Справа № 357/9937/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції,
ОСОБА_2, 3-я особа: ФОП ОСОБА_3, про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на майно та звільнення його
з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що 08.07.2014 року
близько 19 00 год. його було зупинено на
а.д. Київ-Одеса інспектором взводу ДПС
та складено акт огляду та тимчасового
затримання транспортного засобу
Мерседес-310д, д.н.з. НОМЕР_1, який
належить йому на підставі усно
укладеного договору купівлі-продажу,
який було укладено з власником
транспортного засобу ОСОБА_2, 24.07.2012
року ОСОБА_2 оформив на його ім'я
нотаріально посвідчену довіреність на
право управління та розпорядження цим
автомобілем. Після затримання
автомобіля він дізнався, що постановою
відділу ДВС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
було накладено арешт на майно боржника
та оголошено заборону на його
відчуження на підставі виконавчого
документу про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 заборгованості. Цю
постанову позивач вважає незаконною,
оскільки при укладенні договору
купівлі-продажу він передав ОСОБА_2
кошти в оплату за придбаний автомобіль
в сумі 13 000 грн., з 09.03.2012 року автомобіль
був в його користуванні. Позивач просив
суд визнати дійсним усний договір
купівлі-продажу автомобіля
Мерседес-310д, д.н.з. НОМЕР_1 від 24.07.2012
року, визнати за ним право власності на
вказаний транспортний засіб, звільнити
автомобіль з-під арешту у відділі ДВС
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції.

В судовому засіданні позивач уточнив
свої вимоги та просив суд визнати
дійсним письмовий договір
купівлі-продажу автомобіля
Мерседес-310д, д.н.з. НОМЕР_1 від 09.03.2012
року, укладений між ним та ОСОБА_2;
визнати за ним право власності на
вказаний транспортний засіб, звільнити
автомобіль з-під арешту у відділі ДВС
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав,
пояснив, що він дійсно продав позивачу
автомобіль Мерседес - 310д, д.н.з. НОМЕР_1
за 13 000 грн., з обліку в органах ДАІ
автомобіль він не знімав, оскільки на
той час у нього не було для цього
коштів.

Але ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 вересня 2014 року,
яку занесено до журналу судового
засідання, на підставі ст.174 ЦПК
України відмовлено у прийнятті
визнання відповідачем позову, оскільки
визнання ним позову може порушити
права, свободи чи інтереси відповідача
- міського відділу ДВС та 3-ї особи
ОСОБА_3, на користь якого міським
відділом ДВС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
проводиться стягнення коштів із ОСОБА_2

Представник міського відділу ДВС
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції в судове засідання
не з'явився, але до суду надано письмові
заперечення на позов з клопотанням
щодо розгляду справи без участі
представника міського відділу ДВС, в
цих запереченнях відповідач просить
суд в задоволенні позову відмовити.

3-я особа ФОП ОСОБА_3 до суду також не
з'явився, про час розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, оглянувши матеріали
справи, суд дійшов висновку про відмову
в задоволенні позову з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що 13 березня 2012
року ОСОБА_2 видав довіреність на ім'я
ОСОБА_1, якою уповноважив останнього
представляти його інтереси у
відповідних установах, на
підприємствах, в організаціях,
незалежно від їх
організаційно-правової форми та
підпорядкованості, з питань володіння,
користування і розпорядження з правом
продажу належного йому автомобіля
марки Mercedes -Benz, модель -310D, випуску 1989
року, тип ТЗ-пасажирський -В, який
зареєстрований в Білоцерківському РЕВ
при УДАІ ГУ МВС України в Київській
області 09 лютого 2008 року за
реєстраційним номером НОМЕР_1, строк
дії довіреності - до 13 березня 2022 року.

Вказана довіреність була посвідчена
приватним нотаріусом Білоцерківського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4 та
зареєстрована в реєстрі за № 957, що
стверджується копією довіреності
/а.с.5/.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2
09.03.2012 року укладено також письмовий
договір купівлі-продажу транспортного
засобу /автомобіля / № 1, на підставі
якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав
за 13 000 грн. автомобіль марки Mercedes -Benz,
модель -310D, випуску 1989 року, д.н.з.
НОМЕР_1, що слідує з копії цього
договору /а.с.7-9/.

В п. 3.1 договору купівлі-продажу
передбачено, що строк його дії - з дня
укладення і до 13.03.2020 року.

Відповідно до копії свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2, виданого Білоцерківським РЕВ
при УДАІ ГУ МВС України в Київській
області 09 лютого 2008 року
/а.с.42/, вказаний автомобіль
зареєстрований на ім'я ОСОБА_2

В судовому засіданні також
встановлено, що 23 липня 2013 року
державним виконавцем міського відділу
ДВС Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
щодо примусового виконання наказу
господарського суду Київської області
від 25.06.2013 року по справі № 911/1346/13 про
стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП
ОСОБА_3 70 702 грн.11 коп. боргу за
поставлений товар, 5 332 грн.12 коп. пені
та 1 639 грн.70 коп. судового збору, всього
77 673 грн.93 коп., що стверджується копіями
наказу господарського суду та
постанови про відкриття виконавчого
провадження /а.с.36-37/.

В процесі здійснення виконавчих дій
при перевірці бази даних
Білоцерківського МРЕВ ДАІ державним
виконавцем було виявлено, що за
боржником ОСОБА_2 зареєстровано
автомобіль Mercedes -Benz, модель -310D, д.н.з.
НОМЕР_1, про що складено державним
виконавцем акт від 12.02.2014 року, а 14.02.2014
року державним виконавцем винесено
постанову про розшук майна боржника,
згідно якої оголошено розшук вказаного
вище транспортного засобу, що слідує з
копій акта державного виконавця та
постанови /а.с.40/.

Як вбачається з копії витягу про
реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна /а.с.4/, 23.07.2013
року зареєстровано обтяження - арешт
рухомого майна боржника ОСОБА_2 та
заборона його відчуження на підставі
постанови державного виконавця
міського відділу ДВС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції від
23.07.2013 року про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
№ 39066308.

З матеріалів справи також вбачається,
що 08.07.2014 року інспектором взводу ДПС
складено акт огляду та тимчасового
затримання транспортного засобу
Мерседес -310D, д.н.з. НОМЕР_1, а 10.07.2014 року
державним виконавцем міського відділу
ДВС Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
про зняття з розшуку вказаного вище
транспортного засобу та складено акт
опису й арешту майна, згідно якого
описано й накладено арешт на даний
транспортний засіб, який було передано
на відповідальне зберігання ОСОБА_1, що
стверджується копіями зазначених
документів /а.с.6, 25-27/.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

За ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
/продавець/ передає або зобов'язується
передати майно /товар/ у власність
другій стороні /покупцеві/, а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно /товар/ і сплатити за нього певну
грошову суму.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.334 ЦК України, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Крім того, згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК
України, у письмовій формі належить
вчиняти, зокрема, правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу. У тексті договору
повинні бути вказані його сторони,
предмет і зміст угоди, інші істотні
умови договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що між ним та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено саме
письмовий договір купівлі-продажу
транспортного засобу, який він просив
визнати дійсним.

Але в Україні існує спеціальний
порядок купівлі-продажу транспортних
засобів, який регламентується Законом
України «Про дорожній рух» та
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388, якою
затверджений «Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів».

Зокрема, ст. 34 Закону України «Про
дорожній рух» передбачено обов'язкову
реєстрацію транспортного засобу при
укладанні угоди щодо його придбання.

Згідно п.п.2,7,8 вказаного вище Порядку
передбачено прядок набуття права
власності на транспортний засіб з
обов'язковою реєстрацією власником
придбаного транспортного засобу на
підставі документів, що підтверджують
право власності.

Як передбачено цим Порядком, юридичні
та фізичні особи або їх представники
зобов'язані зареєструвати транспортні
засоби протягом 10 діб після придбання
або митного оформлення , чи тимчасового
ввезення на територію України, або
виникнення обставин, що є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника і документів, що посвідчують
його особу, відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів та правомірність придбання
транспортного засобу.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів є -довідка-рахунок, договори та
угоди, укладені на товарних біржах,
інші засвідчені в установленому
порядку документи, що встановлюють
право власності на транспортні засоби,
копія рішення суду, довідка органу
соціального захисту населення або
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування, акт
приймання-передачі транспортних
засобів, вантажна митна декларація або
видане митним органом посвідчення про
реєстрацію транспортних засобів,
договір фінансового лізингу.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу /технічний
паспорт/ з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням такий транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Отже, відповідно до вимог ст. 210 ЦК
України та п. 2 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів
договір купівлі-продажу автомобіля
підлягає державній реєстрації в
органах ДАІ і є вчиненим з моменту
такої реєстрації, а фактичне виконання
умов договору не є підтвердженням
переходу права власності на
автомобіль.

Як встановлено судом, договір
купівлі-продажу автомобіля, укладений
між позивачем та відповідачем ОСОБА_2,
не було зареєстровано в органах ДАІ,
автомобіль марки Mercedes -Benz, модель -310D,
д.н.з. НОМЕР_1 не було знято з реєстрації
в підрозділі ДАІ і до цього часу він
зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, а тому у
суду відсутні підстави вважати, що
транспортний засіб був відчужений
ОСОБА_2 та правомірно набутий ОСОБА_1

Виконання умов договору обома
сторонами, на що посилається позивач,
не є також підставою вважати, що
позивач набув право власності на
транспортний засіб в установленому
порядку.

Крім письмового договору
купівлі-продажу, позивачем надано
оформлену на його ім'я ОСОБА_2
довіреність з питань володіння,
користування і розпорядження з правом
продажу автомобілем марки Mercedes -Benz,
модель -310D, д.н.з. НОМЕР_1, строк дії якої
до 13 березня 2022 року, на що було вказано
вище в рішенні.

На підставі довіреності, як зазначено у
ч.1 ст.244 ЦК України, здійснюється
представництво.

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі (ч.1, ч.3 ст.244 ЦК України).

Згідно ст.ст.238,244 ЦК довіреність не є
правовим оформленням переходу права
власності на автомобіль.

При оформленні довіреності перехід
права власності не відбувається,
оскільки повірений отримує лише
тимчасове право на здійснення від
імені й на користь іншої сторони
/власника майна/ тих дій, які
передбачені довіреністю. Такою дією
може бути і продаж майна.

За приписами ст.249 ЦК України особа, яка
видала довіреність, може в будь-який
час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
внаслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляє.

Отже, суд вважає, що за довіреністю
право власності від однієї особи до
іншої не переходить, а її видача на
право володіння, користування і
розпорядження транспортним засобом не
є договором, на підставі якого
переходить право власності на
транспортний засіб, а договір
купівлі-продажу транспортного засобу,
на який посилався позивач, не є
засвідченим в установленому законом
порядку документом, що встановлює
право власності на автомобіль.

Посилання позивача на норми ст.ст.218-220
ЦК України суд також вважає
необґрунтованим.

Так, ст.218 ЦК України встановлені
правові наслідки недодержання вимоги
щодо письмової форми правочину, тоді як
позивач посилався на те, що договір
купівлі-продажу транспортного засобу
між ним та ОСОБА_2 було укладено у
письмовій формі, він просив суд визнати
дійсним саме письмовий договір
купівлі-продажу автомобіля.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Чинне законодавство не вимагає
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
автомобіля, а тому позивач помилково
вважає за можливе застосувати до
спірних правовідносин положення
частини другої статті 220 ЦК України та
визнати дійсним укладений між
сторонами договір купівлі-продажу
автомобіля.

Таким чином, проаналізувавши все
вищенаведене суд вважає, що в
задоволенні позову про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
автомобіля та про визнання за
позивачем права власності на
автомобіль належить відмовити,
оскільки відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК
України позивач не довів обставини
правомірності придбання ним
автомобіля марки Mercedes -Benz, модель -310D,
д.н.з. НОМЕР_1.

Що стосується посилання позивача на
те, що він придбав автомобіль до
накладення арешту на нього, то вони є
необґрунтованими, оскільки позивач не
набув права власності на автомобіль у
встановленому законом порядку.

Суд вважає, що позивачу належить
відмовити і в частині позову про
звільнення з-під арешту у міському
відділі ДВС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
вказаного вище автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Отже, умовою задоволення вимог
позивача має бути встановлення факту
належності позивачу права на спірне
майно та безпідставність включення
його до опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Оскільки позивач не довів в суді факт
належності йому на праві власності
спірного автомобіля, на що вказано
вище, то його вимоги задоволенню не
підлягають, власником даного
автомобіля згідно приписів норм
діючого законодавства та досліджених в
суді доказів вважається ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 208, 218,220, 237, 238, 244, 249, 328,
334, 655 ЦК України, ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», Порядком
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою КМ України від 07.09.1998 року №
1388 /зі змінами/, ст.ст.10,60,88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко