Справа № 640/5621/14-ц
29 вересня 2014 року
Київський районний суд м. Харкова у
головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договорів оренди недійсними та
У квітні 2014 р. позивач звернувся до
суду із позовом, в якому просив:
- визнати недійсним договір оренди від
11 листопада 2013 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 передала у тимчасове
користування ОСОБА_3 1/2 частину
-виселити ОСОБА_3 із спірної квартири;
- визнати недійсним договір найму
(оренди) квартири від 31 березня 2014 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
передала в строкове платне
користування ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.
-виселити ОСОБА_4 із спірної квартири;.
-визнати дії ОСОБА_2 з приводу вселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших сторонніх осіб
у квартиру АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1
В ході розгляду справи 01.09.2014 р. позивач
уточнив свої позовні вимоги стосовно
визнання дій ОСОБА_2 протиправними та
просив визнати її дії по вселенню
ОСОБА_3 таОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 без
згоди ОСОБА_1 протиправними.
В судове засідання позивач подав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
уточнені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, проти заочного
розгляду справи не заперечував.
Відповідачаі в судове засідання
повторно не з"явились, про час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином, причин неявки не
повідомили, заяв про розгляд справи за
їх відсутності до суду не надходило.
Суд вважає можливим провести
заочний розгляд справи на підставі
наявних у справі доказів, враховуючи,
що позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.
Суд, перевіривши матеріали справи,
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 20
червня 1996 року на Харківській товарній
біржі «СЛОБОДА» було укладено договори
купівлі-продажу № Н25-5985 та № Н25-5986,
відповідно до умов якого, ОСОБА_1 став
власником квартири АДРЕСА_1.
Оскільки на момент придбання квартири
він знаходився у шлюбі з ОСОБА_8, то ця
квартира була спільною сумісною
власністю подружжя .
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла.
Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 03 жовтня 2012
року було визнано право власності
ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті її матері ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

11 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено договір оренди
відповідно до умов якого, ОСОБА_2
передала у тимчасове користування
ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Крім того, 31.03.2014 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 було укладено договір найму
(оренди) квартири відповідно до умов
якого Ярмак передає в строкове платне
користування квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою визнання недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України серед
вимог, дотримання яких є необхідними
для дійсності правочину зазначено,
зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності. Частка кожного із
співзасновників у цій квартирі складає
по 1/2.

Відповідно до ст. 368 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Між позивачем та ОСОБА_2 не досягнуто
згоди щодо порядку користування
майном, що належить їм на праві
спільної часткової власності. Також не
існує рішення суду, яке набрало
законної сили, у якому визначено
порядок користування житловою
квартирою. Не існує і рішення суду щодо
виділення частки квартири в натурі.

ОСОБА_1 не надавав своєї згоди на
укладення договорів оренди ні з ОСОБА_9
ні з ОСОБА_4

Таким чином, договір оренди від 11
листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, а також договір оренди від 31
березня 2014 року, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_4, за якими ОСОБА_2 передала у
тимчасове користування ОСОБА_3 ?
частину квартири АДРЕСА_1 суд визнає
недійсними.

В період проживання у спірній квартирі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач неодноразово
звертався до органів міліції та
прокуратури щодо неможливості
сумісного проживання в квартирі з
даними особами через їх поведінку.

Згідно ст. 169 ЖК України у разі
припинення договору найму жилого
приміщення в квартирі, що належить
громадянинові на праві приватної
власності, наймач зобов»язаний
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Враховуючи, що договори оренди ОСОБА_2
укладала без згоди ОСОБА_1, особи, з
якими було укладено договори роблять
неможливим проживання позивача з ними
в одній квартири, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
виселення даних осіб зі спірної
квартири.

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до ст. 88ч.3 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218, 224-226 ЦПК
України, ст.ст.203, 215, 356, 368 ЦК України, ст..
168, 169 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди від 11
листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 передала у тимчасове
користування ОСОБА_3 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір найму
(оренди) квартири від 31 березня 2014 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
передала в строкове платне
користування ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

Визнати дії ОСОБА_2 з приводу вселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 без
згоди ОСОБА_1 протиправними.

Стягнути з ОСОБА_2, /ІПН НОМЕР_1/, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 по 81, 20 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до апеляційного
суду Харківської області через
Київський районний суд м. Харкова
апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -