22-ц/775/1334/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Аксьоненко
Доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Попової
С.А.,

суддів
Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

при секретарі Брежнєві
Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 16 липня 2014 року, -

в с т а н о
в и л а:

У травні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2,
в обґрунтування зазначивши, що за
кредитним договором від 09.08.2006р.
відповідач отримав кредит у розмірі
10000грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Свої зобов'язання за
кредитним договором позичальник
належним чином не виконав і станом на
31.01.2014р. утворилась заборгованість в
сумі 11835,28грн., що складається з:
заборгованості за кредитом - 5725,68грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 5069,82грн., штрафу
(фіксована частина) - 500грн., штрафу у
процентному співвідношенні - 539,78грн.,
яку позивач просив стягнути з
відповідача і відшкодувати понесені
судові витрати.

Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 16 липня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
відмовлено у зв"язку з пропуском строку
позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення скасувати і ухвалити
нове рішення із задоволенням позовних
вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши справу відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України у відсутність
повідомлених належним чином про дату і
час розгляду справи представника
позивача і відповідача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджено
матеріалами справи, 09.08.2006р. сторони
уклали кредитний договір за заявою
ОСОБА_2 № SAMД№1388, відповідно до
якого відповідач отримав кредит з
відкриттям карткового рахунку на
платіжну картку зі встановленням
кредитного ліміту у розмірі 4000грн. на
умовах сплати процентів за
користування коштами у розмірі 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки - до серпня 2009 року.

Відповідачем зобов'язання за кредитним
договором у повному обсязі не виконані,
внаслідок чого станом на 31.01.2014р.
утворилась заборгованість в розмірі
11835,28грн., з яких 5725,68грн. -
заборгованість за кредитом, 5069,82грн.
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 500грн. - штраф
(фіксована частина) і 539,78грн. - штраф
(процентна складова).

За судовим наказом № 2-н-748 від 24.11.2008р.,
що набрав чинності 25.12.2008р., з ОСОБА_2
стягнуто на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 9232,54грн. в рахунок
погашення заборгованості за цим
кредитним договором від 09.08.2006р.
Судовий наказ виконаний, про що
свідчить ухвалена постанова ВДВС
Волноваського райуправління юстиції
від 17.01.2013р. про закінчення виконавчого
провадження.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся
до суду з вимогою про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з пропуском строку позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною відповідача (а.с. 39).

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5.4 Правил користування
платіжною карткою строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (серпень 2009р.).

Кредитну карту було видано відповідачу
строком на 36 місяців.

З жовтня 2006 року боржник почав
порушувати умови кредитного договору,
а з вересня 2009 року (після останнього
добровільного платежу у серпні 2009 року)
припинив сплачувати заборгованість за
кредитом.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1
ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

За змістом наведених норм початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Указана правова позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року справа № 6-116цс13.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Представником відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в суді першої інстанції до
ухвалення рішення було заявлено про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності відповідно до вимог
ст. 267 ЦК України (а.с. 39).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

Термін дії кредитної картки, як
кінцевий термін погашення кредиту
згідно Заяви ОСОБА_2, спливає у серпні
2009 року, як вірно врахував суд, і є
початком перебігу позовної давності,
тобто моментом виникнення у банку
права на позов.

Втім, банк звернувся до суду з позовом
про стягнення з відповідача
заборгованості, яка станом на 31.01.2014р.
склала 11835,28грн. - у травні 2014 року, тобто
поза межами трирічного строку позовної
давності, оскільки сторонами не було
обумовлено збільшений строк позовної
давності, аніж загальний трирічний
строк, передбачений законом.

Наведені фактичні обставини, з
урахуванням відповідної заяви сторони
відповідача про застосування положень
ст. 267 ЦК України, є підставою для
відмови у позові, як правильно
визначився суд.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
врахував зазначені положення, що
порядок погашення заборгованості
відповідача визначений частинами
(щомісячними платежами), у зв'язку з чим
позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Крім того, як з'ясовано, 24.11.2008р. був
виданий судовий наказ, за яким з ОСОБА_2
стягнуто заборгованість в сумі 9232,54грн.
за цим же кредитним договором. Наказ
набрав чинності 25.12.2008р. і отриманий
стягувачем 05.02.2009р. Обчислення перебігу
з цього часу нового строку (ч. 3 ст. 264 ЦК)
також перебуває поза межами трирічного
строку позовної давності.

До того ж, остання добровільна сплата
платежів по кредитному договору з боку
позичальника мала місце 31.08.2009р., що
вбачається з розрахунку, а з вересня 2009
року боржник платежі не вносив. З часу
останнього платежу до дня пред'явлення
позову банку сплинуло понад 4,5 роки.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ПАТ
КБ «ПриватБанк» вказує на останній
платіж у розмірі 690грн. по кредитній
картці відповідача, що мав місце
03.04.2013р. шляхом списання банком
грошових коштів з рахунку клієнта, на
що у п. 4.6 Умов та правил надання
банківських послуг і п. 5.6 Правил
користування платіжною карткою клієнт
виразив своє погодження.

Однак, не заперечуючи домовленості
сторін у наведених пунктах кредитного
договору, колегія суддів в порядку
судового контролю за вирішенням вимог
кредитодавця з метою захисту прав
споживача як слабшої сторони договору
споживчого кредиту, відзначає, що таке
списання грошових коштів відбулось з
ініціативи банку всупереч положенням
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув (в даному випадку - у серпні
2012 року).

Так, позов банку пред'явлений вже після
спливу строку позовної давності
(31.08.2012р.), відраховуючи як з дня
утворення заборгованості у жовтні 2006р.,
так і з дня набуття чинності судовим
наказом у грудні 2008 року і спливом
нового строку, а також з моменту
здійснення останнього платежу з боку
позичальника у серпні 2009 року, так і
закінчення строку дії платіжної картки
у серпні 2009 року.

Із врахуванням наведеного, висновки
суду про сплив трьохрічного строку
позовної давності щодо вимог банку, за
відсутності даних щодо його
переривання в порядку ст. 264 ЦК України -
є такими, що відповідають вимогам
закону та підтверджені матеріалами
справи, а доводи апеляційної скарги про
непропущення цього строку з мотивів
дії кредитного договору до повного
виконання зобов"язань - неспроможними.

Посилання в апеляційній скарзі
позивача на автоматичне, в сенсі п. 9.12
Умов та правил надання банківських
послуг, продовження строку дії
договору у зв"язку з незаявленням
позичальником про припинення його дії,
не впливає на правильність
застосування судом наслідків спливу
трирічного строку позовної давності за
заявою сторони, з огляду на виникнення
моменту вимоги кредитора. Це
відповідає положенням ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України і узгоджується з
проаналізованою судом практикою
вирішення аналогічних спорів з
подібними відносинами судами вищої
ланки.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи, правильно
застосував матеріальний закон,
роз'яснення, що містяться в постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
норми процесуального права і дійшов
обґрунтованого висновку, що оскільки
позивач звернувся до суду із позовом
після спливу строку позовної давності,
то у задоволенні вимог має бути
відмовлено за пропуском цього строку.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга ПАТ "КБ
"ПриватБанк" підлягає відхиленню, а
рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 16 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення, може бути оскаржена
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Судді
С.А. Попова

Т.Г.Ігнатоля

Л.М.Кочегарова