КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2543/14-ц
Провадження № 2/488/1289/14 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2014 року
м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді -
Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання -
Спільній Ю .В.,

за участю позивача -
ОСОБА_2,

представника позивача-
ОСОБА_5

відповідача-
ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі засідань суду
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивачка
звернулася до суду з вказаною позовною
заявою, в якій просить визнати
відповідача ОСОБА_3. таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
та усунути перешкоди в користуванні
жилим приміщенням шляхом його
виселення з 69/100 часток будинку АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що вона є власницею
вказаної частини спірного будинку, а
відповідач, проживаючи у будинку,
постійно з'являється у алкогольному
сп'янінні та здійснює скандали, через
що вона зверталася до міліції із
заявами, за що його неодноразово
притягували до адміністративної
відповідальності. На її вимоги
звільнити будинок в добровільному
порядку та знятися з реєстрації із
спірного будинку відповідач
відмовляється, тому вона вимушена
звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачкою
було заявлено клопотання про відмову
від позовних вимог в частині усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням шляхом виселення ОСОБА_3. з
69/100 частин жилого будинку за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки відповідач в
добровільному порядку виселився з
будинку у липні 2014 року.

Ухвалою суду від 19.09.2014р.
провадження у цій частині позовних
вимог було закрито.

Позивачка та її представник в
іншій частині щодо визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим будинком, позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити,
визнати відповідача таким, що втратив
право користування будинком АДРЕСА_1 та
зняти його з реєстрації і не
заперечувала того факту, що відповідач
виселився з будинку 09.07.2014 року, однак з
невідомих їй причин з реєстрація не
знявся. Особисті речі відповідач не
забрав.

Відповідач в судовому засіданні
частково визнав позовні вимоги,
підтвердив, що він виселився зі
спірного будинку в добровільному
порядку у липні 2014 року, однак не знявся
з реєстрації, тому що йому більше немає
де жити. Підтвердив, що колишня дружина
є власником 69/100 частин жилого будинку
за адресою: АДРЕСА_1, і він там не
проживає з 09.07.2014 року, однак його речі
знаходяться у будинку.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, суд
прийшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони по
справі перебували в зареєстрованому
шлюбі з 05.08.1994 року. 26.01.2005 року шлюб між
ними розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1 від 26.01.2005 року. Від даного шлюбу
мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі Договору
купівлі-продажу від 03.12.2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за № 135, позивачці ОСОБА_2
належить 69/100 часток у праві спільної
часткової власності на житловий
будинок з відповідною часткою
прилеглих до нього господарських та
побутових будівель та споруд, що
розташований в АДРЕСА_1. Зазначене
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Згідно з довідкою форми №3,
виданою КП ДЕЗ „Океан" № 926 від 01.03.2014р.,
у зазначеному будинку з 11.12.2010 року
зареєстровані: позивачка, відповідач
та їх неповнолітні діти: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Реєстрація відповідача в будинку була
здійснена зі згоди позивачки.

Як встановлено судом та не
оспорюється сторонами, відповідач
здійснив виселення в добровільному
порядку зі спірного будинку 09 липня 2014
року, залишивши особисті речі в
будинку. В судовому засіданні
позивачка не заперечувала проти цих
фактів і підтвердила факт виселення
відповідача в липні 2014 року та
знаходження особистих речей
відповідача в будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України
з урахуванням положень ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Виходячи із змісту положень ч. 2
ст. 405 ЖК України, член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності без
поважних причин понад рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла.

Згідно з роз'ясненнями, що
містяться в п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» (зі змінами,
внесеними постановами Пленуму від 10
березня 1989 р. № 2 та від 25 грудня 1992 р.
№3), при розгляді спорів про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати порядок, встановлений при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів наймача, чи
прописані вони в цьому жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість їх приживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. Однак відсутність
письмової згоди членів сім'ї наймача на
вселення сама по собі не свідчить про
те, що особи, які вселилися, не набули
права користування жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

З висновків матеріалів перевірки
за заявами ОСОБА_2 щодо вжиття заходів
до її колишнього чоловіка, який
влаштовує скандали за місцем
проживання, наданих дільничими
інспекторами міліції Корабельного РВ
ММУ УМВС України в Миколаївській
області від 14.02.2014р., 11.06.2014р.,
вбачається, що в лютому 2014р. та червні
2014 року відповідач проживав за спірною
адресою.

Оскільки відповідач ОСОБА_3.
виселився зі спірного будинку лише в
липні 2014 року, що підтверджено
сторонами, а позов поданий до суду в
травні 2014р., а тому суд вважає, що
позивачка звернулася до суду із
вимогами про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
житлом у будинку АДРЕСА_1 передчасно.

Приведені вище докази в їх
сукупності свідчать про те, що
позивачка передчасно звернулася до
суду з таким позовом, а тому у
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
судові витрати залишити за позивачкою.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, ст.71,72 ЖК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням 69/100 частин жилого
будинку АДРЕСА_1- відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення. Апеляційна
скарга подається до апеляційного суду
Миколаївської області через
Корабельний районний суд м.Миколаєва.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
В. Г. Циганок