Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/2049/14
інстанції: Купавська Н.М.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріХомяк К.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення
боргу за договором позики,

В С Т
А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_5. звернулась до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що вона з відповідачем уклала
договір позики на суму 50 000 грн. на
умовах повернення частками по 2 000 грн.
щомісячно протягом 2-х років, починаючи
з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2014 року.
На підтвердження укладеного договору
позики була складена письмова
розписка.

У встановлені договором строки
відповідач чергові частини позики не
повернув, тому позивач змушена
звернутися до суду.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12 лютого 2014 року відмовлено
в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким позов задовольнити
та стягнути з відповідача 50000 грн.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не у повній мірі
відповідає зазначеним вимогам закону.

Встановлено, що відповідно до
письмової розписки (оригінал а.с. 11)
ОСОБА_6 05.07.2012 року взяв у позику у
позивачки ОСОБА_5 50 000 грн. строком на 2
роки з виплатою по 2000 грн. щомісячно с
01.09.2012 по 01.09.2014 року.

Свої зобов'язання за договором ОСОБА_6
не виконав, тому позивач просила в
апеляційній скарзі стягнути з нього 50
000 грн. боргу.

Суд, встановивши, що відповідно до
висновку судової почеркознавчої
експертизи складеного експертом
Запорізького відділення
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз А.С.
Пономаренко, який має стаж відповідної
роботи 20 років та п'ятий
кваліфікаційний клас судового
експерта - підпис, виконаний від імені
ОСОБА_6 на вказаній розписці виконаний
не ОСОБА_6, а іншою особою, ухвалив
рішення про відмову в позові.

При цьому суд першої інстанції в
оскаржуваному рішення послався на те,
що свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 в судовому засіданні
підтвердили, що вони були присутні при
підписанні відповідачем боргової
розписки в липні 2012 року.

Разом із тим, встановивши, що чотири
свідки бачили, що відповідач власноруч
підписав розписку, не вирішивши
клопотання позивача про проведення
повторної судової почеркознавчої
експертизи (а.с. 58), суд попередньої
інстанції не усунув вказані протиріччя
та ухвалив рішення.

Дослідивши обставини справи в цій
частині, колегія встановила наступне.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання позикодавцю визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Статтею 202 ЦК України окреслено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

З точки зору ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора грошової суми про яку
йдеться в розписці або речей.

У ст. 629 ЦК окреслено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином й відповідно до умов
договору (ст.526 ЦК).

Прийняті зобов'язання відповідач не
виконав, в оговорені договором строки,
грошову суму позивачу не сплатив,
докази взагалі в цій частині сторонами
не надані.

Відповідач посилався лише на те, що
розписку, надану на підтвердження
факту отримання грошей він не
підписував.

Відповідно до висновку повторної
судової почеркознавчої експертизи від
21.07.2014 року складеного експертами
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз ім. Засл.
проф. М.С. Бокаріуса Небесною Л.П., яка
має стаж експертної роботи понад 40
років, та 1-й кваліфікаційний клас, та
Сиротенко_Кацман Н.В., яка має стаж
експертної роботи понад 25 років та 2-й
кваліфікаційний клас - підпис від імені
ОСОБА_6 у вказаній розписці та цифровий
рукописний запис дати « 05.07.12» на цій
розписці виконані самим ОСОБА_6 (а.с.
107-111).

Колегія суддів приймає як належний,
допустимий та вірний саме висновок
повторної експертизи з огляду на те, що
він не протирічить іншим доказам в тому
числі вказаним поясненням 4-х свідків
які бачили, що вказану розписку
підписав сам відповідач, і саме датою
вказаною ним в розписці. Окрім цього
повторна експертиза проводилась двома
експертами, які мають значно більший
стаж експертної роботи, та 1-й та 2-й
класи судового експерта, тоді як
експерт, що проводив первинну
експертизу має лише 5-й клас. Окрім
цього при проведенні повторної
експертизи аналізувався висновок і
первинної експертизи.

З урахуванням наведеного, судова
колегія приходить до висновку про те,
що рішення суду не відповідає
фактичним обставинам справи, висновки
суду базуються на неповно з'ясованих
обставинах справи, що призвело до
неправильно вирішення спору між
сторонами.

Натомість, з урахуванням встановлених
обставин, колегія вважає позов
доведеним, а заявлену суму боргу слід
стягнути з відповідача на користь
позивача.

Доводи відповідача про те, що він не
брав гроші в борг, спростовується
матеріалами справи, зокрема, розпискою,
поясненнями свідків та висновком
повторної експертизи.

Беручи до уваги все вищезазначене,
колегія у відповідності до вимог п.п. 1, 3
ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення
суду першої інстанції та ухвалює своє
рішення про задоволення позову в
частині в якій просив позивач в
апеляційній скарзі, а, відповідно, і про
стягнення понесених позивачем судових
витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12 лютого 2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в
рахунок боргу за договором позики від
05.07.2012 року в сумі 50000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
витрати на сплату судового збору у сумі
754,75 грн. та витрати на проведення
повторної судової почеркознавчої
експертизи у сумі 5180 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: