Провадження № 22ц/790/5680/14
Головуючий 1-ої інст.: Калмикова Л.К.
Справа № 2010/2-440/11
Доповідач: Шевченко Н.Ф.
Категорія: відшкодування моральної
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Державної казначейської служби
України, Генеральної Прокуратури
України на рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
14 липня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в
особі Державного казначейства України,
третя особа - Генеральна прокуратура
України про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконними діями
органів прокуратури і суду,
керівництвом слідчого відділу
Харківського міського Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, працівниками
внутрішньої безпеки головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України Харківської області,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Держави Україна в
особі Державного казначейства України
про відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
прокуратури і суду, керівництвом СВ
Харківського міського Управління МВС
України в Харківській області,
працівниками внутрішньої безпеки ГУ
МВС Харківської області.

Посилався на те, що він проходив службу
на посаді заступника начальника
слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ
УМВС України в Харківській області,
однак з квітня 2000 року проти нього з
боку працівників внутрішньої безпеки
УМВС України в Харківській області
почали вчинятись протиправні дії, які
полягали у вимаганні грошей та
безпідставних звинуваченнях.

На його скарги до керівництва РВ, де він
працював на той час, не було здійснено
жодного реагування, натомість йому
почали чинити різноманітні перепони у
роботі, вимагаючи звільнитись, що він і
вимушений був зробити наприкінці 2000
року.

Згодом працівниками прокуратури було
порушено проти нього кримінальні
справи, піддано безпідставному
кримінальному та судовому
переслідуванню. Про вчинення вказаних
дій проти нього було відомо членам
сім'ї позивача, колегам по роботі та
сусідам, що погіршило його стосунки із
оточуючими, унеможливило його
проживання у своїй квартирі,
спричинивши моральну шкоду та
дискомфорт. До того ж Банки
відмовлялись видавати йому та його
сім'ї кредит, що також негативно
позначилось на його моральному та
фізичному здоров'ї.

Скарги ОСОБА_1 на вказані протиправні
дії до СВ ХМУ УМВС України в
Харківській області, Генеральної
прокуратури України, Президента
України не мали жодного ефекту.

В цілому моральна шкода, спричинена
незаконними діями органів досудового
слідства, прокуратури і суду, оцінена
ОСОБА_1 у 24 157 468 грн.

Представник відповідача - Державного
казначейства України проти позову
заперечувала посилаючись на те, що
моральна шкода, завдана громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури, суду,
може бути відшкодована виключно з
державного бюджету, а не з державного
органу - казначейської служби, про що
прохає позивач.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 14 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з державного бюджету через
Управління з обслуговування
кошторисів бюджетних установ
Державного казначейства України з
єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_1. 500 000 гривень в рахунок
відшкодування завданої незаконними
діями досудового слідства, прокуратури
моральної шкоди

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України просить
скасувати рішення суду першої
інстанції року, постановити нове, яким
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Генеральної
Прокуратури України поставлене
питання про зміну рішення суду першої
інстанції, зменшивши суму
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційних
скарг апелянти посилалися на
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, порушення ним норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, що були заявлені у суді
першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється виключно на засадах
змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі,
розпоряджаються своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж
Кодексу доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів, зокрема можуть бути
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди, а також
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Загальні підстави відповідальності
за завдану моральну шкоду передбачені
ст.ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1176 ЦК шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" відповідно до
положень цього закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного
Закону передбачено, що право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим законом,
виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

У наведених у ст. 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст.
3 зазначеного Закону).

Крім того, право на відшкодування шкоди
в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, норми
якої згідно із ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" є джерелом національного права.

Судом установлено, що відповідно до
постанов помічника прокурора
Ленінського району м.Харкова від 10.11.200
року, 05 січня 2001 року, від 10 січня 2001
року, 25 квітня 2001 року відносно ОСОБА_1
було порушено кримінальні справи за ст.
ст.165 ч.2, 172 ч.2 КК України. Відповідно до
вказаних постанов ОСОБА_1 був
притягнутий в якості обвинуваченого
(а.с.16-21 т.1).

Кримінальна справа відносно ОСОБА_1
неодноразово розглядалась судами і
остаточно ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 12 червня 2009
року вирок Жовтневого районного суду
м.Харкова від 05 жовтня 2007 року
скасований, кримінальна справа
відносно ОСОБА_1 провадження була
закрита у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину (а.с.51-52 т.1).

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у кримінальних справах Верховного Суду
України від 23 березня 2010 року
касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судами першої
та апеляційної інстанцій, залишено без
задоволення, а ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 12 червня
2009 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін
(а.с.53-55).

Протягом всього часу відносно ОСОБА_1
був обраний запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд.

Установивши, що кримінальну справу,
порушену відносно ОСОБА_1 було закрито
у зв'язку з відсутністю в його діях
складу злочину, що внаслідок слідчих
дій при розслідуванні кримінальної
справи йому завдано моральну шкоду, яка
полягає в значному погіршенні стану
його здоров'я, про що свідчать записи в
медичній картці із поліклініки УМВС
України в Харківській області, де він
щорічно проходив медичні комісії та
висновок експерта N 4115Ая/12 від 08.09.2012
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для відшкодування
ОСОБА_1 моральної шкоди (а.с.253-258 т.2).

Визначаючи розмір маральної шкоди,
спричиненої ОСОБА_1 внаслідок
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності суд
обґрунтовано керувався вимогами
статті 13 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», якою встановлено,
що розмір моральної шкоди визначається
з урахуванням обставин справи в
межах, встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування
під слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував під
слідством та судом з листопада 200 року
по 12 червня 2009 року суд з урахуванням
вищевказаної норми Закону правильно
визначив суму спричиненої ОСОБА_1
моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.
Підстав для її зменшення колегія
суддів не вбачає.

Разом з тим, резолютивна частина
судового рішення суду першої
інстанції підлягає зміні та викладенні
в редакції відповідно вимог
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Керуючись ст..ст.303, 304, 307, 309, 316, 317,
319, 324 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України,
Генеральної Прокуратури України
задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 14 липня 2014 року
змінити, виклавши його резолютивну
частину в наступній редакції.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 500 000 грн. (п'ятсот тисяч) на
відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: