Справа №591/5655/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є.В.Номер
провадження 22-ц/788/1745/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «
Гранфінресурс »

на рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 26 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання договору недійсним та
відшкодування збитків,

в с т а н о
в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 26 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 226975 від 13
березня 2014 року та додатки до нього,
укладений між ТОВ «Гранфінресурс» та
ОСОБА_3

Застосовано наслідки визнання
договору недійсним і стягнуто з ТОВ
«Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3
кошти в сумі 8388 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» та з
ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір по
121,80 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Гранфінресурс», посилаючись на
незаконність і необґрунтованість
рішення суду, просить його скасувати і
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

При цьому зазначає, що ТОВ
«Гранфінресурс» не надає фінансові
послуги і не є фінансовою установою,
його комерційна діяльність не підлягає
ліцензуванню.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце розгляду справи, але в
судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що 13
березня 2014 року між сторонами було
укладено договір №226975 разом з
додатками про надання послуг з метою
отримання грошової позики в сумі 80 000
грн. на умовах діяльності програми
«Альянс Україна» ( далі Програми ) ( а.с.
6-8 ).

Згідно з п. 1.1 вищевказаного договору
адміністратор, за згодою учасника,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні дії, спрямовані
на отримання учасником грошової суми
на умовах діяльності Програми, в тому
числі: сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування;
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, надати
учаснику відповідну суму, заявлену для
отримання на умовах діяльності
Програми; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини, погоджені
сторонами, у порядку та в строки,
передбачені цим договором та додатками
до нього.

Відповідно до п. п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор надає заявлені для
отримання грошові суми та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності Програми.

Відповідно до ст. 4 договору, його
укладено у двох однакових примірниках,
по одному для кожної із сторін. Цей
договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Усі додатки, зміни та
доповнення до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання угоди є
свідченням того, що сторони дійшли
повного порозуміння і визначили, що
повністю розуміють її значення та
умови, правові наслідки, що вона не
носить характеру фіктивного або
удаваного правочину, і що договірні
умови є обов'язковими для виконання.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників Програми,
метою яких є отримання відповідної
грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п. 4.1 ст. 4 додатку №2 ).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати відповідну грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 12
додатку №2 ).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку №2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом ( ст. 13 додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач
сплатив відповідачу 8388 грн. ( а.с. 9-10 ).

З наведеного слідує, що предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до надання
грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем усіх умов
договору забезпечують не можливість, а
реальне отримання останнім грошової
суми за рахунок фонду реєстру, який
формується з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми саме своїми
внесками. Тобто кредитні кошти він мав
отримати в кінцевому результаті не за
рахунок інших учасників.

До того ж, відповідно до ст. 9 додатку № 2
при невиконанні обов'язку здійснити
необхідні платежі, передбачена окрема
відповідальність позивача.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3 та визнання
недійсним оспорюваного договору, суд
першої інстанції виходив з
невідповідності його вимогам ч. 1 ст. 203
ЦК України та Законів України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності», «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
зокрема не отримання відповідачем на
момент укладення договору ліцензії на
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що
ТОВ є Адміністратором соціальної
програми для населення, тобто
адмініструє грошові кошти учасників і
його діяльність регулюється Законом
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг».

У статті 1 Договору передбачено, що
відповідач зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або надати учаснику
відповідну суму позики в тому числі:
сформувати Реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги.

У пункті 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» зазначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема з надання
фінансових послуг.

Згідно з п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок інших осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку, збереження реальної
вартості фінансових активів. Такими
фінансовими послугами, як зазначено
в пунктах 2, 6, 11-1 ч. 1 ст. 4 цього ж
Закону, вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 цього Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 вказаного Закону
здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліцензії. Особи, винні у
здійсненні діяльності без ліцензії,
несуть відповідальність згідно із
Законами України.

У п. 4 Прикінцевих положень Закону
України від 02 червня 2011 року «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг», який введено в дію
з 09 січня 2012 року, зазначено, що
спеціально уповноваженому органу
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг слід у
шестимісячний строк з дня
опублікування цього Закону розробити
та затвердити ліцензійні умови
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень цього
Закону фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідність з вимогами
цього Закону.

З аналізу вказаного законодавства
вбачається, що ліцензійні умови для
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах мали
бути розроблені та затверджені в
шестимісячний строк з дня
опублікування цього закону.
Фінансовим установам цим законом
було надано час протягом одного року
з дня набрання чинності цим Законом
привести свою діяльність у
відповідність до вимог цього Закону,
тобто до 09 січня 2013 року.

Як вже зазначалося вище, оспорюваний
договір між сторонами був укладений 13
березня 2014 року. Докази отримання
відповідачем відповідної ліцензії для
здійснення діяльності з надання
фінансових послуг у матеріалах справи
відсутні.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов до обгрунтованого
висновку про недійсність договору з
підстав відсутності ліцензії та вірно
застосував наслідки його недійсності,
передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Відтак, колегія суддів не вбачає
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли бути
підставою для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про
протилежне є безпідставними і
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307 ст.
308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити, а рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 26
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і з цього дня на неї
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -