Справа № 361/2293/14-ц Головуючий у І
інстанції Петришин Н.М. Провадження №
22-ц/780/4401/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Черепинець
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Інспекція
державного архітектурно - будівельного
контролю, про визнання права власності
на об'єкт нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
в якому просила визнати за нею право
приватної власності на 324/10000 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді
квартири НОМЕР_1 загальною площею 43,2
кв.м., яка складається з коридору площею
5,8 кв.м., санвузла площею 4,9 кв.м., кухні
площею 17,3 кв.м., житлової кімнати площею
13,9 кв.м., балкону площею 1,3 кв.м.

Свої вимоги позивачка
обґрунтовувала тим, що 01 квітня 2011 року
між нею та ОСОБА_2 було укладено
попередній договір купівлі-продажу, за
яким остання зобов'язалася у строк не
пізніше 20 липня 2012 року продати, а
ОСОБА_1 купити частину житлового
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 35
кв.м. або майнові права на зазначену
квартиру.

Відповідно до п. 3 вказаного
договору купівля-продаж має бути
вчинена за 216 000 грн.

До підписання договору купівлі -
продажу позивачем відповідачу
передано, а відповідачем отримано,
забезпечувальний платіж у сумі, що
еквівалентна 13 585 дол. США, що на момент
укладання договору становило 108 000 грн.
за офіційним курсом НБУ.

Відповідно до п. 6 вказаного
договору решту суми за придбані
майнові права ОСОБА_1 зобов'язувалася
вносити рівними частинами щомісяця
протягом 36 календарних місяців в сумі 3
000 грн. до 05 числа кожного місяця.

20 липня 2012 року на виконання вимог
п.1 попереднього договору від 01 квітня
2011 року між відповідачем та позивачем
було укладено договір купівлі - продажу
майнових прав, предметом якого є
придбання позивачем майнових прав на
житлове приміщення загальною площею 35
кв.м. (третя квартира зліва направо на
другому поверсі), яке є частиною
житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку та
на умовах, передбачених договором та у
відповідності до норм Цивільного
кодексу України, що визначають
загальні положення про купівлю -
продаж.

За умовами договору сторони
домовились, що відповідач самостійно
здійснює оформлення права власності на
об'єкт нерухомості за позивачем в
порядку, встановленому чинним
законодавством України. Після
оформлення відповідачем права
власності на об'єкт нерухомості за
позивачем, відповідач надає оригінали
документів, що засвідчують право
власності позивача на об'єкт
нерухомості.

Станом на червень 2013 року ОСОБА_1
погасила заборгованість за придбані
майнові права.

06 жовтня 2011 року Інспекцією
Державного архітектурно - будівельного
контролю у Київській області
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням виконавчого комітету
Броварської міської ради від 27 березня
2012 року № 143 дозволено ОСОБА_2 оформити
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 та 05 квітня 2012 року видано
свідоцтво про право власності на
вищевказаний будинок.

Згідно рішення виконавчого
комітету Броварської міської ради від
19 листопада 2013 року №579 приміщенням
житлового будинку АДРЕСА_1 присвоєно
адреси, зокрема, приміщенням 1, 2, 3, 4
площею 43,5 кв.м. - квартира НОМЕР_1.

У відповідності до листа КП
Броварської міської ради «Броварське
БТІ» від 23.12.2013 року було проведено
розрахунок часток співвласників
вищезазначеного будинку та визначено,
що приміщення квартири НОМЕР_1
загальною площею 43,2 кв.м., житловою
площею 13, 9 кв.м. становить 324/10000 частки
будинку.

Оскільки відповідач ухиляється
від оформлення за позивачем права
власності на спірне житлове
приміщення, позивач і звернулась до
суду з позовом про визнання за нею
права власності на 324/10000 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді
житлового приміщення квартири НОМЕР_1
загальною площею 43,2 кв.м.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 04 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити по справі
нове рішення про задоволення її позову
в повному обсязі.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що 01 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено попередній договір
купівлі-продажу, за яким остання
зобов'язалася у строк не пізніше 20
липня 2012 року продати, а ОСОБА_1 купити
частину житлового будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 35 кв.м. або майнові
права на зазначену квартиру.

Відповідно до п. 3 вказаного
договору купівля-продаж має бути
вчинена за 216 000 грн.

До підписання договору купівлі -
продажу позивачем відповідачу
передано, а відповідачем отримано,
забезпечувальний платіж у сумі, що
еквівалентна 13 585 дол. США, що на момент
укладання договору становило 108 000 грн.
за офіційним курсом НБУ.

Відповідно до п. 6 укладеного між
сторонами договору решту суми за
придбані майнові права ОСОБА_1
зобов'язувалася вносити рівними
частинами щомісяця протягом 36
календарних місяців в сумі 3 000 грн. до 05
числа кожного місяця.

20 липня 2012 року на виконання вимог
п.1 попереднього договору від 01 квітня
2011 року між сторонами було укладено
договір купівлі - продажу майнових
прав, предметом якого є придбання
позивачем майнових прав на житлове
приміщення загальною площею 35 кв.м.
(третя квартира зліва направо на
другому поверсі), яке є частиною
житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку та
на умовах, передбачених договором та у
відповідності до норм Цивільного
кодексу України, що визначають
загальні положення про купівлю -
продаж.

За умовами договору сторони
домовились, що відповідач самостійно
здійснює оформлення права власності на
об'єкт нерухомості за позивачем в
порядку, встановленому чинним
законодавством України. Після
оформлення відповідачем права
власності на об'єкт нерухомості за
позивачем, відповідач надає оригінали
документів, що засвідчують право
власності позивача на об'єкт
нерухомості.

Станом на червень 2013 року ОСОБА_1
погасила заборгованість за придбані
майнові права.

06 жовтня 2011 року Інспекцією
Державного архітектурно - будівельного
контролю у Київській області
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням виконавчого комітету
Броварської міської ради від 27 березня
2012 року № 143 дозволено ОСОБА_2 оформити
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 та 05 квітня 2012 року на її ім»я
видано свідоцтво про право власності
на вищевказаний будинок.

Згідно рішення виконавчого
комітету Броварської міської ради від
19 листопада 2013 року №579 приміщенням
житлового будинку АДРЕСА_1 присвоєно
адреси, зокрема, приміщенням 1, 2, 3, 4
площею 43,5 кв.м. - квартира НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить житловий будинок,
як цілісний об'єкт нерухомого майна, а
за умовами договору купівлі - продажу
майнових прав на житлове приміщення
позивач ОСОБА_1 фактично придбала
частину житлового будинку, як окремий
об'єкт нерухомості, тому розпорядження
ОСОБА_2 вказаним житловим приміщенням,
не виділеним в окремий об'єкт у
встановленому законом порядку, прямо
суперечить загальним засадам права
власності.

При цьому суд вважав, що
визнання відповідачем позову свідчить
про відсутність спору між сторонами
щодо набуття права власності, оскільки
при розгляді справи судом не було
встановлено законних підстав для
прийняття такого визнання, зокрема
наявність порушення, невизнання або
оспорювання свобод чи інтересів ОСОБА_1
з боку ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з
вищенаведеними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що відповідно до
державного акту серії ЯЖ № 416586 від
26.03.2008 року відповідач ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
26.09.2007 року являється власником
земельної ділянки площею 0,10 га у
АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель.

12.02.2008 року рішенням виконавчого
комітету Броварської міської ради
Київської області № 73 ОСОБА_2 надано
дозвіл на будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_1.

19.06.2008 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області ОСОБА_2 надано дозвіл
на виконання будівельних робіт з
будівництва індивідуального житлового
будинку по АДРЕСА_1.

01 квітня 2011 року між сторонами по
справі укладено попередній договір
купівлі - продажу, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 1068, за
яким ОСОБА_2 зобов'язалася у строк не
пізніше 20 липня 2012 року продати, а
ОСОБА_1 купити частину житлового
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 35
кв.м. або майнові права на зазначену
квартиру.

20 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі - продажу
майнових прав, за яким продавець
продає, а покупець купує в порядку та на
умовах, передбачених цим договором з
урахуванням положень укладеного
попереднього договору від 01 квітня 2011
року, об'єкт нерухомості - житлове
приміщення (квартира), що розташоване в
об'єкті капітального будівництва за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35
кв.м., на другому поверсі третя квартира
зліва направо. Пунктами 4.1, 4.2 договору
передбачено, що вартість майнових прав
на об'єкт нерухомості за 1 кв.м.
загальної площі складає 6171,43 грн.
Загальна вартість майнових прав, що
передаються відповідачем, складає 216 000
грн., з яких відповідач отримав 162 000 грн.
та на день підписання договору
заборгованість становить 54 000 грн.
Станом на червень 2013 року позивачем
погашено заборгованість за придбані
майнові права.

В п.п.5.2.6 зазначено, що відповідач
зобов'язаний оформити право власності
на об'єкт нерухомості за позивачем в
порядку, встановленому чинним
законодавством України та надати
останньому оригінали документів, що
засвідчують право власності, протягом
240 календарних днів з дати підписання
сторонами Акту прийому - передачі
майнових прав на об'єкт нерухомості.

06 жовтня 2011 року Інспекцією
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкту до експлуатації
-будівництво індивідуального
житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету
Броварської міської ради Київської
області від 27 березня 2012 року за № 143
дозволено ОСОБА_2 оформити право
власності на житловий будинок
загальною площею 1299,8 кв.м., житловою -
495,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1; доручено
БТІ видати свідоцтва про право
власності на вищевказані об'єкти
нерухомого майна.

05 квітня 2012 року ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 Право
власності на вказане нерухоме майно, а
саме житловий будинок, зареєстровано
за ОСОБА_2 у КП «Броварське бюро
технічної інвентаризації», про що
свідчить витяг про державну реєстрацію
прав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
права. Способом захисту права та
інтересу є, зокрема, визнання права.

Згідно зі ст. 177 ЦК України до
об'єктів цивільних прав відносяться
речі, майнові права та інше.

Статтями 181 та 182 ЦК України
визначено, що до нерухомих речей
(нерухомості) належать об'єкти, що
розташовані на земельній ділянці, а
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, зокрема їх виникнення,
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини. Статтями 316-323, 325, 328, 331, 334,
379-382 ЦК України передбачено загальні
засади права власності, зокрема, що
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном; усі суб'єкти права власності є
рівними перед законом; право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом;
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва; житлом
фізичної особи є квартира.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачити
можливість порушення свого права іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що сам по собі факт невиконання
зобов'язання відповідачем по
оформленню на позивача права власності
на нежитлове приміщення, незважаючи на
завершення будівництва та введення в
експлуатацію житлового будинку,
частиною якого є спірна нерухомість, не
являється безумовною підставою для
задоволення позову, оскільки
відповідальність за таку
бездіяльність відповідача передбачає
настання правових наслідків,
передбачених укладеними основним та
додатковим договорами про
купівлю-продаж майнових прав, які в
свою чергу не передбачають захист прав
позивачів шляхом визнання права
власності на спірне житлове приміщення
в порядку ст. 386, 392 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції не враховано той факт,
що основною підставою для задоволення
позову є договір - купівлі продажу
майнових прав, а не попередній договір
купівлі-продажу, колегія суддів вважає
безпідставними та такими, що не мають
суттєвого значення для правильного
вирішення справи, оскільки за умовами
вказаного договору позивач фактично
придбав частину цілісного житлового
будинку, як окремий об'єкт нерухомості,
при цьому відповідач не є власником
нежитлового приміщення, виділеного в
окремий об'єкт, а являється власником
індивідуального житлового будинку.

Інші докази та обставини, на які
посилається позивач ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції
повно та всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 04 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: