Справа № 335/6798/14-ц 2/335/1689/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м.
Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Макарова В.О., при секретарі Лепетченко
Д.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої джерелом
підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої джерелом
підвищеної небезпеки.

В позові зазначили, що 14.06.2013 року водій
ОСОБА_3 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5,
який ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм
помер. Порушене за вказаним фактом
кримінальне провадження постановою
слідчого від 28.08.2013 року було закрите, у
зв'язку із відсутністю складу злочину в
діях відповідача.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_1 було спричинено
матеріальну шкоду, що складається із
витрат ритуальних послуг у сумі 14 395
грн., яку ОСОБА_3 частково відшкодував, а
саме у розмірі 10 000 грн. Невідшкодована
сума матеріальної шкоди становить 4 395
грн.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаючись
на обставини втрати рідної людини, на
порушення звичайного устрою життя, на
сильні страждання і переживання,
нервовий зрив, депресію, зазначають про
завдання їм моральної шкоди. Кожен із
позивачів розмір моральної шкоди
оцінює у 20 000 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду
позивачі вказують на те, що відповідач
є володільцем джерела підвищеної
небезпеки, а тому повинен відповідати
за шкоду, що спричинена їм.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на
її користь в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 4 395 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

ОСОБА_2 просив стягнути ОСОБА_3 на його
користь моральну шкоду у розмірі 20 000
грн.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник позовні вимоги підтримали,
наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача зазначив про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, надав письмові
заперечення, просив у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали цивільної справи,
витребувані матеріали кримінального
провадження № 0000349, суд вважає
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню, у зв'язку з наступним.

Так, судом встановлено, що 14.06.2013 року,
приблизно о 17 годині 15 хвилин, водій
ОСОБА_3, керуючи автомобілем ЗАЗ-1103,
реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював
рух по проїзній частині вул. Південне
шосе, рухаючись з боку вул. Каліброва в
напрямку вул. Сєдова в м. Запоріжжя. В
той же час, проїжджу частину вул.
Південне шосе, рухаючись з права наліво
по ходу автомобіля почав перетинати
пішохід ОСОБА_5 В районі зупинки
громадського транспорту „Доменна"
водій ОСОБА_3 скоїв наїзд на пішохода
ОСОБА_5, якого було доставлено до
міської лікарні.

За фактом дорожньо-транспортної
пригоди за участю водія ОСОБА_3 та
пішохода ОСОБА_5, 15.06.2013 року до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000349 було внесено відомості за
ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.
286 КК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер від отриманих
травм в Запорізькій міській клінічній
лікарні екстреної та швидкої медичної
допомоги, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим 17.06.2013
року міським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції, та
довідкою-випискою із журналу
реєстрації трупів Запорізького
обласного бюро судово-медичної
експертизи (акт № 1996 від 17.06.2013 року).

28.08.2013 року слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України
в Запорізькій області винесено
постанову про закриття кримінального
провадження № 0000349 від 15.06.2013 року,
у зв'язку з відсутністю складу злочину
в діях водія ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про укладання шлюбу
серії НОМЕР_2, виданого 22.12.1989 року
відділом РАЦС Шевченківського
райсполкому м. Запоріжжя, ОСОБА_1 є
дружиною померлого ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_3, виданого 03.01.1991 року відділом
РАЦС Шевченківського райсполкому м.
Запоріжжя, ОСОБА_2 є сином померлого
ОСОБА_5

Також, встановлено, що ОСОБА_1 були
понесені витрати, що пов'язані із
наданням ритуальних послуг з
похованням ОСОБА_5

Відповідно до квитанції № 2797 від 17.06.2013
року, вартість ритуальних послуг
наданих ПП ОСОБА_8 з похованням
становить 8 635 грн. Квитанцією № 2799 від
18.06.2013 року підтверджуються витрати у
сумі 4 000 грн.

Згідно товарного чеку № 3 від 18.06.2013
року, вартість поминального обіду,
приготовленого ПП ОСОБА_9 складає 1 760
грн.

Таким чином, загальна вартість
понесених позивачем ОСОБА_1 витрат
пов'язаних із наданням ритуальних
послуг з похованням ОСОБА_5 складає 14 395
грн.

Як вбачається із заяви від 19.06.2013 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстрованої в
реєстрі за № 256, ОСОБА_3 добровільно
частково сплатив на користь ОСОБА_1
заподіяну їй матеріальну та моральну
шкоду в сумі 10 000 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1187 ЦК
України, джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми
закону саме володілець джерела
підвищеної небезпеки несе
відповідальність за шкоду, яка є
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
його вини у її заподіянні. Перед
потерпілим несуть однаковий обов'язок
відшкодувати завдану шкоду як винні,
так і невинні володільці об'єктів,
діяльність з якими є джерелом
підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, має свої межі, за якими
відповідальність виключається. Межа
відповідальності визначає сферу дії
обставин, які виключають
відповідальність. До них належать
непереборна сила та умисел
потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти
усвідомлене бажання особи заподіяти
шкоду. При цьому особа повинна розуміти
значення своїх дій та мати змогу
керувати ними.

Непереборною силою в такому випадку
слід визнавати фактори об'єктивного
характеру, причинно не пов'язані з
джерелом підвищеної небезпеки.
Шкідливі властивості самого джерела
підвищеної небезпеки непереборною
силою не є. Дія непереборної сили може
бути спрямована як на об'єкт,
діяльність з яким становить джерело
підвищеної небезпеки, так і на осіб, які
обслуговують цей об'єкт.

Обов'язок доведення умислу потерпілого
або наявності непереборної сили
законом покладається також на
володільця джерела підвищеної
небезпеки, оскільки діє
цивільно-правова презумпція
заподіювача шкоди.

Крім того, згідно роз'яснень, які
викладені в п.7 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року „Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів
про відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки", під
непереборною силою слід розуміти,
зокрема, надзвичайні або невідворотні
за даних умов події, тобто ті, які мають
зовнішній характер. Під умислом
потерпілого слід розуміти, зокрема,
таку його протиправну поведінку, коли
потерпілий не лише передбачає, але й
бажає або свідомо допускає настання
шкідливого результату.

Із досліджених матеріалів
кримінального провадження № 0000349,
схеми ДТП, протоколів тощо, вбачається,
що слідчим встановлено відсутність в
діях водіях ОСОБА_3 складу злочину,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
винесено відповідну постанову про
закриття кримінального провадження.
Також, ним було встановлено, що
причиною дорожньо-транспортної
пригоди стало порушення пішоходом
ОСОБА_5 вимог п.4.7, 4.9, 4.10, 4.14 Правил
дорожнього руху України та знаходиться
в прямому причинному зв'язку з подією
ДТП і наслідками, в діях ОСОБА_3
невідповідність вимогам Правил
дорожнього руху України не вбачається.

Аналізуючи механізм
дорожньо-транспортної пригоди, суд
приходить до висновку, що між діями
ОСОБА_3 та наслідками, які настали в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, є прямий причинний зв'язок, та
відсутність у діях відповідача складу
злочину не свідчить про відсутність
підстав для цивільно-правової
відповідальності за завдану шкоду.

Під час розгляду справи, належних
доказів, згідно за ст. 10, 60 ЦПК України,
що дорожньо-транспортна пригода
сталася внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого надано не було,
відповідачем не доведене наявність
умислу потерпілого або наявність
непереборної сили.

Тому, ОСОБА_3, як особа, яка здійснювала
діяльність, що є джерелом підвищенної
небезпеки, несе відповідальність за
шкоду, яка є наслідок дії джерела
підвищеної небезпеки, незалежно від
наявності його вини у її заподіянні.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 4 395 грн. в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, спричиненої джерелом
підвищеної небезпеки, доведеними та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Розглядаючи вимоги позивачів щодо
відшкодування моральної шкоди суд
зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає:
по-перше, відповідальну за моральну
шкоду особу, а саме, особу, яка її
завдала; та по-друге, загальні умови
відшкодування моральної шкоди - і серед
інших, - наявність вини заподіювача,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені
спеціальні випадки відшкодування
моральної шкоди, коли на відміну від
загальних правил, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
особи, яка її завдала, серед яких і
випадок відшкодування моральної шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Системно-правовий аналіз положень ч. ч.
1, 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 ЦК України дає
підстави для висновку, що відсутність
вини володільця джерела підвищеної
небезпеки звільняє його від обов'язку
відшкодувати моральну шкоду лише в
тому випадку, коли шкода заподіяну
майну потерпілого. У випадку, коли така
матеріальна шкода заподіяна здоров'ю
потерпілого, володілець джерела
підвищеної небезпеки не звільняється
від обов'язку відшкодувати моральну
шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода
завдана не з його вини.

Саме до такого висновку зводяться
роз'яснення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, в п. 4 Постанови № 4
від 01.03.2013 року „Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки", на який покликається
сторона відповідача, однак його зміст
та суть тлумачить не вірно.

Розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням суті
позовних вимог, характеру дій особи,
яка спричинила шкоду, фізичних та
моральних страждань потерпілого, а
також інших негативних наслідків.

Слід врахувати, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини порушення пішохода ОСОБА_5 Правил
дорожнього руху України, в той час, як
вина іншого учасника ДТП, відсутня, а
також те, що після
дорожньо-транспортної пригоди
відповідач добровільно частково
сплатив на користь ОСОБА_1 заподіяну їй
матеріальну та моральну шкоду в сумі 10
000 грн., про що свідчить її заява від
19.06.20143 року про відсутність на той час
будь-яких матеріальних та моральних
претензій.

Також, суд враховує те, що в результаті
втрати ОСОБА_5, яким був батьком для
позивача ОСОБА_2 та чоловіком для
ОСОБА_1, порушився нормальний ритм
життя позивачів, вони зазнали душевні
страждання та переживання, перенесли
нервовий зрив.

Підсумовуючи наведене, виходячи з
підстав пред'явлення позову, характеру
правовідносин, які установились між
сторонами, а також обов'язку
відповідача відшкодувати моральну
шкоду, суд визнає, що заявлена до
стягнення позивачами сума моральної
шкоди є завищеною, тому враховуючі
вимоги розумності, виваженості та
справедливості, визначає розмір
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки в сумі 10 000 грн. на користь
ОСОБА_1, та 10 000 грн. на користь ОСОБА_2

Отже, за таких обставин, вимоги
позивачів про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки, суд також визнає доведеними
та такими, що підлягають частковому
задоволенню.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Крім того, враховуючи те, що позивачі за
подання позову, відповідно до п.2 ч.1 ст.5
Закону України "Про судовий збір",
звільнені від сплати судового збору,
суд вважає за необхідне на підставі ч.3
ст. 88 ЦПК України стягнути дані витрати
з відповідача по справі на користь
держави.

Керуючись ст.124 Конституції України,
ст.ст.3, 10, 57, 60, 88 208, 209, 212, 214, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, спричиненої
джерелом підвищеної небезпеки -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 4 395 (чотири тисячі триста
дев'яносто п'ять) гривень в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10
000 (десять тисяч) гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10
000 (десять тисяч) гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три)
грн. 95 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 26.09.2014 року.

Суддя

Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя:
В.О. Макаров