Ухвала

іменем україни

6 серпня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Ступак О.В.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 9 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 29 квітня 2014
року,

встановила:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційного банку
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі кредитного договору
від 3 березня

2007 року, укладеного між Банком та
ОСОБА_3, за умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 300 доларів
США у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном звернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
банком і відповідачкою договір,
останній діє протягом

12 місяців з моменту його підписання.
Якщо протягом цього терміну жодна зі
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий
самий термін.

У порушення норм Цивільного кодексу
України та умов договору відповідачка
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала, у зв'язку із
чим утворилась заборгованість у
розмірі 22 160,68 грн.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від

9 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 29 квітня 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
заборгованість у розмірі 2 773,55 доларів
США, що еквівалентно 22 160,68 грн, за
кредитним договором від 3 березня 2007
року та 229,40 грн понесених судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та направити справу на новий
судовий розгляд, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що між сторонами
виникли договірні правовідносини,
порушення або невиконання яких тягне
настання наслідків, установлених
договором або законом.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Установлено, що 3 березня 2007 року між
Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
остання отримала кредит у розмірі 300
доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі

24 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
ОСОБА_3 зазначала, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
оскільки перебіг позовної давності
почався з 1 січня 2010 року, а позивач з
позовом звернувся лише в жовтні 2013
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Апеляційним судом залишено поза увагою
те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка
в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд на
вказане уваги не звернув, спростовуючи
доводи апеляційної скарги вказав, що
перебіг позовної даності перервався
внесенням 4 липня 2011 року відповідачкою
коштів у розмірі 45 доларів США, що
свідчить про визнання останньою
заборгованості.

Однак у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України суд не дослідив картку та не
встановив строк її дії, а тому і питання
застосування строку позовної давності
відповідно до ст. 256 ЦК України, частин 1
та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК
України, з урахуванням цих обставин та
факту пред'явлення позову тільки 15
жовтня 2013 року, не вирішив.

Оскільки при вирішенні спору
апеляційним судом порушені норми
процесуального права, судом не повно
з'ясовані фактичні обставини справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому в силу ч. 2 ст. 338
ЦПК України постановлена в справі
апеляційним судом ухвала підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 29 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька Судді:О.В.
Ступак О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М.
Фаловська