Справа № 459/3964/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/4055/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря -
Азенко М.В.

з участю:
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 31
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього
сина ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю
третьої особи Моторне (транс моторне)
страхове бюро України, про
відшкодування шкоди, завданої
злочином,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013р. ОСОБА_4 звернулася в суд із
зазначеним позовом, який обґрунтовано
тим, що 09 травня 2013р. близько 19 год. 30 хв.
відповідачка ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Mitsubishi L - 400» р.н. НОМЕР_1,
власником якої є ОСОБА_6, на перехресті
вул. Івасюка та проспекту Шевченка у м.
Червонограді Львівської області
здійснила наїзд на малолітнього сина
позивача ОСОБА_5 на пішохідному
переході, внаслідок чого малолітній
потерпілий отримав тілесні ушкодження
середнього ступеня важкості.

Вироком Червоноградського м міського
суду Львівської області від 18 липня
2013р. відповідачка визнана винною у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.
286 КК України та засуджена до штрафу в
розмірі 3400 грн. із позбавленням права
керування транспортними засобами
строком на 2 роки. Внаслідок ДТП сину
позивачки завдано моральної шкоди у
зв'язку із численними тілесними
ушкодженнями, які завдали фізичних
страждань, тривалий час лікувався, не
міг завершити навчальний рік,
розірвані соціальні зв'язки сина з
друзями і не відновлені.

Посилаючись на вказані обставини,
просила ухвалити рішення про стягнення
з відповідачів по 40 000 грн. з кожного на
відшкодування моральної шкоди на
підставі ст.ст. 1166, 1167,1178 ЦК України.

Заочним рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 31
жовтня 2013р. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 50 000
грн. на відшкодування моральної шкоди
заподіяної злочином та 229,40 грн.
судового збору в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Червоноградського міського
суду Львівської області від 13 січня
2014р. відмовлено у задоволенні заяви
відповідачки ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
вказує на те, що рішення суду є
незаконним, оскільки суд розглянув
справу у її відсутності, врахувавши
лише доводи позивача, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи.
При визначенні розміру відшкодування
не враховані вимоги розумності та
справедливості, наявність у неї на
утриманні двох дітей та бабусі,
відсутність самостійного заробітку.

Просить скасувати рішення суду.

Позивачка ОСОБА_4 та відповідачка
ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явились, хоча належним
чином у відповідності до вимог ст.ст.
74-76 ЦПК України були повідомлені про
день, час та місце судового засідання,
причини неявки суду не повідомили,
інтереси відповідачки представляє за
довіреністю представник ОСОБА_3, тому
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає, що особиста
неявка позивача та відповідачки не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково: рішення суду
підлягає частковій зміні, а саме у
частковому зменшенні розміру суми
стягнутої судом на відшкодування
моральної шкоди, виходячи з таких
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
вироку Червоноградського міського
суду Львівської області від 18.07.2013 року
ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні
злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК
України, що мав місце 09.05.2012р., внаслідок
чого остання, керуючи автомобілем
марки «Mitsubishi L 400» з н.з. НОМЕР_1 по вул.
Івасюка, у напрямку до пр. Шевченка у м.
Червонограді, грубо порушуючи вимоги
ПДР, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, не маючи полісу
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів,
створивши аварійну обстановку,
здійснила наїзд на малолітнього
ОСОБА_5, який переходив нерегульований
пішохідний переїзд. Вироком суду,
ОСОБА_2 було призначено покарання у
вигляді штрафу в сумі 3400 грн. з
позбавленням права керувати
транспортним засобом строком на 2 роки,
що стверджується копією вироку (а.с. 4-5).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином вина відповідачки ОСОБА_2 у
вчиненні ДТП з нанесенням травм
неповнолітньому сину позивачки
доведена.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним ззасобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка здійсню
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Згідно роз'яснень, які надані п.4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Оскільки власник транспортного засобу
ОСОБА_6 передав у користування ОСОБА_2
транспортний засіб, як особі, яка мала
посвідчення водія на право керування
таким транспортним засобом, то таким
чином ОСОБА_2 на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди була
правомірним володільцем транспортного
засобу.

З копії висновку експерта № 181/2012 від
20.05.2013р., що знаходяться в матеріалах
справи, оглянутої судом кримінальної
справи вбачається, що при зверненні у
лікувальний заклад у неповнолітнього
ОСОБА_5 2001 року народження були
виявлені тілесні ушкодження у вигляді,
закритої черепно-мозкової травми, яка
проявилась струсом головного мозку,
забою грудної клітки та нирок,
закритого перелому лівої кульшової
западини, закритого над виросткового
перелому лівого стегна, забійної
гематоми правого кульшового суглобу,
садна в ділянці крила клубової кістки
справа, забійної рани та крововиливу на
підборідді, крововиливу на правій
половині обличчя, що могли утворитись
09.05.2013р. від дії тупих твердих предметів
і відносяться до тілесних ушкоджень
середнього ступеню важкості по ознаці
тривалого розладу здоров'я.

В період з 09.05.2013р. по 31.05.2013р. ОСОБА_5
проходив стаціонарне лікування у
Червоноградській ЦМЛ, що стверджується
виписним епікризом Червоноградської
ЦМЛ № 5310/605.

Відповідно частини і статті 1167
Цивільного Кодексу України, моральна
шкода завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою, згідно з п.3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95р., слід
розуміти: втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

З врахуванням характеру одержаних
дитиною тілесних ушкоджень, тривалості
лікування, пережитого фізичного болю
та стресу, вимушених змін у житті, які
полягали у неможливості вільно
рухатись, продовжити певний період
навчання в школі, активно провести
літні канікули та оздоровитись, суд
правильно прийшов до висновку, що
неповнолітньому ОСОБА_5 була завдана
моральна шкода, яка підлягає
відшкодуванню відповідачкою.

Проте при визначенні розміру
морального відшкодування суд
неповністю врахував особу
відповідачки, яка не працює,
самостійного заробітку немає, на
утриманні має двох неповнолітніх
дітей, тому вважає можливим зменшити
розмір відшкодування до 40 тис. грн. і
відповідно змінити рішення суду в цій
частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що з
аналогічних підстав батьки дитини в
інтересах сина вже звертались в суд з
позовом про відшкодування моральної
шкоди у справі № 459/4004/13ц
Червоноградським міським судом
Львівської області 09 квітня ухвалено
рішення, не заслуговують на увагу,
оскільки із змісту рішення суду у
вказаній справі вбачається, що батьки
дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_7 звертались з
позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
відшкодування завданої особисто їм
моральної шкоди внаслідок травмування
їх сина злочинними діями відповідачки.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1 ст. 309, ч. 2 ст.
314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 31
жовтня 2013 року змінити в частині
розміру стягнення моральної шкоди та
стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 40 000
(сорок тисяч) грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк