16.07.2014 Справа № 756/5459/14-ц
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
Справа №2-756/2872/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва, в складі:

Головуючого судді
О.В. Диби

За участю секретаря
І.В.Свинаренко

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Лізинг ІТ»
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення коштів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до
відповідача про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення коштів в якому
вказав, що з 18.11.2013 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
оскільки він був зарахований на посаду
економіста з фінансової роботи з
випробувальним строком у три місяці.
Після успішного проходження
випробувального строку на вказану вище
посаду прийнятий не був, оскільки
керівництво відповідача порушило його
права та відмовилося приймати на
роботу посилаючись на його вагітність,
що не допускається. У зв'язку із
вищенаведеним просив зобов'язати
відповідача оформити його на посаду
економіста з фінансової роботи,
стягнути з відповідача заробітну плату
за час роботи в період випробування в
розмірі 3611,40 грн., визнати незаконною
відмову відповідача у прийнятті на
роботу після успішного проходження
випробувального строку у зв'язку із
вагітністю, зобов'язати відповідача
прийняти позивача та допустити його до
роботи з 18.02.2014 року та стягнути з
відповідача заробітну плату та за дні
вимушеного прогулу в розмірі 6000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача та позивач підтримали позовні
вимоги та пояснили, що позивач дійсно з
18.11.2013 року перебував у трудових
відносинах з відповідачем, оскільки
був прийнятий на посаду економіста з
фінансової роботи з випробувальним
строком у три місяці. Після успішного
проходження випробувального строку,
позивач не був зарахований на вказану
вище посаду у зв'язку із тим, що
керівництво відповідача довідалося, що
позивач є вагітним. Крім того вказували
на те, що позивачу не було виплачено
заробітну плату в період проходження
випробувального строку яка не може
бути меншою ніж мінімальна заробітна
плата та не виплачено посадовий оклад,
розмір якого був визначений сторонами
під час проходження співбесіди та який
становив 3000 грн. на місяць.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та вказував
на те, що у зв'язку із неналежною
кваліфікацію позивача він безоплатно
проходив навчання для придбання
необхідних навиків економіста з
фінансової роботи з можливим подальшим
його працевлаштуванням. Після
визначеного строку та перевірки
можливого його працевлаштування було
встановлено, що позивач не має належної
кваліфікації та навиків для належного
виконання трудових обов'язків по
вказаній спеціальності. Дані обставини
і стали підставами для відмови у
прийнятті його на роботу. Крім цього
зазначав, що позивач з листопада 2013
року не надавав відповідачу своїх
документів, які надаються при
прийнятті на роботу та не подавав заяви
про прийняття його на роботу на
зазначену вище посаду у зв'язку із чим,
відповідач і не повинен був приймати
позивача на роботу.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, пояснення представника
відповідача, допитавши свідків, повно
та всебічно дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд вважає
встановленими наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з пояснень позивача, який
був допитаний судом в якості свідка,
18.11.2013 року він був прийнятий
відповідачем на посаду економіста з
фінансової роботи з випробувальним
строком у три місяці. В період
випробувального строку, заробітної
плати він не отримував. Жодних заяв у
вказаний період ним не подавалося та з
наказами про прийняття його на роботу
не ознайомлювалося. З іншими
внутрішніми трудовими документами
позивач також ознайомлений не був.

Також позивач вказував на те, що він
фактично був допущений до роботи,
оскільки належним чином виконував
поставлені перед ним обов'язки, мав
своє робоче місце та до нього інші
працівники ставилися як до свого
колеги.

Під час проходження випробувального
строку позивачу стало відомо, що він є
вагітним, чого ні від кого не
приховував. Факт вагітності позивача в
зазначений період підтверджується
матеріалами справи та ніким не
оспорюється.

Вказував, що після спливу
випробувального строку він 17.02.2014 року
звернувся до керівництва відповідача
із відповідною заявою про прийняття
його на роботу та іншими необхідними
для цього документами, однак йому було
відмовлено в прийнятті на роботу та
фактично зазначено, що підставою для
такої відмови є його вагітність про яку
ним не було повідомлено представників
відповідача під час прийняття на
роботу.

Таким чином позивач вважає, що він є
таким, який успішно пройшов
випробувальний строк, фактично був
допущений до роботи однак, з підстав
його вагітності відповідач
неправомірно відмовив в його
постійному працевлаштуванні на посаду
економіста з фінансової роботи, у
зв'язку із чим, вважає його позовні
вимоги правомірними.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні
повідомив, що він знаходився у трудових
відносинах із відповідачем та знайомий
із позивачем з листопада 2013 року. Під
час прийняття його на посаду, свідком
було подано відповідачу відповідну
заяву про прийняття його на роботу з
випробувальним строком та всі
необхідні для оформлення на роботу
документи. В період знаходження його на
випробуванні йому виплачувалась
заробітна плата. Також зазначив, що
дійсно, відповідач практикує
проходження навчання для потенційних
працівників, які не мають відповідного
досвіду для виконання посадових
обов'язків на посаді, на яку вони
претендують з можливим подальшим
працевлаштуванні на підприємстві.
Подробиці проходження такого навчання
йому не відомі.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 пояснив, що є співробітником
відповідача та познайомився із
позивачем в листопаді 2013 року. Вказував
на те, що позивач в період перебування
на роботі виконував покладені на нього
обов'язки належним чином. Після того, як
директор відповідача довідався про
вагітність позивача йому було
відмовлено в офіційному зарахування на
посаду економіста з фінансової роботи.

Зазначав, що йому особисто не було
відомо причин відмови позивачу в
прийнятті його на роботу, оскільки дані
обставини йому відомі з розповідей
інших осіб, в тому числі і позивача.
Разом із тим пояснив, що під час його
працевлаштування на роботу, він
надавав всі необхідні документи для
його офіційного оформлення та під час
проходження випробувального строку
отримував обумовлену заробітну плату,
а випробувальний строк, фактично був
обов'язковий для всіх співробітників.
Вказував на те, що йому не відомо
подробиці за яких обставин та на яких
умова позивач приймався на роботу та
допускався до виконання обов'язків.

Свідок ОСОБА_4, який є в.о. генерального
директора відповідача в судовому
засіданні пояснив, що він дійсно
знайомий з позивачем, оскільки
останній проходив навчання на
підприємстві. Вказував на те, що після
проходження позивачем обумовленого
терміну навчання його навички не були
достатніми для виконання обов'язків
економіста з фінансової роботи так як і
не було відповідних знань, оскільки
позивач не є економістом.

Повідомив, що підставою для відмови в
прийнятті позивача на роботу не була
його вагітність, оскільки на
підприємстві всі жінки, які
працевлаштовані, виходять у відпустку
по догляду за дитиною на підставах та в
порядку, який визначений нормами
чинного законодавства. Крім цього,
враховуючи невідповідність
кваліфікації позивача та неможливість
виконання ним обов'язків економіста з
фінансової роботи, йому було
запропоновано іншу посаду відповідної
кваліфікації, від якої він відмовився.

Також пояснив, що допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_3 перебував у
трудових відносинах із відповідачем,
однак на даний момент, в нього виникли
конфлікти із адміністрацією, що й
послугувало причиною його звільнення.

Крім цього зазначав, що він дійсно
спілкувався із позивачем в телефонному
режимі та по електронній пошті на
предмет його можливого
працевлаштування, однак про те, що
позивач записує такі розмови під час їх
здійснення, його ніхто не повідомляв,
дозволу свого на те він не давав і
можливості підтвердити їх
достовірність він не має, хоча їх не
чув.

Згідно із приписами ч.1 ст. 24 КЗпП
України трудовий договір укладається,
як правило, в письмовій формі.

Частиною 2 ст. 24 КЗпП України визначено,
що при укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, - також
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію), про стан здоров'я та інші
документи.

Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи.

З матеріалів справи та пояснень самого
позивача вбачається, що він 18.11.2013 року
не надавав відповідачу документів, які
визначені ч. 2 ст. 24 КЗпП України, а їх
було надано лише 17.02.2014 року. Заробітної
плати позивач також не отримував.

Суд враховує ту обставину, що допитані
в судовому засіданні свідки
підтвердили факт надання ними
відповідних документів при прийнятті
їх на роботу та отримання ними
заробітної плати під час перебування
на випробуванні.

Відповідно до ст. 26 КЗпП України при
укладенні трудового договору може бути
обумовлене угодою сторін випробування
з метою перевірки відповідності
працівника роботі, яка йому
доручається. Умова про випробування
повинна бути застережена в наказі
(розпорядженні) про прийняття на
роботу.

В період випробування на працівників
поширюється законодавство про працю.

Судом встановлено, що жодного наказу
(розпорядження) про прийняття на роботу
позивача з випробувальним строком
відповідачем не видавалося, а позивач
не наполягав на ознайомленні з ним.

Таким чином, враховуючи зібрані по
справі докази, суд не вбачає підстав
вважати, що з позивачем було укладено
трудовий договір з випробувальним
строком, а він випробування успішно
пройшов, тому він вважається таким, що
витримав випробування, і наступне
розірвання трудового договору
допускається лише на загальних
підставах.

Крім цього в судовому засіданні
представник відповідача пояснив, що
необхідними умовами для прийняття на
роботу на посаду економіста з
фінансової роботи є відповідна
економічна освіта та 2 роки трудового
стажу за відповідною спеціальністю
економіста.

Докази про освіту позивача та його
трудовий стаж було надано суду лише на
його вимогу.

З наданого диплому спеціаліста
вбачається, що позивач у 2008 році
закінчив Національний авіакосмічний
університет ім. М.Є. Жуковського
«Харківський авіаційний інститут» і
отримав повну вищу освіту за
спеціальністю «Інформаційні
управляючі системи та технології» та
здобув кваліфікацію інженера
комп'ютерних систем.

Копія трудової книжки позивача
свідчить про те, що він працював на
посаді фахівця з продажу рекламно -
інформаційних сервісів в ТОВ «УАПРОМ»
з 01.10.2012 року та був звільнений за
власним бажанням 31.01.2013 року. З 03.06.2013
року працював на посаді менеджера в ТОВ
«Міжнародний центр бронювання» та був
звільнений із займаної посади 27.06.2013
року за власним бажанням.

Резюмуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про те, що оскільки позивач
18.11.2013 року не звертався до відповідача
із відповідною заявою про прийняття
його на роботу з випробувальним
строком, не подавав відповідачу
необхідних для оформлення на роботу
документів, не має відповідної
спеціалізації та досвіду для роботи на
бажаній ним посаді, то його вимоги
задоволенню не підлягають.

Доказів про відмову відповідача у
прийнятті на роботу позивача з мотивів,
пов'язаних з його вагітністю сторонами
не надані.

Суд не бере до уваги посилання позивача
та його представника на наявні в
матеріалах справи звукозаписи
телефонних розмов, копії електронних
листів та відомості з бази 1:С
Підприємництво які, на їх думку,
свідчать про правомірність заявлених
позовних вимог, оскільки суд,
враховуючи зібрані по справі належні
та допустимі приходить до висновку, що
трудового договору з випробувальним
строком позивач не укладав, а проходив
навчання з метою підвищення своєї
кваліфікації та можливого подальшого
працевлаштування. Крім того із
зазначених документів не вбачається
факт відмови позивачу в
працевлаштуванні з мотивів, пов'язаних
з його вагітністю.

Інших доказів, які б свідчили про
помилковість висновків суду, сторонами
надано не було.

На підставі викладеного, ст.ст.10, 57-61,79,
88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.24, 26
КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Лізинг ІТ» про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення коштів -
відмовити;

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня його проголошення
через Оболонський районний суд м.
Києва.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його апеляційне
оскарження.

Суддя:
О.В. Диба