Справа № 163/2533/14-ц
Провадження № 6/163/43/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року
Любомльський районний суд Волинської
області

в складі: головуючої – судді Гайдук
А.Л.,

при секретарі – Горпинко
К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Любомль
подання старшого державного виконавця
відділу ДВС Любомльського районного
управління юстиції Волинської області
про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець відділу
ДВС Любомльського районного
управління юстиції Волинської області
звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України. Свої вимоги
обґрунтував тим, що на виконанні у
відділі ДВС Любомльського районного
управління юстиції перебуває
виконавчий лист Ківерцівського
районного суду Волинської області
№АЕ-130 від 15.09.2003 року про стягнення з
ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання дочок: Анни, ІНФОРМАЦІЯ_1,
Ірини, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини
усіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 09.09.2003 року до досягнення
дітьми повноліття, але не менше ?
частини неоподаткованого мінімуму
доходів громадян. Боржником самостійно
рішення суду не виконується,
заборгованість по аліментах станом на
01.09.2014 року становить 61162,72 грн. В ході
здійснення виконавчого провадження
державним виконавцем встановлено, що
боржник має можливість виїжджати за
межі України (паспорт громадянина
України серії АС №062838, виданий 28.05.1996
року). З викладених підстав державний
виконавець просив встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Сторони згідно із ст.377-1 ЦПК України в
судове засідання не викликались, а
старший державний виконавець відділу
ДВС Любомльського районного
управління юстиції у поданні одночасно
просив справу розглядати без його
участі, підтримавши в повному обсязі,
викладені в поданні, вимоги.

За таких обставин, подання розглянуто у
відповідності до положень ч.2 ст.197 ЦПК
України без фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Дослідивши матеріали подання суд
приходить до висновку, що в його
задоволенні слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів подання, на
виконанні у відділі Державної
виконавчої служби Любомльського
районного управління юстиції
перебуває виконавчий лист
Ківерцівського районного суду
Волинської області №АЕ-130 від 15.09.2003
року про стягнення з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_2 аліментів на утримання дочок:
Анни, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ірини, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 09.09.2003 року до
досягнення дітьми повноліття, але не
менше ? частини неоподаткованого
мінімуму доходів громадян (а.с.3).

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Любомльського
районного управління юстиції від 25.09.2008
року за вище вказаним виконавчим
листом суду відкрито виконавче
провадження (а.с.4).

За змістом ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в’їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право в разі ухилення боржника від
виконання зобов’язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов’язань за рішенням.

Застосування таких обмежень може мати
місце лише у виключних випадках і
повинно використовуватися лише як
крайній захід після реалізації усіх
можливих та передбачених законом
засобів примусового виконання рішення
органу владних повноважень, оскільки
стосується гарантованого ст. 33
Конституції України та ст. 313 ЦК України
особистого немайнового права особи
вільно залишати територію України та
права на свободу пересування,
передчасне і безпідставне обмеження
яких є неприпустимим.

Таким чином, вищенаведені норми
чинного законодавства України
свідчать про те, що суд має право
встановити щодо боржника тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України лише за поданням державного
виконавця, обов’язково погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, за умови доведення
та документального підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
зобов’язань, покладених на нього
рішенням суду чи іншого органу
(посадової особи). Таке обмеження може
бути встановлено лише строком до
виконання боржником своїх
зобов’язань.

При цьому, відповідно до положення ч. 2
ст.10 ЦПК України, наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

Із матеріалів подання встановлено, що в
ході виконання зазначеного
виконавчого листа державним
виконавцем було витребувано та
отримано інформацію про те, що боржник
ОСОБА_1 ніде не працює, на обліку в
центрі зайнятості, як зареєстрований
безробітний, та в управлінні
Пенсійного Фонду України в
Любомльському районі, як пенсіонер, - не
перебуває та відповідну допомогу і
пенсію не отримує,
сільськогосподарська техніка за ним не
зареєстрована, за місцем проживання
майна він не має, що також було
встановлено безпосередньо державним
виконавцем (а.с. 8, 9, 10, 12, 14, 18, 20).

Вказані документи, що витребувані
державним виконавцем, відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження», та вжиті необхідні
виконавчі дії з метою встановлення
наявності у боржника майна, жодним
чином не свідчать та не підтверджують
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язання по сплаті аліментів.

Враховуючи, що суб’єктивна сторона
діянь (дії чи бездіяльності) щодо
ухилення від виконання зобов'язань за
судовим рішенням полягає у навмисному
чи іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов'язків, тому додані до
подання старшого державного виконавця
вище перелічені докази не можуть
слугувати беззаперечною підставою для
висновку про цілеспрямоване ухилення
ОСОБА_1 від виконання його боргових
зобов'язань по сплаті аліментів.

Саме по собі самостійне невиконання
боржником зобов'язань протягом строку,
вказаного старшим державним
виконавцем, не може свідчити про
ухилення боржника від покладених на
нього рішенням суду обов'язків.

Відсутність у боржника коштів та майна
також не можуть бути підставою для
обмеження боржника у праві виїзду за
кордон.

Крім цього, для прийняття рішення про
обмеження боржника у праві виїзду за
кордон суду мають бути надані докази
про те, що боржник має паспорт для
виїзду за кордон та не лише ухиляється
від виконання рішення суду, але й має
намір виїхати за кордон з метою
уникнення від виконання своїх
зобов'язань.

Всупереч зазначених вимог,
старшим державним виконавцем, без
з’ясування усіх обставин у справі,
передчасно внесене дане подання,
оскільки, як вбачається з довідкової
інформації управління державної
міграційної служби України у
Волинській області дані про видачу
боржнику ОСОБА_1 закордонного паспорта
в управлінні не задокументовано (а.с.7).

Таким чином, у відповідності до ст. 11
Закону України “Про виконавче
провадження”, старшим державним
виконавцем не використано наданих йому
прав у точній відповідності із законом,
не надано доказів на підтвердження
обставин умисного та свідомого
ухилення боржника від виконання
рішення суду та обов’язку сплатити
належну до стягнення з нього суму
аліментів, а також наявності у нього
закордонного паспорта та наміру вибути
за межі України з метою невиконання
цього рішення, а тому суд приходить до
висновку, що зазначене подання є
передчасним і в його задоволенні слід
відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, ч.2 ст.197, ст.ст.
210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції
України, ст.313 ЦК України, ст. 6 Закону
України “Про порядок виїзду з України
і в'їзду в Україну громадян України”,
ст.11 Закону України “Про виконавче
провадження”, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу ДВС
Любомльського районного управління
юстиції Волинської області про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у
праві виїзду за межі України -
відмовити.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

На ухвалу протягом 5 днів з дня її
проголошення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Волинської області через Любомльський
районний суд.

Особою, яка оскаржує ухвалу,
постановлену без її участі, апеляційна
скарга подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Головуюча : суддя

А.Л.Гайдук