Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3413/14 Головуючий у 1
інстанції: Боровікова А.І.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 30» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 26
лютого 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 21 вересня 2012 року на
території садового товариства
«Сонячний», розташованого у с.
Григорівка, Запорізького району з вини
відповідача на нього накинулися
собаки, причинивши середнього ступеню
важкості тілесні ушкодження, що
підтверджується виписним епікризом.

Вину у вчиненому ОСОБА_3 визнав у
повному обсязі, постановою
Запорізького районного суду
Запорізької області від 11.10.2012 р. його
визнано винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2
КпАП України, та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 51 грн.

В наслідок вказаних дій с 22.09.2012 р. по
04.10.2012 року він перебував у
стаціонарному відділенні Запорізької
клінічної лікарні № 9, на придбання
ліків і медичне обстеження витратив
понад 732 грн.

Крім того відповідач завдав йому
моральної шкоди, яка полягає у душевних
та фізичних стражданнях, він втратив
спокій, з'явилося безсоння, змушений
відвідувати лікарів, почав боятися
собак, що перешкоджає пересуватися
вулицею. Завдану моральну шкоду оцінює
у 10 000 грн.

На підставі зазначеного просив
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
матеріальну шкоду в розмірі 732 грн. та
10000 грн. моральної шкоди, а всього 10732
грн.

Заочним рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 26
лютого 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 732 грн.
та моральну шкоду в сумі 7000 грн

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 214 грн.60 коп.

В іншій частині позов залишено без
задоволення.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 04 червня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
суду в частині стягнення моральної
шкоди та судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи,
відсутність вини у заподіянні шкоди,
тяжкий матеріальний стан через важкі
хвороби і потребу у постійному
лікуванні, просить скасувати заочне
рішення суду в частині стягнення з
нього суми моральної шкоди та
відмовити в задоволенні зазначених
вимог. Просить також скасувати рішення
в частині стягнення судового збору,
оскільки є інвалідом 2 групи і він
звільняється від сплати судового
збору.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Висновок суду про заподіяння шкоди
ОСОБА_4 ушкодженням здоров'я за
викладених в рішенні обставинах
грунтуюється на зібраних по справі і
досліджених в судовому засіданні
доказах. Фактична сторона справи
встановлена з додержанням вимог
процесуального права.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, суд першої інстанції дійшов по
суті правильного висновку про
наявність у діях ОСОБА_3 всіх
необхідних елементів правопорушення,
передбачених ст.ст.23,1166,1167 ЦК України,
для покладання на нього обов'язку по
відшкодуванню шкоди.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про недоведеність вчинення ним
неправомірних дій стосовно ОСОБА_4 та
вини не грунтуються на вимогах закону
та спростовуються матеріалами справи.

За загальним правилом, установленим ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Проте це загальне правило діє, якщо в
нормах матеріального права відсутня
вказівка про перерозподіл обов'язків
доказування.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК
України особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини. Якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що в результаті
нападу собаки відповідача ОСОБА_4
отримав тілесні ушкодження, а саме -
множині укушені рани обох нижніх
кінцівок, лівого передпліччя, правої
ягодичної області. Вчинення
правопорушення, передбаченого ст.154 ч.2
КпАП України, а саме порушення правил
тримання собаки, що спричинило
заподіяння шкоди здоров'ю ОСОБА_4 та
вина ОСОБА_3 підтверджується
постановою Запорізького районного
суду Запорізької області від 11 жовтня
2012 р. про притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності.
ОСОБА_3 свою провину визнав повністю,
сплатив штраф (адміністративна справа
№0810/5025/2012 №/п3/0810/1609/2012). Обставини щодо
вчинення неправомірних дій та вина
ОСОБА_3 в силу ч.4 ст.61 ЦПК України не
потребують доказування у даній справі.
Тому вимоги про допит свідків є
безпідставними.

З виписного епікризу вбачається, що
ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному
лікуванні з 22.09.2012 року по 04.10.2012 року,
стан хворого був визначений як
середнього ступеню тяжкості (а.с. 25).

Таким чином, суд першої інстанції дав
вірну оцінку наявним у справі доказам,
та дійшов правильного висновку про те,
що неправомірні дії відповідача
призвели до ушкодження здоров'я та
моральних страждань ОСОБА_4,
неправомірні дії ОСОБА_3 знаходяться в
безпосередньому причинному зв'язку з
заподіяною матеріальною та моральною
шкодою.

На підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Визнавши право позивача щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що позивач надав достатній обсяг
належних доказів, підтверджуючих факт
завдання йому моральної шкоди,
заподіяних внаслідок укусу собаки.

Визначаючи розмір моральної шкоди в
сумі 7000 грн., суд послався на засади
розумності, виваженості та
справедливості та на те, що позивач є
особою похилого віку, має інвалідність
першої групи і тривалий час лікувався.

Разом зтим, справа була розглянута у
заочному порядку.

Звертаючись до суду з заявою про
перегляд заочного рішення, ОСОБА_3
посилався на неотримання повісток про
виклик до суду та на занадто велику
суму визначеної моральної шкоди,
неспроможність її виплати через
матеріальний стан, оскільки він є
інвалідом 2 групи та потребує кошти на
лікування, в підтвердження надав
посвідчення про інвалідність, виписки
з історії хвороби. Із матеріалів справи
вбачається, що повістки про виклик до
суду не були вручені ОСОБА_3

Проте суд відмовив у перегляді
заочного рішення і не навів мотивів, з
яких не прийняв доводи відповідача, чим
не забезпечив право відповідача на
вмотивоване судове рішення, що є
порушенням положень ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

З огляду на зазначені обставини та у
відповідності до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України апеляційний суд прийняв до
дослідження надані відповідачем
докази відповідно до правил належності
та допустимості.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3, 1946 р. народження, визнаний
інвалідом другої групи, відповідно до
історій хвороб страждає хронічним
захворюваннями, переніс декілька
операцій, мав післяопераційні
ускладнення, неодноразово с 2008 р. по 2014
р. року госпіталізувався, знаходиться
на диспансерному обліку, потребує
постійного прийняття ліків (а.с.54, 55). Це
свідчить про обмеження його у
можливості відшкодувати моральну
шкоду у визначеній судом сумі 7000 грн., і
покладання обов'язку по виплаті
зазначеної суми поставить відповідача
у тяжке матеріальне становище.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що зазначені
обставини, які не враховувалися судом
першої інстанції, впливають на
визначення розміру відшкодування
моральної шкоди, а тому розмір суми,
стягнутої на відшкодування моральної
шкоди, підлягає зменшення до 1000 грн., що
забезпечить справедливий баланс між
правами та інтересами обох сторін.

Суд стягнув з відповідача у дохід
держави судовий збір у сумі 214 грн.60 коп.
усупереч вимогам ст. 88 ЦПК України, п. 9
ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий
збір».

ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи (а.с.53).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору звільняються інваліди I та II груп,
законні представники дітей-інвалідів і
недієздатних інвалідів I та II груп.

У відповідності до ч. ст.88 ЦПК України
якщо обидві сторони звільнені від
оплати судових витрат, вони
компенсуються за рахунок держави у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Рішення суду в частині відшкодування
матеріальної шкоди не оскаржується, а
тому в цій частині - не переглядається
(ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 26
лютого 2013 року змінити, зменшивши
моральну шкоду до 1000 грн.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
у сумі 214 грн.60 коп. скасувати.

В іншій частині рішення не
оскаржувалося.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: