Справа № 165/3983/13-ц Провадження №
22-ц/773/1146/14 Головуючий у 1 інстанції:
Свередюк А.В. Категорія: 54 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі Янко О.А.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Ніколаєнко
К.В., Солопа В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до Державного
підприємства «Передпускова дирекція
шахти № 10» «Нововолинська», третя
особа ОСОБА_5 про скасування наказу про
звільнення з роботи, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_4
та відповідача Державного
підприємства «Передпускова дирекція
шахти № 10» «Нововолинська» на рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 30 травня 2014 року
та додаткове рішення Нововолинського
міського суду Волинської області від 10
червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до Державного
підприємства «Передпускова дирекція
шахти №10 «Нововолинська», третя особа
ОСОБА_5 про скасування наказу про
звільнення з роботи, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що наказом №143/к від 23.07.2013 року позивач
був звільнений з посади гірничого
диспетчера ДП «Передпускова дирекція
шахти «10 «Нововолинська» на підставі п.
3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
систематичним невиконанням трудових
обов'язків. Вважає даний наказ
незаконним у зв»язку з тим, що до
дисциплінарної відповідальності він
не притягувався, не дотримано
процедуру звільнення, а саме, копію
наказу про звільнення йому вручено
було з запізненням лише 20 грудня 2013
року, трудову книжку йому не видали.
Просив скасувати наказ про звільнення,
поновити його на роботі на посаді
гірничого диспетчера ДП «Передпускова
дирекція шахти №10 «Нововолинська»,
стягнути з ДП «Передпускова дирекція
шахти №10 «Нововолинська» середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 30 травня 2014
року позов ОСОБА_4 про скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Ухвалено скасувати наказ Державного
підприємства «Передпускова дирекція
шахти №10 «Нововолинська» за № 143/к від
23 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_4.

Поновити ОСОБА_4 на посаді гірничого
диспетчера Державного підприємства
«Передпускова дирекція шахти №10
«Нововолинська».

Стягнуто з Державного підприємства
"Передпускова дирекція шахти №10
"Нововолинська" в користь ОСОБА_4 на
відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Стягнуто з Державного підприємства
«Передпускова дирекція шахти №10 «Ново
волинська» в дохід держави 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Державного підприємства шахти №10
«Нововолинська» 3000 грн. присуджених до
стягнення з підприємства як на
службову особу, винну у незаконному
звільненні працівника.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі.

В задоволенні решти заявлених позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим
рішенням в частині стягнення моральної
шкоди та додатковим рішенням про
стягнення витрат, пов»язаних із
публікацією оголошення у пресі,
Державне підприємство «Передпускова
дирекція шахти № 10» «Нововолинська»
подало апеляційні скарги на основне та
додаткове рішення. Покликається на
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу
на рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, покликаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу
позивача підтримала, проти задоволення
апеляційної скарги відповідача
заперечила, представники відповідача
Солоп В.П. та Ніколаєнко К.В. апеляційну
скаргу ДП «Передпускова дирекція шахти
№10 «Нововолинська» підтримали з
наведених у ній підстав, апеляційну
скаргу позивача заперечили.

Заслухавши представника позивача,
представників відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги відповідача та позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4
працював на ДП «Передпускова дирекція
шахти №10 «Нововолинська» з 1 червня 2012
року (а.с. 114), наказом №143/к від 23 липня
2013 року, підписаним в.о. директора
ОСОБА_5, ОСОБА_4 був звільнений з роботи
за п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
систематичним невиконанням без
поважних причин покладених на нього
обов»язків з 24 липня 2013 року.

Копію наказу про звільнення ОСОБА_4
отримав 20 грудня 2013 року в приміщенні
Нововолинського міського суду
Волинської області, що підтверджується
поясненнями сторін, а також розпискою
ОСОБА_4, вчиненою на копії.

Відповідно до п. п. 22, 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 6 листопада 1992 року із
наступними змінами, розглядаючи
трудові спори у справах про поновлення
на роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати в чому конкретно проявилося
порушення, що стало приводом для
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст.
41 КЗпП, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом статтями
147(1), 148, 149 КЗпП України правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувалися при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого ним проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

З передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України
підстав працівник може бути звільнений
лише за проступок на роботі, вчинений
після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Наказом директора ДП «Передпускова
дирекція шахти №10 «Нововолинська» за
№116 від 09.07.2013 року на позивача ОСОБА_4
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді догани у зв'язку невиконанням
ним як гірничим диспетчером п.1.6.
Посадової інструкції гірничого
диспетчера та наказів №30 від
31.01.2013року, №36 від 11.02.2013 року, наказу №37
від 11.02.2013 року, №53 від 06.03.2013 року, що є
порушенням Розділу ІІІ Правил
внутрішнього трудового розпорядку
підприємства та вимог трудової
дисципліни. Як убачається з копії
рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 20 грудня 2013
року, залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Волинської області
від 24 лютого 2014 року, даний наказ було
скасовано як такий, що не відповідає
вимогам закону.

Відповідачем не надано жодних доказів
про накладення на ОСОБА_4
дисциплінарних стягнень, крім
скасованого наказу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку, що відповідач не
надав доказів про систематичне
невиконання позивачем без поважних
причин трудових обов'язків, а тому
позов про поновлення на роботі
підлягає до задоволення.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позовної вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд першої інстанції виходив з
того, що наказ про відсторонення ОСОБА_4
від роботи від 26 березня 2013 року без
збереження заробітної плати не
скасований і його дія поновлюється
після поновлення ОСОБА_4 на роботі,
оскільки на даний час позивач медогляд
не пройшов. Правомірність наказу про
відсторонення від роботи встановлена
рішенням Нововолинського міського
суду від 12 червня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Волинської області від01 серпня 2013 року,
у справі №165/527/13-ц за позовом ОСОБА_4 до
ДП «Передпускова дирекція шахти №10
«Нововолинська» про скасування
наказів (а.с.56).

З таким висновком суду погодитися не
можна, оскільки він не відповідає
нормам матеріального права.

Так відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи.

Будь-яких обмежень щодо стягнення
середнього заробітку у випадку, якщо
працівник був відсторонений від роботи
без збереження заробітної плати,
законом не встановлено.

Таким чином рішення в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу підлягає до задоволення
частково, оскільки позивач просив
стягнути заробіток, починаючи з 16
березня 2013 року, тоді як відповідно до
вимог вище зазначеної норми закону
слід стягувати з дня звільнення, тобто
з 23 липня 2013 року і, враховуючи, що 2
червня 2014 року позивач поновлений на
роботі, по день поновлення, тобто по 2
червня 2014 року. Копія наказу про
поновлення на роботі ОСОБА_4 від 2
червня 2014 року за №87/к була оглянута в
судовому засіданні.

Відповідно до довідки про доходи
позивача (а.с. 96,97) середньомісячний
заробіток позивача становить 4756 грн. 66
коп., а середньоденний - 350 грн. 89 коп.,
тому за період з 23 липня 2013 року по 02
червня 2014 року, тобто за десять місяців
і 5 днів середньомісячний заробіток
позивача становитиме:

4756,66 х 10 міс. =47566,60 грн., 350,89 х 5 днів = 1754, 45

47566,6 + 1754,45 = 49321,05 грн.

Отже, до стягнення підлягає 49321,05 грн.
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

Колегія суддів не може також
погодитися з рішенням суду в частині
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237 1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди
судом першої інстанції не враховано
усіх обставин справи, зокрема, того
факту, що ОСОБА_4 відсторонений від
роботи і не з'являвся на роботі та не
виконував своїх обов'язків, а тому його
звільненням хоч і було порушено його
права, проте суттєво не вплинуло на
його матеріальний стан, а тому
присуджена у відшкодування моральної
шкоди сума не відповідає обсягу
моральних страждань і є завищеною. У
зв'язку з цим рішення суду в цій частині
слід скасувати.

Ураховуючи зазначені обставини та
виходячи з меж розумності та
справедливості, колегія суддів
приходить до висновку, що моральна
шкода підлягає відшкодуванню у сумі 200
грн.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд
покладає на службову особу, винну у
незаконному звільненні або
переведенні працівника обов'язок
покрити шкоду підприємству, установі,
організації у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу.
Такий обов'язок покладається, якщо
звільнення здійснено з порушенням
закону.

Покликаючись на зазначену норму права,
суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_5,
який на день звільнення виконував
обов'язки директора шахти і підписав
наказ про звільнення ОСОБА_4,
присуджену суму моральної шкоди. Разом
з тим, судом не враховано, що даною
нормою права не передбачено
відшкодування винною службовою особою
шкоди, завданої відшкодуванням
моральної шкоди.

Крім того, дана особа на підприємстві
на момент постановлення рішення не
працювала, була притягнута до справи у
якості третьої особи, а не відповідача,
а тому даний висновок суду зроблено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і є передчасним,
оскільки вина даної особи встановлена
лише на підставі підпису у наказі про
звільнення, без урахування усіх
обставин.

Рішення суду у частині стягнення з
ОСОБА_5 3000 грн. не оскаржувалося
сторонами, однак відповідно до ч. 3 ст. 303
ЦПК України суд вважає, що у цій частині
рішення підлягає скасуванню, оскільки
воно не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

З урахуванням постановлення нового
рішення колегія суддів вирішує питання
про стягнення судових витрат, виходячи
із задоволених позовних вимог, тобто із
відповідача в дохід держави слід
стягнути 493, 21 грн. із суми середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, що
підлягає стягненню, та 243, 60 грн. із
вимоги про стягнення моральної шкоди, а
всього 736, 81 грн.

У відшкодуванні витрат, понесених
позивачем ОСОБА_4 у зв'язку з
публікацією оголошення у пресі про
виклик в судове засідання третьої
особи, слід відмовити, оскільки ч.9 ст.74
ЦПК України не передбачено виклик
третьої особи в судове засідання через
оголошення у пресі.

У зв'язку з наведеним додаткове рішення
суду від 10 червня 2014 року також
підлягає до скасування.

Отже колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення апеляційних
скарг як позивача, так і відповідача та
часткове скасування основного рішення
суду та скасування додаткового рішення
суду з постановленням нового рішення в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,
стягнення шкоди з третьої особи та
розподілу судових витрат.

В частині поновлення на роботі рішення
суду слід залишити без змін.

На підставі ст.ст. 40, 235, 237, 237-1КЗпП
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Передпускова дирекція
шахти № 10» «Нововолинська»
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 30 травня 2014 року
в даній справі в частині стягнення
моральної шкоди, стягнення з ОСОБА_5
присуджених з підприємства коштів,
відмови у задоволенні позовних вимог
та відшкодування судових витрат
скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Державного
підприємства «Передпускова дирекція
шахти №10 «Нововолинська» про
відшкодування моральної шкоди,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу задоволити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Передпускова дирекція шахти №10 «Ново
волинська» в користь ОСОБА_4 49321(сорок
дев'ять тисяч триста двадцять одна) грн.
05 коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та 200 (двісті) грн.
моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
«Передпускова дирекція шахти №10 «Ново
волинська» в дохід держави 736 (сімсот
тридцять шість) 81 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Нововолинського
міського суду Волинської області від 10
червня 2014 року скасувати.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: