ( сторонам у справі ) згідно
рішення Вінницької міської ради від 25
травня 2006 року № 88, є їхньою спільною
сумісною власністю. За таких обставин у
відповідності з нормами статей 368, 372 ЦК
України, статті 89 ЗК України частки
співвласників є рівними, тобто
становлять по 1/3 частці кожного. Інше
судом чи за домовленістю між
співвласниками не встановлено, законом
не передбачено. Твердження
відповідачки про необхідність
визначення часток у праві власності на
земельну ділянку пропорційно до часток
у праві власності на житловий будинок,
як це передбачено ч. 4 ст. 120 ЗК України,
суд обгрунтовано до уваги не прийняв,
оскільки дана норма права не регулює
правовід-носини, що виникли та існують
між учасниками цивільного спору.

Визначаючи прийнятним один з
варіантів поділу земельної ділянки
садиби АДРЕСА_1 між її трьома
співвласниками, суд керувався вимогами
щодо рівності розміру їхніх часток у
праві спільної сумісної власності на
присадибну земельну ділянку, у зв'язку
з чим перший, другий та третій варіанти
поділу визнані непридатними. Суд
дійшов висновку, що максимально
наближеним до ідеальних часток
варіантом розподілу земельної ділянки
є четвертий варіант додатку № 4, який
передбачає найменше відхилення від
ідеального значення - 36,00 кв.м. ( а. с. 93 ).

Суд першої інстанції в судовому
засіданні врахував пояснення експерта
Данилюка В.О. відносно того, що даний
четвертий варіант поділу земельної
ділянки враховує можливість доступу
співвласників до входів у будинок,
нормального його обслуговування, а це
спростовує твердження відповідачки
про відсутність у неї можливості при
такому розподілі земельної ділянки
користування спірним будинком. Суд
врахував, що визначений четвертий
варіант поділу земельної ділянки
забезпечує унормовану можливість
позивачам користуватися відокремленим
проходом до своєї частки землі, завдяки
йому виключається необхідність
залишення якоїсь частки земельної
ділянки у спільному користуванні, що є
особливо важливим при поділі
присадибної земельної ділянки з
врахуванням його відповідності
існуючим технічним вимогам,
відсутності потреби у будь-яких
переобладнаннях, перебудовах, і т.ін.

Приймаючи до уваги наявність
відхилення від ідеальних часток у
визна-ченому варіанті поділу земельної
ділянки, суд обгрунтовано стягнув з
ОСОБА_2 на користь позивачів 15988,32
гривень ( по 7994,16 гривнів кожному )
компенсації за збільшену їй частку,
виходячи з визначеної експертом
ринкової вартості одного квадратного
метра спірної земельної ділянки, що
становить 444,12 гривні, та припинив право
спільної сумісної власності на дану
земельну ділянку.

Оскаржуючи рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 16
травня 2014 року, відповідачка ОСОБА_2
посилається на помилковість суду у
визначенні часток співвласників
садиби у праві власності на присадибну
земельну ділянку рівними ( по 1/3 частці
кожному ), обгрунтовуючи таку свою
позицію ч. 4 ст. 120 ЗК України.

Колегія суддів апеляційного суду
зауважує, що таким тлумаченням норм
матеріального права апелянтка
фактично виключає передбачений
законодав-ством порядок визначення
часток співвласників у спільному
сумісному майні за умови попереднього
набуття його саме у спільну сумісну
власність, ОСОБА_2 не розмежовує поділу
майна за принципами перебування його у
спільній сумісній та у спільній
частковій власності.

Така позиція апелянтки не відповідає
положенням матеріального права, тому
не може бути покладена в основу
судового рішення на задоволення її
апеляційної скарги.

Стосовно заперечень ОСОБА_2 обраного
судом варіанту поділу спір-ної
земельної ділянки, то підстави саме
такого поділу грунтовно викладені в
оскаржуваному нею судовому рішенні і
повторних чи додаткових мотивів не
вимагають.

Колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що доводи
апе-ляційної скарги не відповідають
фактичним обставинам справи, вони,
безу-мовно, спрямовані на захист
власних інтересів сторони у справі та
суперечать законним і справедливим
інтересам інших співвласників садиби,
один з яких є інвалідом 1 групи
безстроково.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено,
що апеляційний суд відхиляє
апе-ляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інс-танції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 16
травня 2014 року рішення про задо-волення
позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_7, встановив дійсні
правовідносини, що склалися між
сторонами, правильно визначив закон,
який їх регулює, повно та всебічно
дослідив і оцінив фактичні обставини у
справі, подані сторонами докази. Судом
вірно застосовано норми матеріального
права, не порушено вимог
процесуального права. Суд ухвалив
рішення, виходячи з доводів і
заперечень сторін, з врахуванням
принципу їх змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства. Відповідно до положень ст.
212 ЦПК України судове рішення належним
чином мотивовано, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324, 325 ЦПК Украї- ни, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 16 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголо-шення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціа-лізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: