АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9835/2014
Головуючий в 1 інстанції - Бартащук
Доповідач-Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Борисової О.В., Кравець В.А.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Власенко Оксани
Степанівни в інтересах Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Галерея-Алекс» на рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 10 червня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Галерея-Алекс», треті особи: Приватне
акціонерне товариство «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна»,
ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у січні 2014 року.

Зазначав, що 28.07.2013 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
його автомобіля «Фольксваген», д/н
НОМЕР_1, та автомобіля марки «Форд», д/н
НОМЕР_1, що належить відповідачу, під
керуванням ОСОБА_4 Внаслідок пригоди
його транспортний засіб зазнав
механічних пошкоджень. Згідно
Замовленню - наряду №АМН0026820 та
товарного чеку від 19.08.2013 року ним за
ремонт автомобіля були сплачені
грошові кошти в сумі 1 581, 55 грн., а
також згідно акту виконаних робіт №134
та товарного чеку №44 від 20.09.2013 року у
сумі 5 010,00 грн.

Винним у вчинені дорожньо-транспортної
пригоди визнано ОСОБА_4 З
урахуванням того, що винна особа в
момент дорожньо-транспортної пригоди
перебувала в трудових відносинах з
відповідачем та керувала транспортним
засобом у зв'язку з виконанням трудових
обов'язків, цивільно-правову
відповідальність на підставі ст. 1172,1187
ЦК України повинна нести юридична
особа, позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в обсязі
вартості відновлювального ремонту
автомобіля у сумі 6 591,55 грн.,
відшкодування вартості послуги
проведеної експертизи відносно питань
відновлювального ремонту автомобіля у
сумі 1 900,00 грн. та витрати на правову
допомогу в сумі 4000, 00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 10 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача матеріальну шкоду 6 591 грн. 55
коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення судом норм процесуального
права, ставиться питання про
скасування даного рішення та ухвалення
нового про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та

вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Судом встановлено, що 28.07.2012 року
ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Форд», д/н
НОМЕР_1, під час об'їзду перешкоди не
дотримався безпечного бокового
інтервалу, здійснивши зіткнення з
припаркованим автомобілем «Ауді»,
д/нНОМЕР_2, водія ОСОБА_5 та автомобілем
марки «Фольксваген», д/н НОМЕР_1, водія
ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 18.09.2013 року ОСОБА_4
визнано винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу.

Згідно висновку Київської незалежної
судово-експертної установи №0615 від
21.08.2013р., вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Фольцваген Бора»
д.н.з. д/н НОМЕР_1, складає 5633, 04 грн. (з
урахуванням ПДВ-20%); вартість
матеріального збитку складає 4 591, 62 грн.
(з урахуванням ПДВ-20%).

Згідно наданих суду доказів, позивачем
були оплачені грошові кошти за ремонт
автомобіля в сумі 6 591, 55 грн. (згідно
замовленню - наряду №АМН0026820 та
товарному чеку від 19.08.2013 року на суму 1
581, 55 грн., а також згідно акту виконаних
робіт №134 та товарному чеку №44 від
20.09.2013 року на суму 5 010,00 грн.).

З довідки про дорожньо-транспортну
пригоду № 9238595 ВДАІ Деснянського
району ГУМВС України в м. Києві
вантажний автомобіль «Форд», д/н
НОМЕР_1, належить ТОВ «Галерея-Алекс»

З пояснень відповідача вбачається що
ОСОБА_4 на час, коли сталася
дорожньо-транспортна пригода,
перебував у ТОВ «Галерея - Алекс» на
випробовуванні з метою перевірки його
відповідності роботі, яка йому
доручається та був звільнений у зв'язку
з не проходженням випробувального
терміну.

Цивільно-правова відповідальність ТОВ
«Галерея-Алекс», згідно полісу
№АВ/81614166, була застрахована ПрАТ «АСК
«ІНГО Україна».

03.12.2013 року позивач звернувся до ПрАТ
«АСК «ІНГО Україна» з заявою про
виплату страхового відшкодування,
проте листом №4353 від 10.12.2013 року йому на
підставі ст. 33.3, 37.1.3 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» було відмовлено
у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно роз'яснень викладених у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року №6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» не вважається володільцем
джерела підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор і
т.ін.). При розгляді справ про
відшкодування шкоди за ст.441 ЦК суди
повинні мати на увазі, що крім
загальних підстав, передбачених ст.440
ЦК, відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах, і шкода, заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї
організації.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог про стягнення з
відповідача коштів за ремонт
автомобіля в сумі 6 591,55 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
доданий позивачем висновок Київської
незалежної судово-експертної установи
№0615 від 21.08.2013р. не може бути належним
доказом, оскільки складений без
повідомлення та участі відповідача та
вже з проведеними на час здійснення
дослідження відновлювальними
роботами, не може бути прийняті судом
до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку експертного
автотоварознавчого дослідження 09.08.2013
року позивач звернувся до судового
експерта з заявою про проведення
вказаного дослідження. Технічний огляд
КТЗ був проведений 13.08.2013 року, що
передує даті складання звіту та
проведенням відновлюваних робіт.

Відповідно до п. 5.2. вказаної
методики у разі потреби виклик
заінтересованих осіб для технічного
огляду із зазначенням дати, місця та
часу проведення огляду КТЗ (після їх
узгодження з виконавцем дослідження)
здійснюється замовником дослідження
шляхом вручення відповідного виклику
під розписку особі, що викликається,
або телеграмою з повідомленням про її
вручення адресату.

Отже з вищезазначеної норми
вбачається, що виклик заінтересованих
осіб відбувається в разі потреби, а
тому відсутність таких осіб не є
підставою порушення проведення
автотоварознавчого дослідження.

При здійсненні підрахунку відповідної
суми матеріального збитку завданого
позивачу, оцінювач правомірно
керувався вимогами Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України від 24.11.2003 року №142/5/2092,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2003 року за №1074/8395.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК
України докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Колегія суддів вважає, що висновок
Київської незалежної
судово-експертної установи №0615 від
21.08.2013 року, складений судовим
експертом ОСОБА_6 є належним,
допустимим та достовірним доказом
вартості завданого позивачу
матеріального збитку, оскільки він
складений з дотриманням вимог діючого
законодавства щодо визначення
вартості матеріального збитку та
особою, яка на момент проведення оцінки
мала відповідне кваліфікаційне
свідоцтво оцінювача та судового
експерта з правом проведення вказаних
досліджень.

Доводи апеляційної скарги про те, що
наявна в матеріалах справи довідка про
дорожньо-транспортну пригоду № 9238595
ВДАІ Деснянського району ГУМВС України
в м. Києві містить дані що автомобіль
позивача не отримав механічних
пошкоджень, також спростовується
наявною в матеріалах справи відповіддю
Управління державної автомобільної
інспекції МВС України в м. Києві №10/С-1284
від 25.07.2014 року, з якої вбачається дана
інформація була внесена у зв'язку з
неналежним складанням схеми місця
даної ДТП та не внесення до картки
обліку ДТП відомостей щодо пошкодження
транспортного засобу позивача.

Доводи апеляційну скарги про
щодо неповідомлення позивачем
страховика страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди
відповідно до ст. 33 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» позбавило можливості
страхову компанію виконати
встановлений законом обов'язок
проведення оцінки вартості
відновлюваного ремонту та визначення
матеральних збитків, не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки за
змістом цієї статті обов»язок
письмового повідомлення покладено на
страхувальника, який відповідну заяву
подає страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу
ВласенкоОксани Степанівни в інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галерея-Алекс» -
відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду міста Києва від 10 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: