Справа № 464/6634/13
Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/4142/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 28 квітня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя.

Виділено у приватну власність ОСОБА_3
83/100 частки квартири АДРЕСА_1.

Виділено у приватну власність ОСОБА_2
17/100 частки квартири АДРЕСА_1.

Вирішено повернути ОСОБА_3 грошові
кошти в суму 15464 грн. внесені на
поточний рахунок Територіального
управління судової адміністрації у м.
Львові відповідно до квитанції № 100 від
15 жовтня 2013 р.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 229,41 грн.

Скасовано, накладений ухвалою суду від
24.07.2013, арешт на квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позов та відмовити в задоволенні
зустрічного позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що судом не взято до уваги те, що у
справі наявний договір купівлі -
продажу автомобіля, який вони з
колишнім чоловіком взяли у кредит на 7
років і сплачували його протягом
подружнього життя за спільні гроші. А
відтак даний автомобіль є спільним
майном подружжя. Також судом не взято
до уваги її показання про те, що в
квартирі, яку отримав в дарунок її
колишній чоловік, було здійснено
перепланування і ремонт виключно за
кошти її батьків. Крім того, вона
проживає з двома малолітніми дітьми і
при цьому суд присуджує їй лише 17/100
частки квартири, залишивши їх фактично
без даху над головою, що є порушенням
прав та інтересів малолітніх дітей.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з 22
травня 1999 року по 02 серпня 2013 року, коли
їх шлюб було розірвано в судовому
порядку. Від даного шлюбу у них
народилося двоє дітей.

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя, в якому просила поділити
спільно набуте майно, виділивши їй у
власність ? частики квартири АДРЕСА_2, ?
частки автомобіля марки "Nissan Tiіda" 2008
року випуску, та половину набутих ними
меблів, побутової техніки та речей
домашнього вжитку.

В серпні 2013 року ОСОБА_3 подав
зустрічний позов в якому просив
визнати за ним право власності на 83/100
частини спірної квартири, та
автомобіль - "Nissan Tiіda", передавши у
власність відповідачу за зустрічним
позовом 17/100 частини спірної квартири, а
також меблі, побутову техніку та речі
домашнього вжитку, які він зазначив у
зустрічному позові. В подальшому
ОСОБА_3 змінив свої позовні вимоги і
просив спірний автомобіль залишити
йому не як майно подружжя, а як такий, що
набутий за кошти та для сім"ї його
матері - ОСОБА_4 та не ділити рухоме
майно (меблі, побутова техніка та речі
домашнього вжитку).

Задовільняючи зустрічний позов та
фактично частково задовільняючи
первісний позов в частковому поділі
квартири, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що в особистій
власності ОСОБА_3 перебувала
двохкімнатна квартира по АДРЕСА_3
(отримана ним в дар). В подальшому, 02
червня 2005 року вищезгадана квартира
ним була відчужена на підставі
договору купівлі - продажу, і в цей же
день була куплена спірна квартира
АДРЕСА_2. Визначаючи частку кожного із
подружжя в спірній квартирі суд
правильно визначив таку в різниці між
проданою квартирою, яка належить
ОСОБА_3 на праві особистої власності та
купленою спірною квартирою, яка
становила суму 81 399 грн. або 40 700 грн.
кожного з них з переводом в частки
відповідно 87/100 та 17/100. Безпідставними є
покликання апелянта на те, що вартість
квартири по АДРЕСА_3 була збільшена
шляхом проведення ремонту та вкладення
коштів сім"ї, оскільки дані твердження
не підкріплені жодними доказами.
Оскільки їхня сім"я проживала та
користувалася зазначеною квартирою
протягом кількох років, то відповідно
для підтримки її належного стану і
проводився ремонт. Що ж стосується
різниці вартості на час набуття
(дарування) та відчуження (продаж),
пройшов значний термін часу - 5 років,
відповідно змінилася ціна нерухомості.

Суд першої інстанції прийшов до
хибного висновку, що автомобіль "Nissan
Tiіda" не є спільним майном подружжя. Так,
судом беззаперечно встановлено, що
вищезазначений автомобіль придбаний
сторонами в 2008 році, коли вони
перебували в шлюбі та вели спільне
господарство. Заява матері ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, яка може бути зацікавленою при
розгляді даної справи, та переказ нею
коштів в Україну без цільового
призначення, не можуть служити
належним та допустимим доказами того,
що спірний автомобіль придбано за її
кошти та для її сім"ї. Сім'я сторін
протягом тривалого періоду часу, з
моменту придбання постійно
користується спірним автомобілем.
ОСОБА_3 подаючи зустрічний позов
зазначав, що даний автомобіль є
спільним майном подружжя і тільки в
подальшому змінив свою позицію.

А відтак колегія суддів вважає, що
рішення суду в цій частині не
відповідає вимогам закону та таке
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про визнання спірного
автомобіля спільним майном подружжя і
визнаня за кожним із них по ? даного
автомобіля.

Що ж стосується іншого майна подружжя,
що суд відмовив в задоволенні позову в
цій частині, вірно виходив з того, що
сторонами чітко не визначено зазначене
майно, не встановлено його наявність та
його вартість, тобто не надано належних
та допустимих доказів, які би давали
суду підстави для визначення маси
спільного майна подружжя та проведення
поділу такого.

Рішення суду в цій частині є законним
та обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки
такого.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 28 квітня 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності по ? частини автомобіля "Nissan
Tiіda" кузов НОМЕР_3, н/з НОМЕР_2 2008 року
випуску.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: