АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2098/2014
інстанції Заболотний В.М.
Доповідач: Воронцова Л.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 23 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі:Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Дніпровського
районного суду міста Херсона від 03
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу: ОСОБА_10, про визнання договору
дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вище зазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що в
результаті розгляду цивільної справи
за його позовом до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики Дніпровським
районним судом м. Херсона 29.01.2013 року
ухвалено рішення, яким позовні вимоги
задоволено та стягнуто з відповідача
борг в сумі 132171,03 грн. Під час розгляду
вказаної справи ухвалою Дніпровського
районного суду м. Херсона від 01.10.2012
року за заявою позивача було накладено
арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_5, заборонивши
останньому проводити будь - які дії
щодо її відчуження.

Восени 2013 року позивач дізнався про
наявність договору дарування від 28.01.2013
року, згідно якого ОСОБА_5 подарував 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 своєму синові
- ОСОБА_7

Посилаючись на те, що при розгляді
цивільної справи про стягнення з
відповідача боргу за договором позики
судом було встановлено загальну
заборону розпорядження цим майном, що
гарантувало реальне виконання
судового рішення, проте відповідач
достовірно знаючи про наявність
заборони на його відчуження уклав
оспорюваний договір, позивач просив
суд на підставі ст.203, 215 ЦК України
визнати недійсним договір дарування 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, посвідченого
28.01.2013 року приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_10, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, стягнути судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 03 червня 2014 року позов
задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений
28.01.2013 року приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_10, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_7

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_5, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права
просить його скасувати, ухвалити нове
про відмову в задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 просив її відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає її підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив із того,
що наявні в матеріалах справи докази
свідчать про те, що судом були вжиті
заходи для охорони інтересів позивача,
які гарантують реальне виконання
судового рішення шляхом накладення
арешту, проте відповідач в порушення
норм закону уклав договір дарування
належної йому квартири в зв'язку з чим
оспорюваний правочин підлягає
визнанню недійсним на підставі ст.ст.
203, 215 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та це
встановлено судом, ухвалою
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 01.10.2012 року задоволено
заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову
та накладено арешт на майно
відповідача, а саме: 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України
ухвала про забезпечення позову
виконується негайно в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Відповідно до п.2.5 Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 09 червня 1999 року №31/5 «Про внесення
змін і доповнень до нормативно -
правових актів Міністерства та про
затвердження Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна», відомості про
накладені (зняті) заборони та арешти на
об'єкти нерухомого майна вносяться
Реєстратором до Реєстру заборон у день
їх надходження.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент укладення договору дарування
01.10.2012 року належної позивачу 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1, - під забороною вона
не перебувала, що підтверджується
витягом з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
№782488 від 28.01.2013 року, що перевірено
нотаріусом при посвідченні договору
дарування квартири. /а.с.57-61/.

Таким чином, ухвала Дніпровського
районного суду м. Херсона від 01.10.2012
року про накладення арешту на майно не
звернута до виконання у передбаченому
законом порядку.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представником позивача не
заперечувався той факт, що ухвала суду
про забезпечення позову до ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Херсоні не
направлялася до виконання. Дана
обставина також підтверджується
листом ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Херсоні від 21.02.2014 року, з якого
вбачається, що під час перевірки
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень виконавчий документ щодо
забезпечення позову по виконанню
ухвали №2110/6922/12 від 01.10.2012 року виданої
Дніпровським районним судом м. Херсона
- не надходив /а.с.24 зворот/.

Натомість, з позовної заяви, а також з
рішення суду першої інстанції не
вбачається, вимоги якого закону,
додержання яких є необхідним для
дійсності правочину, сторонами
правочину не дотримано.

Визнання недійсною угоди можливо лише
на підставах, визначених ЦК України,
яких з матеріалів справи не вбачається.

Крім того, вирішуючи спір по суті,
колегія суддів виходить з того, що
позивач не був стороною правочину, який
суд визнав недійсними та не мав права
на майно ОСОБА_5, яке не знаходилося під
обтяженням. На момент укладення
договору дарування квартири АДРЕСА_1
вона перебувала у власності
відповідача - ОСОБА_5

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29.01.2013 року про стягнення
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошових
коштів ухвалено при заочному розгляді,
за відсутності ОСОБА_5, тоді як
оспорюваний правочин укладено 28.01.2013
року. Предметом спору являються
грошові зобов'язання ОСОБА_5 перед
ОСОБА_6, які не можуть бути задоволені у
спосіб, обраний ОСОБА_6 про визнання
правочину недійсним.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що обставини справи,
встановлені судом повно, але допущено
помилку в застосуванні норм
матеріального права, оскаржуване
судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_6

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 03 червня 2014 року
скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу: ОСОБА_10,
про визнання договору дарування
недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справа протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: