Справа № 133/1680/14-ц Провадження №
22-ц/772/2702/2014Головуючий в суді першої
інстанції Городівський А. А.Категорія 30
Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Чуприни В.О., Чорного В.І.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Державного територіального галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» на рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 04.08.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
територіального галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, -

в с т а н о
в и л а :

В травні 2014 року позивач звернувся в
суд із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що 19.12.2013 року о 20 год. 20 хв.
пасажирським поїздом №56 сполученням
«Хмельницький-Москва» було смертельно
травмовано його батька - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно висновку експерта
№192 від 27.12.2013 року смерть ОСОБА_3
настала від відкритої черепно-мозкової
травми, яка виникла від дії тупого
твердого предмета, можливо за обставин
залізничної травми. В постанові про
закриття кримінального провадження
від 11.02.2014 року вказано, що смерть
ОСОБА_3 настала від травмування
залізничним транспортом і є
ненасильницькою та вини сторонніх осіб
в цьому немає, а сталась внаслідок
власної необережності. Під час
проведення кримінального провадження
не встановлено факт непереборної сили
або умислу його батька на заподіяння
собі будь-якої шкоди, а тим більше
закінчення життя самогубством.
Володільцем джерела підвищеної
небезпеки, а саме тепловоза 2М62У №0256,
яким був смертельно травмований його
батько, є ДТГО «Південно-Західна
залізниця», з якою машиніст та його
помічник, які керували потяг,
перебували в трудових відносинах.
Позивачем зазначено, що у зв'язку із
смертю батька він поніс додаткові
витрати на поховання і згідно
накладної та товарних чеків, розмір
вказаних витрат становить 14880 грн., а
також йому було заподіяно моральної
шкоди, яка полягає у смерті батька,
душевних стражданнях, які впливають на
стан його здоров'я та неможливості
встановити нормальні життєві зв'язки і
з урахуванням того, що відповідач є
потужним суб'єктом господарювання,
розмір моральної шкоди визначив в сумі
120 000 грн., а тому позивач просив
стягнути з ДТГО «Південно-Західна
залізниця» на його користь 14 880 грн.
матеріальної шкоди, 120 000 грн. моральної
шкоди та судові втирати.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 04.08.2014 року
позов задоволено та стягнуто з ДТГО
«Південно-Західна залізниця» на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 14 880 грн., 120 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та 1 349
грн. судового збору, а всього 136 229 грн..

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, представником ДТГО
«Південно-Західна залізниця» подано
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

При цьому вказується на неповноту
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні представник ДТГО
«Південно-Західна залізниця»
апеляційну скаргу підтримала з
посиланням на викладені в ній
обставини.

ОСОБА_2 та його представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
вказавши на її безпідставність та
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
зміні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Приймаючи рішення про задоволення
позову в повному обсязі, районний суд
виходив з того, що в результаті смерті
ОСОБА_3, яка сталася внаслідок
травмування залізничним транспортом,
позивачу було заподіяно матеріальну і
моральну шкоду, відповідальність за
яку несе відповідач, як власник джерела
підвищеної небезпеки, при цьому з
посиланням на наявність власної
необережності ОСОБА_3 та вину
відповідача, розмір моральної шкоди
було визначено в сумі 120 000 грн. та в
повному обсязі задоволено вимоги по
відшкодуванню матеріальної шкоди.

Проте повністю з такими висновками
погодитись не можна, так як вони не
відповідають обставинам справи, суд
неправильно застосував норми
матеріального права.

У зв'язку з цим рішення суду підлягає
зміні з ухваленням нового рішення.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 19.12.2013 року о 20 год. 20 хв.
пасажирським поїздом №56 сполученням
«Хмельницький-Москва» було смертельно
травмовано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки №НЗТ-4/179 від 21.07.2014 року
тепловоз 2М62У №0256, яким був травмований
ОСОБА_3, знаходиться на балансі ДТГО
«Південно-Західна залізниця» і 19.12.2013
року зазначений тепловоз у складі
поїзда №56 сполученням
«Хмельницький-Москва» обслуговувався
локомотивною бригадою у складі
машиніста ОСОБА_4 та помічника
машиніста ОСОБА_5, які перебували у
трудових відносинах з ДТГО
«Південно-Західна залізниця» (а.с. 74).

Протоколом оперативної наради при
начальнику локомотивного депо Гречани
від 21.01.2014 року постановлено, що дії
локомотивної бригади при веденні
поїзда №56 у складі машиніста ОСОБА_4 та
помічника машиніста ОСОБА_5 по
застосуванню екстреного гальмування
на 1029 км, ПК.5 для запобігання наїзду на
людину вважати вірними (а.с. 28).

Згідно висновку експерта №192 від 27.12.2013
року смерть ОСОБА_3 настала від
відкритої черепно-мозкової травми, яка
виникла від дії тупого твердого
предмета, можливо за обставин
залізничної травми.

При судово-токсикологічній експертизі
крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий
спирт у концентрації 2,9 о/оо. Така
концентрація етилового спирту могла
відповідати сильному алкогольному
сп'янінню померлого перед настанням
смерті (а.с.10-11, 59-62).

Постановою про закриття кримінального
провадження від 11.02.2014 року
встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала
від травмування залізничним
транспортом і є ненасильницькою та
вини сторонніх осіб в цьому немає, а
сталася внаслідок власної
необережності, тобто в діях машиніста
ОСОБА_4 та помічника машиніста ОСОБА_5
відсутній склад кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276
КК України, а також зі змісту даної
постанови видно, що за життя ОСОБА_3
наркотичні засоби не приймав, на тяжкі
хвороби не хворів, але іноді вживав
алкогольні напої. Зі слів його сина
ОСОБА_2 в день трагедії батько був на
підпитку та збирався їхати до своїх
батьків в с. Флоренівка. Чому його
батько вийшов по ст. Миколаївка
невідомо, оскільки аби дістатись с.
Флоренівка необхідно виходити по ст.
Кордишівка, яка наступна після ст.
Миколаївка (а.с. 29).

Згідно акта №9 від 23.12.2013 року
службового розслідування нещасного
випадку невиробничого характеру,
причиною нещасного випадку стало
порушення ОСОБА_3 Правил безпеки
громадян на залізничному транспорті,
затверджених наказом міністра
транспорту України №1059 від 22.11.2007 року,
а саме п. 2.5 та 2.6 де вказано, що
пішоходам забороняється ходити по
залізничним коліям та переходити і
перебігати через залізничні колії
перед потягом, що наближається, до
якого залишилось менш як 400 метрів (а.с.
47-49).

Пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на
залізничному транспорті передбачено,
що пішоходам забороняється
знаходитись на об'єктах залізничного
транспорту в стані алкогольного
сп'яніння.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Частинами 1 та 2 ст. 1193 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
потерпілому внаслідок його умислу, не
відшкодовується. Якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого (а
в разі вини особи, яка завдала шкоди, -
також залежно від ступеня її вини)
розмір відшкодування зменшується, якщо
інше не встановлено законом.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
необхідності покладення на
відповідача обов'язку по відшкодуванню
заподіяної позивачу матеріальної і
моральної шкоди, оскільки вони
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин, що виникли і
закон, який їх регулює.

Разом з тим суд першої інстанції,
правильно визначивши правові
взаємовідносини сторін, безпідставно
стягнув з відповідача матеріальну
шкоду в сумі 14880 грн. та моральну шкоду в
розмірі 120 000 грн..

Так, відповідно до вимог ст. 1201 ЦК
України особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.

Статтею 2 Закону України «Про поховання
та похоронну справу» визначено, що
поховання померлого - комплекс заходів
та обрядових дій, які здійснюються з
моменту смерті людини до поміщення
труни з тілом або урни з прахом у могилу
або колумбарну нішу, облаштування та
утримання місця поховання відповідно
до звичаїв та традицій, що не
суперечать законодавству.

На підтвердження вимог по
відшкодуванню матеріальної шкоди
позивачем було надано накладну б/н від
20.12.2013 року на суму 1 340 грн. (а.с. 17) та
товарний чек від 20.12.2013 року на суму 790
грн. (а.с. 24), які безпосередньо
підтверджують понесені витрати на
поховання, загальний розмір яких
становить 2130 грн..

Також, позивачем було надано товарний
чек від 26.01.2014 року, згідно якого було
сплачено 3 000 грн. на обід (а.с. 18) та
накладна №25 від 21.12.2013 року, згідно якої
було сплачено 9 750 грн. за поминальний
обід (а.с. 22), однак згідно положень
вищевказаних норм закону, церемонія
поминання не відноситься до поховання
і відповідно вказані кошти не
підлягають відшкодуванню.

Щодо вимог по відшкодуванню моральної
шкоди, то судова колегія враховує, що
згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

При визначенні розміру моральної
шкоди, судова колегія враховує
положення ч.3 ст. 23 ЦК України, а також
те, що вина відповідача в настанні
смерті ОСОБА_3 відсутня, при цьому
смерть останнього сталася саме
внаслідок його власної необережності,
перебування в стані сильного
алкогольного сп'яніння та порушення
Правил безпеки громадян на
залізничному транспорті, і тому з
урахуванням вимог розумності та
справедливості, судова колегія вважає
за необхідне визначити розмір
заподіяної позивачу моральної шкоди в
сумі 10 000 грн..

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню та стягненню з
відповідача на його користь
матеріальної шкоди в розмірі 2130 грн. та
10 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача мають
бути стягнуті понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати, а саме судовий збір, розмір
якого визначається пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог та
становить 121,30 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и
р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Державного територіального галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» - задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 04.08.2014 року
- змінити.

Стягнути з Державного територіального
галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 2130 грн., 10 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та 121,30
грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В.
Оніщук

Судді:
/підпис/ В.О.
Чуприна

/підпис/ В.І.
Чорний

З оригіналом вірно: