АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6209/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О. В. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на повнолітню
дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

11 квітня 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що повнолітня дочка
відповідача продовжує навчання на 5-ому
семестрі у Німеччині в Університеті
прикладних наук міста Міттвайда і в
зв'язку з цим потребує матеріальної
допомоги. Відповідач знаходиться у
працездатному віці, фізично здоровий,
отримує дохід і може надавати
матеріальну допомогу.

Враховуючи зазначене, позивач просила
суд стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у
розмірі 1/4 частки усіх видів його
заробітку (доходу), починаючи з дня
пред'явлення позову до суду і до
закінчення донькою навчання, а саме до
досягнення нею 23 років.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровськ від 26 травня 2014 року
позовні вимоги позивача задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 кошти на утримання повнолітньої
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/8
від усіх видів заробітку щомісячно
починаючи стягнення з 11 квітня 2014 року
до 31.08.2014 року. Вирішено питання щодо
судових витрат. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. 199
СК України, ч. 1 ст. 200 СК України, виходив
з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 30 вересня 1992 року, актовий
запис №627(а.с.5).

Відповідно до довідки наданої
Університетом прикладних наук міста
Міттвайда від 2014 року ОСОБА_3
навчається на 5 семестрі денного
відділення університету, тривалість
літнього семестру з 01.03 по 31.08 (а.с.7).

Згідно з довідками від 14.11.2013 року та
12.05.2014 року наданої Університетом
прикладних наук міста Міттвайда
позивач не отримує стипендію (а.с.10).

Довідкою наданою Державним
підприємством «Придніпровська
залізниця» №157/26 від 18.04.2014 року ОСОБА_2
працює на вказаному підприємстві і
займає посаду помічника начальника
служби відокремленого структурного
підрозділу «Служба локомотивного
господарства» (а.с.48).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2
ОСОБА_4 24.04.2014 року була звільнена з
займаної посади, в зв'язку з
ліквідацією підприємства та на час
винесення рішення є безробітною (а.с.75).

Відповідно до Рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 29
січня 2014 року рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 грудня 2013 року в частині стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_5 змінено, збільшено розмір
аліментів з 1/6 до 1/4 частини (а.с.76-80).

Зважаючи на стабільний заробіток
відповідача, наявність рішення щодо
стягнення аліментів на утримання
ОСОБА_5, враховуючи позиції сторін, суд
дійшов до законного та обгрунтованого
висновку про стягнення із відповідача
аліментів у розмірі 1/8 частини
заробітку (доходу) щомісяця, враховуючи
матеріальне становище сторін та
інтереси і потреби сторін.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України,
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі і (або) у
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006
року N 3 "Про застосування окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" Верховний Суд
України роз'яснив, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

За змістом ст. 199 СК України обов'язок
утримувати повнолітню дочку, яка
продовжує навчання, покладено на обох
батьків.

Законодавець зобов'язує батьків
утримувати своїх повнолітніх дітей,
які продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
до досягнення ними двадцяти трьох
років за умови, коли батьки можуть
надавати таку матеріальну допомогу.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному
випадку відповідач, як батько
позивачки повинен довести, у
відповідності до ст. 10 ЦПК України за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст.
57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним в
скарзі обставини.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
відповідач не надав суду ніяких
доказів того, що він у відповідності
до положень ст. 199 СК України не має
можливість надавати позивачці
допомогу на час навчання.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач працює на Державному
підприємстві «Придніпровська
залізниця» №157/26 від 18.04.2014 року і
займає посаду помічника начальника
служби відокремленого структурного
підрозділу «Служба локомотивного
господарства», а тому має стабільний
дохід і здатен надавати позивачці
матеріальну допомогу.

Крім того, на запит апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21.07.2014
року головне управління ПФ України
надіслало інформацію з реєстру
застрахованих осіб Державного реєстру
загально-обов'язкового державного
соціального страхування про заробітну
плату застрахованої особи ОСОБА_2 за
період з лютого по серпень 2014 року.
Згідно наданої інформації вбачається,
що відповідач має змогу надавати
позивачці матеріальну допомогу.

Крім цього, кредитні відносини
відповідача не можуть бути підставою
для скасування рішення.

Також, посилання відповідача на те, що
він на даний час проживає разом з
непрацездатними батьками, здійснює за
ними належний догляд, оскільки вони є
пенсіонерами та страждають низкою
захворювань, а тому потребують за собою
догляду та піклування, колегія суддів
вважає необґрунтованими та такими, що
не знайшли свого підтвердження в суді.
Як вбачається, в матеріалах справи
відсутні докази того, що батьки
відповідача, які є пенсіонерами та
отримують пенсію, потребують
стороннього догляду та піклуванню.

Колегія суддів також відхиляє доводи
апелянта стосовно того, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження факту навчання
ОСОБА_3, оскільки до суду апеляційної
інстанції представником позивача
надано оригінали довідок щодо навчання
позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду.

Тому доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими.
Крім того, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм матеріального та
процесуального права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Городнича В.С.

Судді:
Варенко О.П.

Лаченкова О.В.