У х в а л а

4 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О. суддів:
Амеліна В.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої
І.М., Черненко В.А.
розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті
особи: Третя Одеська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення, визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, визнання недійсними свідоцтв
про право на спадщину та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним
позовом, в якому просив встановити
факт, що за життя подружжю ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на праві спільної сумісної
власності належало в рівних частках 11/50
частин будинку АДРЕСА_1, тобто по 11/100
частин кожному; визнати позивача
спадкоємцем за заповітом, складеним 28
липня 1993 року ОСОБА_7 на його ім'я;
визначити позивачу додатковий строк
для подання заяви про прийняття
спадщини, що відкрилась після смерті
його матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсними
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане ОСОБА_6 16 червня 2009 року
до майна ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 18
січня 2011 року до майна ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, виданого
ОСОБА_1 18 січня 2011 року до майна ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; усунути
перешкоди позивачу у володінні
користуванні та розпорядженні
приналежними йому 11/50 частинами
будинку з надвірними спорудами та
будівлями по АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7,
після смерті якої він одразу звернувся
до нотаріальної контори, при цьому йому
було відомо, що на нього складно
заповіт на все належне їй майно. Проте в
нотаріальній конторі йому відмовили у
видачі свідоцтва з тих підстав, що в
нього відсутнє свідоцтво про смерть та
оригінал заповіту. Вказував, що мати до
своєї смерті проживала та була
зареєстрована у будинку. Спірна
частина будинку належала її чоловіку
ОСОБА_6 на підставі договору міни від 3
вересня 1973 року. З ОСОБА_6 мати позивача
одружилась 20 грудня 1975 року. За час
перебування в шлюбі вказана частина
будинку була реконструйована, зокрема,
було збільшено житлову площу до 29,4 кв.м.
Крім того, було добудовано
переобладнано господарські споруди та
будівлі, що існують на даний час; було
перекрито дах вказаної частини
будинку; підключено внутрішній
водопровід; проведено каналізації та
газопровід. На підставі рішення
виконкому Київської районної ради в м.
Одесі від 1 вересня 1989 року проведену
реконструкцію та здійсненні добудови
до вказаної частини будинку було
узаконено. Таким чином вартість
спірної частини будинку збільшилась і
ця частина була спільним майном
подружжя ОСОБА_6. Зазначав, що після
смерті ОСОБА_7 її чоловік не звернувся
до нотаріуса із заявою про виділення
обов'язкової частки як непрацездатний
вдівець, свідоцтво про право на
спадщину на нерухоме майно не
отримував та не зареєстрував своє
право власності на частину нерухомого
майна, що залишилася після смерті його
дружини. Відтак, на його думку, у
відповідності до вимог п. 224 Інструкції
про порядок здійснення нотаріальних
дій нотаріусами України спадкоємці
ОСОБА_6 після його смерті були
позбавлені можливості успадкувати
його обов'язкову частку у майні
померлої ОСОБА_7, оскільки свідоцтво
про право власності на спадок після
смерті одного із співвласників
спільної сумісної власності може бути
видане тільки після виділу частки
померлого в спільному майні. Таким
чином, відповідачі могли претендувати
лише на частку майна свого батька після
її виділення із спільної сумісної
власності померлого подружжя. Крім
того зазначав, що на день смерті своєї
матері він постійно проживав з нею і є
таким, що прийняв спадщину, а тому
просив суд надати йому додатковий
строк для прийняття спадщини. Зазначав,
що договори найму будинку були
укладені з ОСОБА_8 незаконно і такими
неправомірними діями відповідачів
його фактично було позбавлено
можливості розпоряджатися та
користуватися своєю власністю.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 14 листопада 2012 року
позов задоволено.

Встановлено факт, що за життя подружжю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної
сумісної власності належало в рівних
частках 11/50 частин будинку АДРЕСА_1,
тобто по 11/100 частин кожному.

Визнано позивача спадкоємцем за
заповітом, складеним 28 липня 1993
року ОСОБА_7 на його ім'я.

Визначено позивачу додатковий строк
для подання заяви про прийняття
спадщини, що відкрилась після смерті
його матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на 11/100 частин будинку
АДРЕСА_1, встановивши його тривалістю
три календарних місяці з моменту
набрання цим рішенням законної сили.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 16
червня 2009 року до майна ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2
18 січня 2011 року до майна ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, виданого
ОСОБА_1 18 січня 2011 року до майна ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язано відповідачів та будь-яких
інших осіб не чинити перешкоди
позивачу у володінні користуванні та
розпорядженні належними йому 11/50
частинами будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 21 січня 2013 року рішення
суду першої інстанції змінено в
частині встановлення факту, що позивач
є спадкоємцем за заповітом від 28 липня
1993 року, складеним ОСОБА_7,
визначення позивачу додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини, що відкрилась після смерті
його матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
на 11/100 частини будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1, та визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, видане ОСОБА_6 16
червня 2009 року до майна ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено додатковий строк для подання
заяви про прийняття спадщини, що
відкрилась після смерті його матері
ОСОБА_7, яка померлаІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 16
червня 2009 року до майна ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 квітня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено,
рішення апеляційного суду скасовано,
рішення суду першої інстанції залишено
в силі.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд
Верховним Судом України ухвали суду
касаційної інстанції з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. 62 СК України.

Заявники, на підтвердження викладених
у заяві доводів, додали рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 липня 2014 року, ухвалене за
результатом розгляду, на їх думку,
аналогічної справи, де по-іншому
застосовані ті самі норми
матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених
заявниками, в обґрунтування заяви та
наданої ними копії рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 липня 2014 року не вбачається
наявних ознак, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355
ЦПК України є підставами для перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами ст. 62
СК України, зокрема, правовідносини є
подібними, але різні фактичні
обставини справи.

Оскільки неоднакового застосування
норми матеріального права не було, а
виникли питання щодо доведення вимог,
що є питанням процесуального права і
вони не є підставою для допуску до
провадження, то в задоволенні заяви
слід відмовити.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи: Третя
Одеська державна нотаріальна контора,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення
фактів, що мають юридичне значення,
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину та зобов'язання вчинити певні
дії за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
П.О. Гвоздик

Судді: В.І.
Амелін

Ю.Г. Іваненко

І.М. Завгородня

В.А. Черненко