Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4041/14
Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду
м.Запоріжжя від 15 серпня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА :

05.05.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів
заробітку (доходу), щомісячно, до
повноліття дитини. В обгрунтування
своїх позовних вимог послалася на те,
що з 26.06.2010 року перебуває у шлюбі з
відповідачем, від шлюбу мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не надає
матеріальну допомогу на утримання
дитини, тому позивач просить стягнути з
відповідача аліменти.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 позов підтримала та
пояснила, що дитина на теперішній час
проживає разом з позивачкою, дитина
хворіє на алергію, що потребує витрат
на лікування, відповідач не надає
допомоги по утриманню дитини. Просила
позов задовольнити та стягнути з
відповідача на користь позивачки
аліменти у розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку (доходу), щомісячно, до
повноліття дитини.

Представник відповідача ОСОБА_7 в
судовому засіданні позов визнала
частково та пояснила, що дійсно,
відповідач з позивачкою мають
неповнолітню доньку від шлюб, дитина па
теперішній час проживає з позивачкою.
На сьогоднішній день відповідач ОСОБА_4
має постійний дохід, оскільки працює
охоронцем у Комунальному підприємстві
«Запоріжринок». Однак вважає, що
аліменти повинні стягуватись у розмірі
1/4 частки всіх видів заробітку (доходів)
відповідача, при цьому пояснила, що
витрати на лікування повинні
стягуватись відповідно до вимог ч.і ст.
185 СК України за окремим позовом.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 15 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі
1/4 частини всіх видів заробітку (доходу)
відповідача, але не менше 30 відсотків
від прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 05.05.2014 р. і до повноліття
дитини.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у
розмірі 243 гривен 60 коп. в дохід держави

Допущено негайне виконання судового
рішення про стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі. .

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

На підставі п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7
СК України в усіх діях щодо дітей, суд
повинен виходити з якнайкращого
забезпечення інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону
дитинства» №2402-III від 26.04.2001 року
передбачено, що кожна дитина має право
на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Суд дав правильну юридичну оцінку
встановленим обставинам і правові
висновки про обов'язок батька брати
участь у її утриманні відповідають
вимогам ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу
України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідач є батьком неповнолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серія НОМЕР_1 (а.с.5). Дитина
проживає з матір'ю, що визнається
сторонами.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3
про стягнення аліментів, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач, як батько дитини
зобов'язаний утримувати доньку до
досягнення нею повноліття. При цьому,
визначаючи розмір аліментів, суд
зазначив обставини, передбачених ст.182
СК України для визначення розміру
аліментів, а також, що батьки
зобов'язані в рівній мірі приймати
участь в утриманні та забезпеченні
дитини, при цьому позивачка є
працездатною особою і на обліку в
органах зайнятості не перебуває, але
при цьому не працює.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитися неможливо, рішення
суду в частині визначення розміру
стягнення аліментів ухвалено судом без
належного дослідження фактичних
обставин справи.

Відповідно до положень ст.ст.180, 181, 182 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. При
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення. Мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу.

Проте, суд недостатньо обґрунтував
підстави, з яких виходив, визначаючи, що
відповідач спроможний сплачувати
аліменти на утримання дитини саме в
розмірі 1/4 частини від усіх видів
заробітку (доходу), відповідача, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка не працює, відповідач працює
охоронцем у КП»Запоріжринок» та
отримує заробітну плату, нової сім'ї не
створив, у нього немає інших дітей, а
також відсутні інші обставини, що
мають істотне значення для визначення
розміру аліментів.

Посилання суду на те, що позивачка в
рівній мірі повинна приймати участь в
утриманні та забезпеченні дитини, є
працездатною особою, на обліку в
органах зайнятості не перебуває, і не
працює, не може впливати на зменшення
розміру розмір стягуваних з
відповідача аліментів на дитину.

Судом зазначено в рішенні суду про те,
що дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає
атонічним дерматитом на фоні
алергічних проявів, що підтверджується
відповідними медичними документами,
але належної оцінки цій обставини не
надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в цій частині знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що визначена
судом першої інстанції сума стягнутих
аліментів у розмірі 1/4 частини від
усіх видів заробітку (доходу),
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку є недостатньою, не
може забезпечити потреби дитини, тому
вважає за доцільне стягнути з
відповідача на користь позивачки
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки в розмірі 1/3 частини від усіх
видів заробітку (доходу), відповідача,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Ця сума,на думку колегії суддів, не
перевищує можливостей відповідача
надавати допомогу дитині, такий розмір
аліментів відповідає вимогам ст.ст. 182,
184 СК України.

Виходячи з викладеного, на підставі
ст.ст.307, 309 ЦПК України, згідно яких за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, апеляційний суд
вбачає підстави для задоволення
апеляційної скарги та ухвалення нового
рішення в справі про задоволення
позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Заводського районного суду
м.Запоріжжя від 15 серпня 2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі
1/3 частини всіх видів заробітку (доходу)
відповідача, але не менше 30 відсотків
від прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 05.05.2014 р. і до повноліття
дитини.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_4 судових витрат та про
допущення негайного виконання рішення
у межах суми платежу за один місяць
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді:

.