РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

з участю секретаря
Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача, просить ухвалити рішення,
яким стягнути з СПД ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 169 375,50
грн., які були передані відповідачу як
попередня оплата за товар.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що нею на підставі
рахунків № 14/04/08-1 від 14.04.2008р. було
сплачено відповідачу грошові кошти в
якості попередньої оплати за товар в
розмірі 169 375,50 грн. Зазначені кошти
відповідач отримала, однак обов'язку
щодо передачі товару не виконала. На її
думку, правовідносини, які склались між
сторонам характеризують цивільні
відносини, які виникають з договору
купівлі-продажу, і в такому випадку, у
разі, якщо продавець не виконає
обов'язку щодо передачі товару, він
зобов'язаний повернути грошові кошти,
отримані в якості попередньої оплати.
07.06.2013р. їй було надіслано письмову
вимогу про повернення зазначених
коштів в семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, однак така вимога
була проігнорована. Враховуючи те, що
на даний час у відповідача перед
позивачем існує заборгованість в сумі
169 375,50 грн., ці кошти просить стягнути з
неї в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник
позивача згідно угоди про надання
правової допомоги від 03.06.2013р. - адвокат
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, дав
пояснення, аналогічні вищенаведеним та
крім цього зазначив про неможливість
застосування до даних правовідносин
наслідків спливу строків позовної
давності, оскільки термін виконання
зобов'язання встановлений не був, і
відповідно, строки повинні
обраховуватись з моменту пред'явлення
вимоги, що мало місце 03.06.2013р. Після
скасування заочного рішення у даній
справі від 28.01.2014р., яким позов було
задоволено повністю, відповідач не
представила доказів виконання взятих
нас себе зобов'язань. Акт про знищення
накладних не може вважатись належним
доказом, він не підтверджує факту
виконання зобов'язання, і враховуючи
те, що термін поставки товару між
сторонами не визначався, відповідач не
мала права їх знищувати. Інших доказів
виконання взятих на себе зобов'язань
відповідач не представила, і тому
вважає позовні вимоги доведеними, які
просить задовольнити в повному обсязі
без застосування наслідків спливу
строків позовної давності.

Представник відповідача згідно
належної довіреності від 21.02.2014р.
ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову
заперечила. Перш за все з тих підстав,
що взяті на себе зобов'язання
відповідач виконала в повному обсязі.
Докази такого виконання, а саме
видаткові накладні знищені за
закінченням терміну зберігання, однак
і позов подано до суду по спливу більш
як п'яти років з моменту поставки
товару. Загальний строк позовної
давності становить три роки, і оскільки
позов подано по спливу такого строку,
просить застосувати наслідки спливу
такого строку та відмовити в його
задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши в сукупності зібрані в ній
докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
14.04.2008р. позивачем на рахунок СПД ФО
ОСОБА_4 проведено оплату за товар
згідно рахунку № 14/04/08-1 від 14.04.2008р. та
відповідно до товарних чеків (а.с.6),
перераховано на рахунок відповідача
грошові кошти в загальній сумі 169 375,50
грн.

Виходячи зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматись від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Однією з підстав, яка передбачена цією
правовою нормою і на підставі якої
виникає зобов'язання є договір та інші
правочини.

Як вірно вказує представник позивача,
правовідносини, які склались між
сторонами характеризують цивільні
відносини, які виникають з договорів
купівлі-продажу, однак в даному
випадку, ці правовідносини, окрім того,
що регулюються загальними нормами про
купівлю-продаж, які визначено ЦК
України, регулюється також Параграфом 2
Глави 54 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги
П'ятої ЦК України, який визначає
правовий зміст договору роздрібної
купівлі-продажу.

Так, згідно вимог ч. 1 ст. 698 ЦК України,
за договором роздрібної
купівлі-продажу продавець, який
здійснює підприємницьку діяльність з
продажу товару, зобов'язується
передати покупцеві товар, що звичайно
призначається для особистого,
домашнього або іншого використання, не
пов'язаного з підприємницькою
діяльністю, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його.
Відповідно до вимог ч. 3 цієї статті, до
відносин за договором роздрібної
купівлі-продажу з участю покупця -
фізичної особи, не врегульованих цим
Кодексом, застосовується
законодавство про захист прав
споживачів.

Як встановлено у п. 7 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
договором є усний чи письмовий
правочин між споживачем і продавцем
(виконавцем) про якість, терміни, ціну
та інші умови, за яких реалізується
продукція. Підтвердження вчинення
усного правочину оформляється
квитанцією, товарним чи касовим чеком,
квитком, талоном або іншими
документами (далі - розрахунковий
документ).

Виходячи з того, що продавцем товару,
згідно товарних чеків, виступала
відповідач як фізична
особа-підприємець, а покупцем - позивач
як фізична особа, слід вважати
встановленим, що саме усний договір
роздрібної купівлі-продажу укладено
між сторонами, і враховуючи те, що
обов'язкової письмової форми для
укладення такого договору
законодавець не встановлює, факт його
укладення підтверджується згаданими
вище товарними чеками.

Як вже згадувалось вище, загальні
положення про купівлю-продаж, які
безперечно також поширюються на дані
правовідносини, врегульовано
Параграфом 1 Глави 54 Підрозділу 1
Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України.

Обов'язок продавця передати товар
покупцеві визначено ч. 1 ст. 662 ЦК
України. Такому обов'язку, виходячи з
вимог ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст. 698, ч. 1 ст. 706 ЦК
України, кореспондується обов'язок
покупця оплатити товар, в виходячи з
вимог ч. 1 ст. 693 ЦК України - обов'язок
провести оплату повністю або частково
до його передання, тобто провести
попередню оплату у встановлені
договором або законом строки.

З огляду на те, що товарні чеки, на які
покликається позивач (а.с.6), виходячи з
вимог п. 7 ч. 1 згаданого вище Закону, за
своєю правовою природою підтверджують
факт укладення усного договору
роздрібної купівлі-продажу, слід
вважати встановленим, що тим самим,
вони підтверджують факт виконання
обов'язку покупця щодо проведення
попередньої оплати за товар, оскільки
за логікою законодавця, моментом
укладення усного договору є момент
здійснення оплати.

Згідно вимог ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
покликається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів - ст.
57 ЦПК України.

За загальними положеннями ЦПК України,
суд зобов'язаний під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Вказуючи, що відповідач не виконала
умови договору та не здійснила
поставки товару, позивач всупереч
наведеним вище вимогам закону, не те що
належними - жодними доказами не
підтвердила своєї позиції. В
матеріалах справи відсутні письмові чи
будь-які інші підтвердження мотивів
позову.

Звернувшись до суду по спливу більш як
п'яти років з моменту перерахування
коштів відповідачу, позивач не
підтвердила факту, що товар
доставлений не був, і за таких обставин,
немає підстав задовольняти даний
позов, оскільки припущення не можуть
лягти в основу судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10,60,169,209,212-215,218, ЦПК України, ст.ст. 3,
11, 15, 16, 257, 261, 267, 509, 526, 538, 610, 627, 629, 655, 662, 691,
693, 698, 706 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4 про
стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.