22-ц/772/2796/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бар'як А. С.Категорія 48
Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :
головуючого - судді Іванюка М.В,
суддів БереговогоО.Ю. та ПанасюкаО.С,
при секретарі КуленкоО.В, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань апеляційного суду
Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського
суду від 29.08.2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від
сплати аліментів та звільнення від
сплати заборгованості за аліментами, --

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014р. ОСОБА_3. звернулася в
суд з позовом до свого батька ОСОБА_4.
про звільнення від сплати аліменів, які
з 13 грудня 2013р. утримуються з неї на
його користь у розмірі 1 / 6 частини від
усіх видів її заробітку (доходу) на
підставі рішення Вінницького міського
суду від 22.03.2013р, зміненого рішенням
апеляційного суду Вінницької області
від 03 червня 2013р.

Зазначила, що з 20 січня 2014р. по 08 червня
2014р. вона перебувала у відпустці у
зв'язку з вагітністю, а з 09 червня 2014р.
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною - сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
народження до досягнення ним
трирічного віку. Тобто, змінився її
сімейний стан, а також погіршився
матеріальний стан, що пов'язано з
необхідністю відповідних витрат на
дитину і неотриманням заробітної
плати, оскільки на даний час єдиним
джерелом її доходу є допомога по
догляду за дитиною. Тому позивачка,
посилаючись на ст.273 СК України, просила
звільнити її від сплати зазначених
аліментів.

В якості додаткової підстави для
звільнення від сплати аліментів,
визначеної ст.204 СК України, ОСОБА_3.
вказала, що відповідач ОСОБА_4. у свій
час ухилявся від виконання
батьківських обов'язків стосовно своїх
дітей (у тому числі стосовно неї),
зловживав спиртними напоями,
влаштовував у сім'ї сварки, поводився
негідно, тощо. При цьому зазначила, що
він отримує пенсію як інвалід третьої
групи (а не як особа, яка досягла
пенсійного віку, адже його вік - 51 рік). А
наявність у відповідача третьої групи
інвалідності не вказує на те, що він є
повністю непрацездатним і, як
зазначила ОСОБА_3, ОСОБА_4. продовжує
зловживати алкогольними напоями.
Отримувані від неї кошти він
використовує на придбання спиртного та
цигарок. При цьому ОСОБА_3. зазначила, що
відповідач неофіційно працює.

Також вона, посилаючись на наведені
обставини і положення ст.197 СК України,
просила звільнити її від наявної
заборгованості по сплаті аліментів.
При цьому зазначила, що виконавчий лист
про стягнення з неї аліментів надійшов
їй на роботу лише в грудні 2013р.

Рішенням Вінницького міського суду від
29 серпня 2014р. у задоволенні вказаного
позову було відмовлено.

ОСОБА_3. у своїй апеляційній скарзі
просить дане рішення скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю. Вважає,
що відмовляючи їй у позові, суд першої
інстанції належним чином не взяв до
уваги доводи, наведені нею в
обгрунтування заявлених вимог, порушив
норми процесуального права та невірно
застосував норми матеріального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3.
підтримала апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав. Пояснила, що
практично за повної відсутності доходу
крім зазначеної вище соціальної
допомоги вона вимушена утримувати і
себе, і дитину. Її чоловік на даний час
не працює. Вони існують за рахунок
продукції, вирощеної у підсобному
господарстві.

Належним чином повідомлений ОСОБА_4. в
суд апеляційної інстанції не з'явився,
однак надіслав свої письмові
заперечення на апеляційну скаргу з
клопотанням про розгляд справи за його
відсутності. Згідно ст.305ч.2 ЦПК України
його неявка за таких осбставин не
перешкоджає розгляду справи в
апеляційному суді.

Вислухавши ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
заявлених вимог, заперечень та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав :

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
нормами глави 17 СК України (а саме
ст.ст.202-206 СК України) не передбачено
правових підстав для звільнення дітей
від сплати аліментів, що стягуються на
утримання їх непрацездатних батьків.

У даному випадку з огляду на
неординарність правовідносин, що
склалися між сторонами, суд мав би
взяти до уваги положення чинної ч.1 ст.10
СК України, згідно з якою в разі, якщо
певні сімейні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами або
домовленістю (договором) сторін, до них
застосовуються норми цього Кодексу,
які регулюють подібні відносини
(аналогія закону). У зв'язку з цим
колегія суддів вважає допустимим
застосування до даних правовідносин
правил, визначених ст.273 СК України,
якою врегульовано подібні відносини і
в якій зазначено, що в разі зміни
матеріального або сімейного стану
особи, яка сплачує аліменти, суд може за
позовом цієї особи змінити
встановлений розмір аліментів, або
звільнити її від їх сплати. В
апеляційній скарзі зазначено і колегія
суддів погоджується з тим, що
народження у позивачки дитини є зміною
її сімейного стану. Ця ж обставина
призводить і до зміни матеріального
стану позивачки, оскільки в будь-якому
випадку утримання дитини потребує
значних витрат. За встановлених у
справі обставин колегія суддів вважає,
що це є достатньою підставою для
звільнення ОСОБА_3. від сплати
аліментів, які стягуються з неї на
користь ОСОБА_4. на підставі рішення
Вінницького міського суду від 22
березня 2013р, зміненого рішенням
апеляційного суду Вінницької області
від 03 червня 2013р.

Зазначеним обставинам суд першої
інстанції належної оцінки не дав, що
призвело до невірного застосування
норм матеріального права. Згідно ст.309
ЦПК України це дає апеляційному суду
підстави для часткового скасування
рішення і ухвалення у вказаній частині
нового рішення про задоволення
позовних вимог щодо звільнення
позивачки від сплати аліментів. Дане
рішення відповідатиме таким
визначеним у ч.9 ст.7 СК України
загальним засадам регулювання
сімейних відносин як справедливість,
добросовісність і розумність.

Разом з тим, колегія суддів не вважає
можливим задовольнити вимоги
апеляційної скарги стосовно ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог щодо звільнення
позивачки від заборгованості за
аліментами. Адже переконливих доказів
про наявність у позивачки тяжкої
хвороби чи якихось інших істотних
обставин, які мають значення для
справи, за період, коли вказана
заборгованість виникла ( до січня 2014р),
нею не надано. При цьому посилання
ОСОБА_3. на те, що виконавчий лист
отримано за місцем її роботи лише в
грудні 2013р, не може братися до уваги,
так як у справі немає ніяких даних про
пізнє звернення вказаного виконавчого
листа до виконання з вини стягувача. За
таких обставин колегія суддів не
вважає можливим застосування правил
ч.ч.2, 3 ст.197 СК України.

У зв'язку з наведеним апеляційна скарга
підлягає лише частковому задоволенню.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303; 304; 307ч.1 п.п.1, 2; 308; 309; 313; 314; 316; 317;
209; 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду від
29 серпня 2014р. у даній справі скасувати у
частині, якою ОСОБА_3 було відмовлено у
задоволенні її позову до ОСОБА_4 про
звільнення від сплати аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про звільнення
від сплати аліментів задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від сплати аліментів,
які стягуються з неї на утримання її
батька ОСОБА_4 згідно з рішенням
апеляційного суду Вінницької області
від 03 червня 2013р.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :