АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4461/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: спори про спадкове право
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 14 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа: дванадцята Харківська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом і за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права власності в порядку поділу
спільної сумісної власності, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013 року ОСОБА_3, звернулась до суду з
вище зазначеним позовом, та просила
визнати право власності на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті її батька
ОСОБА_7

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що її батько ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті ОСОБА_7
відкрилась спадщина на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала йому на праві приватної
власності. Спадкоємцями першої черги є
вона, дочка спадкодавця, а також ОСОБА_5,
як дружина ОСОБА_7, однак відповідач
відмовляється надавати їй і
нотаріальній конторі
правовстановлюючі документи на
спадкове майно.

22.01.2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з
зустрічною позовною заявою в якій
просила суд:

- встановити факт проживання однією
сім'єю без шлюбу з ОСОБА_7 з 07.02.1990 року
по 09.01.2001 рік;

- визнати за нею право власності на 3/10
частини квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 в порядку спільної
сумісної власності;

- визнати за нею право власності на 7/20
частин квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після ОСОБА_7

В обґрунтування зустрічної позовної
заяви ОСОБА_5 зазначила, що батько
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 перебував у
шлюбі з матір'ю позивача ОСОБА_8 з 30.01.1972
року, а 13.12.1989 року вказаний шлюб
розірваний рішенням Фрунзенського
районного народного суду м. Харкова.
Свідоцтво про розірвання шлюбу
отримано ОСОБА_8 06.02.1990 року, проте
сімейні стосунки між ними були
припинені з червня 1989 року.

Вказана квартира 13 червня 1987 року
надана ОСОБА_7 на сім'ю із 3 осіб, як
члену житлово-будівельного
кооперативу «Екран-6».

До розірвання шлюбу із ОСОБА_8 було
сплачено 2446 руб. першого пайового
внеску та 438,03 руб., а всього - 2884,03 руб.,
тобто - 40% (2/5 частини) від загальної суми
пайових внесків, яка склала 7188,87 руб.

ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_3 в спірну
квартиру не заселялися, а мешкали
постійно в АДРЕСА_3.

ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право
власності на квартиру 08.11.2010 року та
зареєстрував право власності у КП
«Харківське МБТІ».

ОСОБА_5 вказувала, що зазначені нею
обставини встановлені рішенням
Фрунзенського районного суду від 20.03.2013
р. у цивільній справі № 2033/9960/2012 за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа - об'єднання
житлових кооперативів «Екран».

Також ОСОБА_5 стверджувала, що з початку
січня 1990 р. вона стала проживати із
ОСОБА_7 однією сім'єю у спірній квартирі
та вести спільне господарство. Решта
пайових внесків у сумі 4304,84 руб. - 60% (3/5
частини) від загальної суми паю
сплачені ОСОБА_7 та нею за рахунок їх
спільних коштів за час проживання
однією сім'єю та ведення спільного
господарства.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14.05.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, а
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені
повністю.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності
на 7/20 частин кварти АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_7

Цим же рішенням суд: встановив факт
проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_7 однією
сім'єю без шлюбу з 07.02.1990 року по 09.01.2001
рік; визнав за ОСОБА_5 право власності
на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 в
порядку поділу спільної сумісної
власності, а також визнав за ОСОБА_5
право власності на 7/20 частин вказаної
квартири в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_7

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати
вказане рішення, вважаючи його
необґрунтованим та таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі,
а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовити.

В обґрунтування скарги апелянт
зазначає, що Фрунзенський районний суд
м. Харкова безпідставно вважав
доведеним посилання ОСОБА_5 на те, що,
начебто, у період з листопада 1989 року по
1992 рік за рахунок особистих коштів
сплатила пайовий внесок у сумі 5 755 крб.
за спірну квартиру, тобто 60% вартості
квартири; що суд однобічно оцінив
докази, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує, що ОСОБА_5 не надала
суду першої інстанції доказів про
наявність та про розмір доходу, який би
свідчив, що вона паралельно сплачувала
значні пайові внески за дві квартири.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4
підтримав скаргу і просив її
завдоворльнити, а ОСОБА_5 і її
представник адвокат ОСОБА_10 просили
рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_6 також погодилася з
рішенням суду першої інстанції,
вказуючи, що вона з самостійними
вимогами до суду не зверталася, але
вона, як зведена сестра спадкодавця,
знайшла з ОСОБА_5 спільну мову і вважає
за можливе узгодити з нею свої
інтереси.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
сторонами не оспорюється та
підтверджується відповідними
доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав у
належній йому на праві власності
квартирі АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7
відкрилася спадщина, до складу якої
входить вказана квартира. Дані про інше
спадкове майно відсутні.

Спадкоємцями першої черги є сторони по
справі - ОСОБА_3, дочка від першого шлюбу
спадкодавця, яка проживає окремо і якій
Дванадцятою Харківською державною
нотаріальною конторою відмовлено про
видачу свідоцтва про спадщину у зв'язку
з ненаданням нею правовстановлюючих
документів щодо належності майна
спадкодавцю та інших документів, а
також дружина спадкодавця - ОСОБА_5, з
якою ОСОБА_7 зареєстрував шлюб 09.01.2001
року і проживав до дня смерті в спірній
квартирі АДРЕСА_1.

Вказана квартира була надана ОСОБА_7
13.06.1987 року на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_7,
його дружину ОСОБА_8 та дочку ОСОБА_3 в
ЖБК «Екран-6», членом якого був ОСОБА_7
Перший пайовий внесок членом ЖБК
здійснено в розмірі 2446 руб., черговий
внесок - у сумі 438 руб., а всього за час
шлюбу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 сплачено пайових
внесків на суму 2884 руб.03 коп. Загальна
сума паю складає 7188 руб.87 коп. і була
повністю сплачена 08.05.1991 року. (а.с.96).

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно та витягу про
державну реєстрацію прав спірна
квартира належала ОСОБА_7 на праві
приватної власності на підставі
рішення виконавчого комітету
Фрунзенської районної у м.Харкові ради,
яке зареєстроване 09.12.2010 року.(а.с.101, 102).

Приймаючи рішення про задоволення
зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої
інстанції вважав доведеними обставини,
на які посилалася ОСОБА_5,
обґрунтовуючи позовні вимоги, в т.ч. і
факт сумісного проживання однією
сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації
шлюбу ОСОБА_7 і ОСОБА_5 з 07.02.1990 року по
09.01.2001р. та сплату під час такого
проживання за спільні кошти 60% решти
пайового внеску за кооперативну
квартиру.

Однак з таким рішенням колегія суддів
погодитися не може, оскільки висновок
суду не відповідає обставинам справи.

Згідно висновку Верховного Суду
України, який міститься в постанові від
25.12.2013р. по справі №6-135цс13, і який,
згідно ст.360-7 ЦПК України, є
обов'язковим для його застосування,
майно, набуте до 1 січня 2004 року під час
спільного проживання особами, які не
перебувають у зареєстрованому шлюбі
між собою, є об'єктом їхньої спільної
сумісної власності, якщо: 1) майно
придбане внаслідок спільної праці
таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною
працею осіб слід вважати їх спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення
спору щодо поділу майна, набутого
сім'єю, слід установити не лише
обставини щодо факту спільного
проживання сторін у справі, а й ті
обставини, що спірне майно було
придбане сторонами внаслідок спільної
праці.

Таким чином, лише сукупність вказаних
обставин, встановлена на підставі
належних та допустимих доказів, які
були досліджені в судовому засіданні з
дотриманням засад змагальності, може
бути підставою для задоволенні таких
позовних вимог.

Разом з тим, таких даних, які б давали
підставу вважати доведеними обставини,
на які посилається відповідач у
зустрічному позові, ОСОБА_5 та її
представник не надали, а матеріали
справи таких даних не містять.

Навпаки, з рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 03.11.1994 року
у справі №2-948 за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_11 про визнання права приватної
власності на 4/5 частини квартири,
вбачається, що ОСОБА_5 у травні 1994 року,
тобто до виникнення спірних
правовідносин у даній справі,
зверталася до суду з позовом про
визнання за нею права власності на 4/5
трикімнатної кооперативної квартири
АДРЕСА_2, вказуючи, що з 1975 р. по 21.01.1991р.
знаходилась у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_11, від якого мають двох дітей, що
до лютого 1992 року погасила позику і
внески за квартиру, у 1992-1993р.р. вживала
заходи з метою обміну квартиру.

Зазначене не узгоджується з позовною
вимогою ОСОБА_5, оскільки знаходження у
шлюбі з ОСОБА_11 і погашення їх спільної
позики та пайових внесків за 3-кімнатну
квартиру АДРЕСА_2 не дає підстав
погодитися з доводами, що вона в цей же
час проживала однією сім'єю з ОСОБА_7
вели спільне господарство, спільно
сплачували пайові внески за квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_7

Крім того, рішенням виконавчого
комітету Фрунзенської районної у
м.Харкові ради про визнання права
власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1
не скасоване, не оспорене, є чинним.

За таких обставин суд не мав
передбачених законом підстав для
визнання права на спадщину двох
спадкоємців першої черги у іншому
розмірі, ніж по ? за кожним.

Доводи апелянта не свідчать про
наявність підстав для відмови у
задоволенні всіх позовних вимог ОСОБА_5
у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4
ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14 травня 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити. Визнати за
ОСОБА_3 право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_7 на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити
частково. Визнати за ОСОБА_5 право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_7
на ? частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_5 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: