Справа № 352/812/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1949/2014
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук
О.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах свого малолітнього сина
ОСОБА_3, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Тисменицького
районного суду від 31 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення моральної шкоди, посилаючись
на те, що ОСОБА_4 05.11.2013 року о 13 год. 00 хв.
в м.Івано-Франківську по вул.Сахарова,
керуючи автомобілем НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_5, порушив вимоги
пунктів 2.3 (б), 12.1, 12.3 ПДР України,
допустив наїзд на малолітнього
пішохода - сина позивачки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в результаті чого
останній отримав тілесні ушкодження та
був доставлений з травмами в ОДКЛ
м.Івано-Франківська. Відповідно до
постанови слідчого від 24.12.2013р.
порушене за даним фактом кримінальне
провадження було закрито в зв'язку з
відсутністю в діях складу злочину.
Також встановлено, що відповідно до
висновку судово-медичної експертизи №
921 від 12.03.2013 р. у малолітнього ОСОБА_3
було встановлено легкі тілесні
ушкодження, які викликали
короткочасний розлад здоров'я, у
вигляді закритої черепно-мозкової
травми зі струсом головного мозку в
потиличній ділянці справа, синці в
ділянці задньо-бокової поверхні
грудної клітки, живота, клубової
ділянки зліва, садна в поперековій
ділянці зліва. Відповідно до постанови
Тисменицького районного суду від 23.01.2014
року ОСОБА_4 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП. Позивачка зазначала, що в
результаті ДТП та неправомірних дій
відповідачів малолітній син позивачки
отримав травми, його стан здоров'я
потребував відновлення (фізичного та
психологічного), вона зазнала значних
душевних страждань, в її сім'ї
порушились нормальні життєві зв'язки
через неможливість продовження
активного життя, а також порушились
звичні стосунки з оточуючими людьми.
Оскільки ОСОБА_5, будучи матір'ю ОСОБА_4
та власником автомобіля (джерела
підвищеної небезпеки), знала про те, що
на момент скоєння ДТП він не мав права
керувати автомобілем, позивачка
просила позов задовольнити та стягнути
з відповідачів в солідарному порядку
моральну шкоду в сумі 20000 грн. та судові
витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 31 липня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 10000 грн. в рахунок
заподіяної моральної шкоди. Вирішено
питання розподілу судових витрат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

На дане рішення відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу,
оскільки вважають, що висновки суду
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.
Зокрема апелянти зазначають, що судом
не здобуто жодного доказу про те, що
тілесні ушкодження неповнолітньому
ОСОБА_3 завдані автомобілем, яким
керував ОСОБА_4 та що належить ОСОБА_5
Матеріалами кримінального провадження
стверджуються факт, що тілесні
ушкодження у вигляді черепно-мозкової
травми син позивачки отримав при
падінні з висоти власного зросту
тім'яною частиною голови до асфальту,
що виключає відповідальність водія
ОСОБА_4 Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди, суд не
врахував, що ОСОБА_2 не є потерпілою від
дій відповідачів, а тому не має права
вимоги до них. Задовольнячи частково
позов, суд обмежився загальними
фразами про ніби-то великі страждання
та великий фізичний біль, який
перенесла потерпіла ОСОБА_2, що нічим не
підтверджено. Також, на думку
апелянтів, суд неправильно застосував
ст.1187 ЦК України, стягнувши з
відповідачів моральну шкоду в
солідарному порядку. З цих підстав
апелянти просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони, що беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, що
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_4, керуючи автомобілем, що
належить ОСОБА_5, порушив Правила
дорожнього руху та допустив наїзд на
малолітнього сина позивачки, в
результаті чого останній отримав
тілесні ушкодження. Суд вважав, що
неправомірними діями обох
відповідачів позивачці було заподіяно
моральну шкоду на суму 10000 грн., яку слід
стягнути з відповідачів в солідарному
порядку.

Однак з таким висновком суду повністю
погодитись не можна.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_4
05.11.2013 року о 13 год. 00 хв. в
м.Івано-Франківську по вул.Сахарова,
керуючи транспортним засобом,
автомобілем НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_5, порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 12.1,
12.3 ПДР України, а саме: не вибрав
безпечну швидкість руху, не зреагував
на зміну дорожньої обстановки,
допустив наїзд на малолітнього
пішохода - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; в
результаті чого останній отримав
тілесні ушкодження та був доставлений
з травмами в ОДКЛ м. Івано-Франківська.

06.11.2013 р. за вказаним фактом до ЄРДР були
внесені відомості про кримінальне
провадження № 0003177, яке 24.12.2013 р.
було закрито на підставі постанови
слідчого про закриття кримінального
провадження, оскільки відповідно до
висновку судово-медичної експертизи №
921 від 12.03.2013 р. у малолітнього ОСОБА_6
було встановлено легкі тілесні
ушкодження, які викликали
короткочасний розлад здоров'я, у
вигляді закритої черепно-мозкової
травми зі струсом головного мозку в
потиличній ділянці справа, синці в
ділянці задньо-бокової поверхні
грудної клітки, живота, клубової
ділянки зліва, садна в поперековій
ділянці зліва (а.с.11-14).

Постановою судді Тисменицького
районного суду від 23.01.2014 р., яка набрала
законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
позбавлення права керування всіма
видами транспортних засобів строком на
1 рік (а.с.10).

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Дана норма передбачає відшкодування
моральної шкоди за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме: протиправної
поведінки, моральної шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою моральною шкодою та вини
заподіювача. У випадку відсутності
хоча б однієї з вказаних умов відсутні
підстави відшкодування моральної
шкоди.

У абз.2-3 п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31
березня 1995 року судам роз'яснено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Судом також встановлено, що згідно
довідки від 27.03.2014 р., виданої
Івано-Франківською дитячою
поліклінікою, ОСОБА_3 знаходиться на
диспансерному обліку в кабінеті
невролога з діагнозом: закрита
черепно-мозкова травма зі струсом
головного мозку, посттравматичний
головний біль (а.с.9). Із амбулаторної
картки хворого ОСОБА_3 вбачається, що
він відвідував невропатолога,
психолога та окуліста.

Копіями заяв на відпустку від 06.11.2013 р.
та від 11.11.2013 р. і копіями наказів про
надання відпустки від 06.11.2013 р. та від
11.11.2013 р., підтверджується, що позивачка
була змушена перебувати у відпустці у
зв'язку з необхідністю перебування з
сином у лікарні (а.с.16- 19).

Правильно встановивши вищевказані
обставини та застосувавши норми
матеріального права, зокрема, ч.1 ст.1167,
ст.23 ЦК України, суд дійшов вірного
висновку про те, що неправомірними
діями ОСОБА_7 позивачці було завдано
моральної шкоди, яку суд оцінив на суму
10000 грн. Розмір моральної шкоди є
обґрунтованим, оскільки
підтверджується матеріалами справи, та
визначений судом з урахуванням
принципів розумності та
справедливості, та відповідно до вимог
ч.3 ст.23 ЦК України.

Разом з тим, рішення суду в частині
стягнення моральної шкоди із двох
відповідачів в солідарному порядку не
ґрунтується на нормах закону та
матеріалах справи.

Суд вважав, що оскільки ОСОБА_5, будучи
власником транспортного засобу та
матір'ю ОСОБА_4, не могла не знати про
відсутність в нього права керування
транспортними засобами, то вона
зобов'язана спільно з ним
відшкодовувати завдану моральну шкоду.

Відповідно ж до ст.541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що
солідарний обов'язок виникає тільки у
випадках, встановлених договором або
законом. Як відомо, зобов'язання із
заподіяння шкоди, які мають місце у
даному випадку, договором не
врегульовані. Законом же, зокрема, ч.1
ст.1190 ЦК України передбачено, що особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.
Застосування даної норми можливе у
випадку доведення факту заподіяння
шкоди спільними діями кількох осіб, у
даному випадку - спільними діями
відповідачів, проте у матеріалах
справи відсутні докази на
підтвердження цього. Суд на зазначену
норму не посилався, а послався на ст.1187
ЦК України, якою передбачено
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки. Однак даною
статтею не передбачено можливості
солідарного відшкодування шкоди.

Так ч.4 зазначеної статті передбачено,
що якщо неправомірному заволодінню
іншою особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення. Отже, даною
нормою не може бути обґрунтований
висновок про солідарне стягнення шкоди
з відповідачів, оскільки нею
передбачено не можливість солідарного
відшкодування шкоди, а спільного, у
частці, яка визначається за рішенням
суду з урахуванням обставин, що мають
істотне значення.

Крім того висновок суду про те, що
ОСОБА_5, будучи власником транспортного
засобу та матір'ю ОСОБА_4, не могла не
знати про відсутність в нього права
керування транспортними засобами, а
тому повинна відшкодовувати шкоду
солідарно, ґрунтується на припущеннях,
оскільки суд взагалі не з'ясовував
обставину правомірності чи
неправомірності заволодіння ОСОБА_4
автомобілем, що належить його матері,
та не врахував, що постановою від 23.01.2014
року (а.с.10) ОСОБА_4 було позбавлено
права керування всіма видами
транспорту строком на 1 рік, що свідчить
про наявність в останнього такого
права.

Враховуючи наведене, із ОСОБА_5, як
власника автомобіля, не може бути
стягнуто моральну шкоду, яка заподіяна
її сином - відповідачем у справі,
оскільки факт неправомірності у
заволодінні автомобілем не
встановлений.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що стягуючи моральну шкоду з
відповідачів в солідарному порядку,
суд не визначився із характером
правовідносин між сторонами та
неправильно застосував норми
матеріального права, а тому рішення
суду на підставі ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо
заподіяння позивачці моральної шкоди
та її розміру, то позов підлягає
задоволенню в частині стягнення
моральної шкоди в розмірі 10000 грн. із
відповідача ОСОБА_4, а в решті позовних
вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки слід
стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст.88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду
від 31 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах
та в інтересах свого малолітнього сина
ОСОБА_3, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10000
грн. на відшкодування заподіяної
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243
грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук