АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2965/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2971/14
Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
повторне заочне рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
7 серпня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом, у якому
зазначало, що відповідно до укладеного
договору №A328CC9FSY0005 від 21 грудня
2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у
розмірі 20 000,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0,12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Позичальник ОСОБА_1 належним чином не
виконала взятих на себе зобов'язань та
станом на 20 червня 2013 року має
заборгованість за тілом кредиту у сумі
13 896,74 грн., заборгованість по процентам
- 17,36 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 7 159,62 грн., крім
того банком нараховано: пеня у сумі 54
955,13 грн., штраф (фіксована частина) у
сумі 500,00 грн. та штраф (процентна
складова) у сумі 3 801,44 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за вищевказаним
кредитним договором на загальну суму 80
330,29 грн.

Повторним заочним рішенням
Полтавського районного суду
Полтавської області від 7 серпня 2014
року позов задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором за №A328CC9FSY0005 від 21
грудня 2010 року у сумі 39 271,90 грн., з яких 13
896,74 грн. - заборгованість за кредитом,
17,36 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 7 159,62 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 13 896,74 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина), 3 801,44 грн. -
штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Акцент-Банк» 390,30 грн. судового збору.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги банку у сумі 15 837,08 грн.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Як убачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом, що 21
грудня 2010 року між ПАТ «Акцент-банк» та
ОСОБА_1 було укладено договір №A328CC9FSY0005,
за умовами якого банк надав
відповідачу кредит у сумі 20 000,00 грн. на
строк до 20 грудня 2013 року включно з
умовами сплати з 21 по 26 число кожного
місяця грошових коштів у сумі 956,60 грн.
для погашення заборгованості за
кредитом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та у встановлений у
зобов'язанні строк (термін) його
виконання.

Порушенням зобов'язання, з огляду на
зміст ст. 610 ЦК України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення заборгованості, банк просив
стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по
кредитному договору станом на 20 червня
2013 року, яка складається з: 13 896,74 грн.
заборгованості за кредитом, 17,36 грн. - по
відсоткам, 7 159,62 грн. - по
комісії, та 54 955,13 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також неустойку: 500,00
грн. - штраф (фіксована частина), 3 801,44
грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов частково, місцевий
суд обґрунтовано виходив з неналежного
виконання відповідачкою взятих на себе
зобов'язань, унаслідок чого за
кредитним договором виникла
заборгованість за тілом кредиту,
відсоткам та комісії, при цьому,
встановивши, що розмір неустойки
значно більший від розміру боргового
зобов'язання, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
наявності підстав, передбачених ч. 3
ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру
пені.

Дані висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та
положенням цивільного законодавства й
узгоджуються з правовою позицією
Верховного Суду України, висловленою у
справі №6-100цс14, щодо права суду, на
підставі ст. 551 ЦК України, зменшити
розмір неустойки за умови, що він
значно перевищує розмір збитків.

Оскаржуючи повторне заочне рішення у
апеляційному порядку, ОСОБА_1 не
заперечує наявність простроченого
тіла кредиту, без урахування нею
заявлених банком вимог щодо
дострокового повернення залишку
кредиту, при цьому, не ставить під
сумнів банківський розрахунок
відсотків, комісії та пені, штрафів.

Між тим, апелянт просить застосувати до
вимог ПАТ «Акцент-банк» щодо стягнення
неустойки положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
зменшивши розмір неустойки до 5 279,02
грн., що на думку ОСОБА_1, відповідає
принципам розумності, добросовісності
та справедливості.

Проте, такі обґрунтування доводів
апеляційної скарги є безпідставними,
виходячи з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» до договорів
із споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

З огляду на положення п. 5 ч. 3 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» несправедливими є,
зокрема, умови договору про
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором.

У свою чергу, умови кредитного договору
щодо нарахування неустойки у судовому
порядку несправедливими не
визнавались, з позовними вимогами щодо
цього, зокрема, після скасування
першого заочного рішення, ОСОБА_1 до
суду не зверталася.

Таким чином, правових підстав для
застосування до спірних правовідносин
вказаних положень Закону України «Про
захист прав споживачів» колегією
суддів не вбачається.

Крім того, апелянт фактично ототожнює
проценти та комісійну плату по
кредитному договору з нарахуванням
банком неустойки.

Між тим, проценти та комісія, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК України та умов
кредитного договору, не підлягають
зменшенню через неспівмірність із
розміром основного боргу, оскільки
вони є платою за користування грошима і
підлягають сплаті боржником за
правилами основного грошового боргу.

Решта доводів апеляційної скарги є
несуттєвими та не спростовують
висновків місцевого суду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування чи зміни.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Повторне заочне рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
7 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль