Провадження № 22ц/784/2634/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Колосовського С.Ю.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 червня 2014 року за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_8, третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
- служби у справах дітей Адміністрації
Ленінського району виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом виселення , -

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про усунення перешкод
у користуванні квартирою шляхом
виселення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що він є власником двокімнатної
квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира
була придбана ним на прилюдних торгах з
реалізації нерухомого майна боржника
ОСОБА_4

Проте, у цій квартирі зареєстровані та
продовжують проживати колишній
власник ОСОБА_4 та члени його родини:
дружина - ОСОБА_6, сестра - ОСОБА_7 та її
малолітній син, не зважаючи на те, що
вони не є власниками квартири та не
укладали з ним жодних договорів щодо
проживання в квартирі. Посилаючись на
викладене, позивач просив суд усунути
перешкоди в користуванні його
нерухомим майном шляхом виселення
відповідачів з квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від
11 червня 2014 року вищезазначений позов
задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні
двокімнатною квартирою АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5,
шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 Також розподілено судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив
скасувати заочне рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом прав
малолітніх членів його сім'ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, при примусовому
виконані рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва про
стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за
договором кредиту. державним
виконавцем було здійснено арешт
нерухомого майна боржника, а саме
квартири АДРЕСА_1, що належала на праві
власності останньому. 14 листопада 2013
року було проведено прилюдні торги з
реалізації цієї квартири.

Відповідно до протоколу проведення
прилюдних торгів № 11/232/13/а-232 від 14
листопада 2013 року переможцем
прилюдних торгів з реалізації
зазначено нерухомого майна визнано
ОСОБА_5.(а.с.4).

20 листопада 2013 року ОСОБА_5 видано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та витяг з державного
реєстру реєстрації прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
на це майно (а.с. 6-7).

В зазначеній квартирі зареєстровані та
проживають відповідач ОСОБА_4 та члени
його родини: дружина - ОСОБА_6, сестра -
ОСОБА_7 та її малолітній син - ОСОБА_8, 2005
року народження (а.с.31-33). 2 лютого 2004
року з ОСОБА_4 проживає його
новонароджений син - ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 18 лютого 2014 року за
позовом ОСОБА_4 визнано недійсними
прилюдні торги з реалізації квартири
АДРЕСА_1, які проведені 14 листопада 2013
року, протокол та акт проведення цих
торгів, свідоцтво про право власності
на квартиру (а.с.44-48).

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 8 квітня
2014 року вищезазначене рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову(а.с.72-74).

Ухвалою вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 травня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за зазначеною справою.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.ст. 317,
383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише на підставах передбачених
законом.

Виникнення права особи на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вона
вселилися, права власності на це житло,
а отже, припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
ОСОБА_4 вселився та проживав в спірній
квартирі як її власник, а інші
відповідачі вселилися та проживали з
його дозволу як члени сім'ї власника
житла.

Право відповідачів, які не є власниками
спірного житла, на користування ним
було похідним від права власника житла
ОСОБА_4, а з припиненням його права
власності, припинилося його право та
право членів його сім'ї на
користування житлом.

За такого, оскільки ОСОБА_5 відповідно
до свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 від 20 листопада
2013 року є власником цього житла, то у
відповідачів припинилося право на
користування цим житлом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, а тому у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема з позовом про зобов'язання не
чинити перешкод у користуванні
власним житлом та виселення.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правильно виходив із
того, що ОСОБА_5 набув право власності
на спірну квартиру на законних
підставах, тому у зв'язку з втратою
відповідачами правових підстав для
проживання у квартирі, відсутністю між
ними договірних відносин щодо
користування житлом та порушенням ними
права позивача на користування своїм
майном, наявні правові підстави для
виселення їх із спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про
порушення прав новонародженого сина
відповідача ОСОБА_4 суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв до
уваги, оскільки відповідно до ст. 29 ЦК
України місцем проживання дитини є
місце проживання її батьків, а на час
народження малолітнього ОСОБА_9, його
батьки вже втратили право проживання в
цій квартирі, оскільки на той час (2
лютого 2014 року) власником житла був
ОСОБА_5

В інтересах малолітнього ОСОБА_8 діє
його мати ОСОБА_10, відповідно ст.ст. 11, 14
Закону України «Про охорону дитинства»
саме на батьків покладається
обов'язок створювати дитині належні
умови для розвитку, вихованню та
навчанню, як встановлено судом останні
проживають с. Радянське Белозерського
району Херсонської області, а тому
твердження скарги про порушення прав
малолітнього є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків місцевого суду,
а тому не можуть бути підставами,
визначеними ст. 309 ЦПК України, для
скасування правильного по суті
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: