Справа №490/5962/14-ц 23.09.2014 23.09.2014 23.09.2014
Провадження №22-ц/784/2670/14
провадження № 22ц/784/2670/2014
Головуючий у першій інстанції: Чулуп
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

іменем України

23 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Кудрі
В.М.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 липня 2014 року

за позовом

ОСОБА_4 до Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Центральний ВДВС ММУЮ),
приватного підприємства «Нива-В.Ш.»
(далі - ПП «Нива-В.Ш.»), про визнання
прилюдних торгів такими, що відбулися
та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до Центрального ВДВС ММУЮ, ПП
«Нива-В.Ш.» про визнання прилюдних
торгів такими, що відбулися та визнання
права власності.

Позивачка зазначала, що її визнано
переможцем прилюдних торгів, які
відбулися 13 лютого 2014 року з продажу 1/4
частки домоволодіння АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_5 Зазначене майно було
продано за 48670 грн.

Вказані торги проводились ПП
«Нива-В.Ш.» в порядку виконання
зведеного виконавчого провадження №
33040965 з примусового виконання
виконавчого листа, виданого 11 червня 2012
року Центральним районним судом про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
28345 грн. боргу.

За результатами торгів складено
протокол, який було підписано
ліцитатором, нею, як переможцем торгів
і затверджено директором ПП «Нива-В.Ш.».

Крім того, вона внесла належну до
сплати суму, повністю розрахувавшись
за придбане майно.

Однак, начальник ВДВС ММУЮ відмовив у
видачі відповідного акту, повідомивши
про те, що у спірному домоволодінні
зареєстрована неповнолітня дитина.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила суд визнати зазначені прилюдні
торги такими, що відбулися та визнати
за нею право власності на спірну частку
будинку.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 липня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на незаконність рішення
суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення суду в частині вимог
про визнання прилюдних торгів такими,
що відбулися скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що на виконанні в Центральному ВДВС
ММУЮ знаходиться зведене виконавче
провадження № 33040965 з примусового
виконання виконавчого листа, виданого
11 червня 2012 року Центральним районним
судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 28345 грн. боргу.

В ході примусового виконання вказаного
виконавчого листа державним
виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ 14
червня 2013 року було накладено арешт на
1/4 частки домоволодіння АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_5

В подальшому зазначена квартира була
передана державним виконавцем на
реалізацію до ПП «Нива-В.Ш.» за
початковою ціною 48661 грн. 50 коп.

На 13 лютого 2014 року було призначено
проведення прилюдних торгів. Позивачка
подала заявку на участь у торгах,
сплатила гарантійний внесок в розмірі
7055 грн. 92 коп. (а.с. 11) та отримала
вхідний квиток. Торги відбулись у
призначений день за присутності двох
учасників, в тому числі ОСОБА_4 Остання
стала переможцем цих торгів та
придбала майно за 48670 грн.

Під час проведення торгів складено
протокол, який того ж дня було
підписано ліцитатором, ОСОБА_4, як
переможцем торгів, а також затверджено
директором спеціалізованої
організації - ПП «Нива-В.Ш.».

Крім того, після завершення торгів,
позивачка повністю розрахувалась за
придбане майно, сплативши на рахунок
Центрального ВДВС різницю між
продажною ціною придбаного нею лота та
гарантійним внеском, яка складала 41612
грн. 85 коп. (а.с. 11).

Такі дії спеціалізованої організації
та переможця прилюдних торгів
відповідають вимогам п. 4, 5 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі -
Тимчасове положення).

Згідно п. 7.1 Тимчасового положення
прилюдні торги вважаються такими, що не
відбулися, у разі: відсутності
учасників прилюдних торгів; відмови
всіх учасників, що надали цінові
пропозиції й поетапно були визначені
переможцями, від підписання протоколу
прилюдних торгів або сплати належної
грошової суми; ненадходження від
жодного з учасників цінової
пропозиції.

Жоден з відповідачів по справі не
вказували на наявність обставин,
зазначених в п. 7.1, як на підставу для
визнання торгів такими, що не
відбулися.

Більш того, представник Центрального
ВДВС погодився з тим, що торги
проведено відповідно до Тимчасового
положення.

Отже жоден з відповідачів не оспорюють
правильність проведення прилюдних
торгів.

Разом з тим, як вбачається з листа
начальника Центрального ВДВС,
позивачці відмовлено у видачі акту про
проведення прилюдних торгів, який мав
скласти державний виконавець
відповідно до п. 6 Тимчасового
положення.

Отже позивачка фактично не
погоджується з відмовою начальника
Центрального ВДВС видати відповідний
акт.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з правової позиції,
висловленої Верховним Судом України в
постанові від 12 червня 2013 року (справі
№ 6-32цс13), законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечать цим положенням,
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту і у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК
України, але який є ефективним засобом
захисту, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що по даній справі ефективним
способом захисту, є оскарження
відповідних дій державного виконавця.

Обраний же позивачкою спосіб захисту -
визнання прилюдних торгів такими, що
відбулися, за відсутності оспорювання
такого відповідачами по справі, не
відповідає змісту порушеного права
позивачки, характеру його порушення та
наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За таких обставин, основний висновок
суду першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову, є
правильним.

Доводи апелянта про те, що визнання
прилюдних торгів такими, що відбулися,
необхідно для подальшого звернення до
суду з вимогою до державного виконавця
вчинити певні дії, не заслуговують на
увагу з наведених вище підстав.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
ним норм цивільного законодавства,
апеляційна скарга не містить. Тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Водночас зазначене не перешкоджає
позивачу звертатись за захистом свого
права у інший спосіб.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25 липня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: