Дата документу 20.06.2014
Провадження № 2/334/579/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 червня 2014р. Ленінський
районний суд м.Запоріжжя у складі:

судді
Мусієнко Н.М.,

при
секретарі Петракей Р.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Запорожжя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно, суд, -

в с т а
н о в и в:

Позивачки звернулися до суду з позовом
до відповідачки про визнання права
власності на спадкове майно, в якому
зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх
мати ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилась спадщина на
149/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1,
яка належала матері позивачів
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого Другою
Запорізькою держнотконторою 06.09.1985р.,
що підтверджується свідоцтвом про
право на спадщину та технічним
паспортом на житловий будинок.

Відповідно до ст.ст.1222,1223 ЦК України
спадкоємцями за заповітом можуть бути
фізичні особи. Право на спадкування
мають особи, які зазначені у заповіті.

Мати позивачів склала заповіт від
12.03.1992р., який був посвідчений у
нотаріальному порядку державним
нотаріусом Другою Держконторою
Федченко Т.О., яким вона заповіда всю
належну їй частину житлового будинку
АДРЕСА_1. по ? частині кожній ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_4 позивачки, у
відповідності до ст.1269 ЦК України,
прийняти спадщину - ОСОБА_1 звернулася
до нотаріалдьної контори із заявою про
прийняття спадщини у встановленний
ст.1279 ЦК України, строк, а ОСОБА_2
прийняла спадщину відповідно до вимог
ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживала
разом зі спадкодавицею за однією
адресою.

Після збору відповідних документів
позивачкам було призначено з'явитися
до нотаріуса в серпні 2013р. для оримання
свідоцтва про право власності на
спадщину. Але постановою про відмову у
вчиненні нотаріальних дій від 08.08.2013р.
позивачкам було відмовлено в видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок оскільки
в заповіті на першій сторінці
зазначено заповідачем ОСОБА_4, а в
свідоцтві про смерть матері повивачок
її прізвище вказано «ОСОБА_4».

Крім того, після смерті ОСОБА_4
залишилось три доньки: ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
позивачі по справі, та відповідачка
ОСОБА_3, як би не було заповіту,
спадкували б спадщину за законом у
рівних частках.

Оскільки встановити факт належності
правовстановалюючих документів
померлій матері позивачки не мають
право, крім того, сестра позивачів
ОСОБА_3 на момент смерті спадкодавця
досягла пенсійного віку і не має право
на обов'язкову частку на спадкове майно
згідно зі ст. 1241 ЦК України, але вона не
згодна з заповітом і претендує на
частку яка б їй перешла в порядку
спадкування за законом, тому позивачки
змушені звернутися з позовом до суду.

Згідно довідки Агенції нерухомості
«Азімут» ринкова вартість спірної
частки складає 280000грн.

Позивачкам по спадщині перейшло б по
149/600 частин (149/300 : 2 =149/600), але оскільки
відповідачка має право на обов'язкову
частку, що складає 149/1800 частин (149/300 : 3 : 2
=149/1800) то частка у спадщині позивачів
складає: 149/300 - 149/1800 :2 =149/720 частин
кожного.

Той факт, що заповіт від 12.03.1992р. від
імені ОСОБА_4 склала саме мати
позивачок - ОСОБА_4, підтверджується
самим заповітом, в якому на зворотній
стороні в графі «Заповіт підписано гр.
зазначено ОСОБА_4».

З будинкової книги вбачається, що мати
позивачок мешкала в своїй частині
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
саме в цьому будинку належну їй частку
будинку вона заповіла позивачкам. Це
також підтверджується свідоцтвом про
право на спадщину від 06.09.1985р. з якого
вбачається, що матері позивачок ОСОБА_4
перейшла частка вищезазначеного
будинку по АДРЕСА_1.

З свідоцтва про одруження вбачається,
що мати позивачок та відповідачки
20.08.1946р. зареєструвала шлюб з їх батьком
ОСОБА_7 і після реєстрації шлюбу їй було
присвоєно прізвище ОСОБА_7. Після
розірвання шлюбу з батьком ОСОБА_7,
матері було присвоєно прізвище ОСОБА_4,
що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема за
спадщиною.

У відповідності до ст.392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання права власності, якщо не має
документів.

Тому позивачки просять визнати за
ОСОБА_1 право власності на 149/720 часток
житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку
спадкування за заповітом, та визнати за
ОСОБА_2 право власності на 149/720 часток
житлового будинку АДРЕСА_1, після
смерті матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за
заповітом.

У судове засідання позивачки не
з'явилися, надали суду письмову заяву
про розгляд справи в їх відсутності,
позов підтримують, просять його
задовольнити.

Відповідачка заперечень проти позову
не надала, у судове засідання не
з'явилась, про час розгляду справи
повідомлялась своєчасно, поважних
причин неявки суду не повідомила, тому
суд, у відповідності до ст.168 ЦПК
України, вважає можливим розглянути
справу в її відсутності, на підставі
наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню виходячи з наступного:

У відповідності до ч.1 ст.1216 ЦПК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язки (спадщини) від фізичної особи,
яка померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до
складу спадщини входять, усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст.1234 ЦК України,
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Право
на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України
кожна особа (фізична, юридична)
має конституційне право на судовий
засіб захисту.

Згідно ст.392 ЦК України особа, яка
вважає, що її речові права порушені, має
право звернутися до суду з позовом про
визнання права власності.

Таким чином, у зв'язку з тим, що оформити
свої спадкові права у нотаріальному
порядку позивачки не мають можливості,
вони вимушені звертатися до суду.

При вирішенні справи, судом всебічно
досліджені надані позивачками докази,
встановлені фактичні обставини справи
і визначено відповідно до них
правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла мати позивачів ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилась спадщина
на 149/300 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, яка належала матері позивачів
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого Другою
Запорізькою дерржнотконторою 06.09.1985р.,
що підтверджується свідоцтвом про
право на спадщину та технічним
паспортом на житловий будинок.

Відповідно до ст.ст.1222,1223 ЦК України
спадкоємцями за заповітом можуть бути
фізичні особи. Право на спадкування
мають особи, які зазначені у заповіті.

Мати позивачів склала заповіт 12.03.1992р.,
який був посвідчений державним
нотаріусом Другою Держконторою
Федченко Т.О., яким вона заповіла свю
належну їй частину житлового будинку
АДРЕСА_1 по ? частині кожній ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_4 позивачки, у
відповідності до ст.1269 ЦК України,
прийняти спадщину - ОСОБА_1 звернулася
до нотаріалдьної контори із заявою про
прийняття спадщини у встановленний
ст.1279 ЦК України, строк, а ОСОБА_2
прийняла спадщину відповідно до вимог
ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки мешкала
разом зі спадкодавицею за однією
адресою.

Після збору відповвідних документів
позивачкам було призначено до
нотаріуса в серпні 2013р. для оримання
свідоцтва про право власності на
спадщину.

Але постановою про відмову у вчиненні
нотаріальних дій від 08.08.2013р.
позивачкам було відмовлено в видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок з тієї
причини, що в заповіті на першій
сторінці зазначено заповідача як
ОСОБА_4, а в свідоцтві про смерть матері
повивачок її прізвище вказано
«ОСОБА_4».

Крім того, після смерті ОСОБА_4
залишилось три доньки ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
позивачі по справі, та відповідачка
ОСОБА_3, як би не було заповіту,
спадкували б спадщину за законом у
рівних частках.

Оскільки встановити факт належності
правовстановалюючих документів
померлій позивачці не мають право, крім
того, сестра позивачів ОСОБА_3 на момент
смерті спадкодавця досягла пенсійного
віку і має право на обов'язкову частку
на спадкове майно згідно зі ст.1241 ЦК
України, але вона не згодна з заповітом
і претендує на частку яка б їй перешла в
порядку спадкування за законом, тому
позивачки змушені звернутися з позовом
до суду.

Згідно довідки Агенції нерухомості
«Азімут» ринкова вартість спірної
частки складає 280000грн.

Позивачкам по спадщині перейшло б по
149/600 частин (149/300 : 2 =149/600), але оскільки
відповідачка має право на обов'язкову
частку, що складає 149/1800 частин (149/300 : 3 : 2
=149/1800) то частка у спадщині складає :
149/300 - 149/1800 :2 =149/720 частин кожного.

Той факт, щ заповіт від 12.03.1992р. від
імені ОСОБА_4 склала саме мати
позивачок - ОСОБА_4, підтверджується
самим заповітом, в якому на зворотній
стороні в графі «Заповіт підписано гр.
зазначено ОСОБА_4».

З будинкової книги вбачається, що мати
позивачок мешкала в своїй частині
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
саме в цьому будинку належну їй частку
будинку вона заповіла позивачкам. Це
також підтверджується свідоцтвом про
право на спадщину від 06.09.1985р. з якого
вбачається, що матері позивачок ОСОБА_4
перейшла частка вищезазначеного
будинку по АДРЕСА_1.

З свідоцтва про одруження вбачається,
що мати позивачок та відповідачки
20.08.1946р. зареєструвала шлюб з їх батьком
ОСОБА_7 і після реєстрації шлюбу їй було
присвоєно прізвище ОСОБА_7. Після
розірвання шлюбу з батьком ОСОБА_7,
матері було присвоєно прізвище ОСОБА_4,
що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу.

У відповідності до вимог ч.1 ст.114 ЦПК
України, позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.19 ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1V
від 01.07.2004р. (зі змінами та
доповненнями), державна реєстрація
прав проводиться зокрема на підставі
рішень судів, то набрали законної сили.

У відповідності до вимог пп.10 п. 27
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від
22.06.2011р. №703, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно зокрема
є рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст.10,60,224-228 ЦПК України,
ст.ст.328,392,1216,1217,1218,1223,1235 ЦК України, п.5
ч.1 ст.19 ЗУ«Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1952-1V від 01.07.2004р.,пп.10
п.27Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від
22.06.2011р. №703, суд,-

В
и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
149/720 часток житлового будинку АДРЕСА_1
після смерті матері ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку
спадкування за заповітом.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
149/720 часток житлового будинку АДРЕСА_1,
після смерті матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за
заповітом.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Відповідачкою рішення може бути
оскаржено протягом 10 днів з моменту
отримання копії рішення.

Суддя:
Мусієнко Н. М.