Справа № 361/520/14-ц Головуючий у І
інстанції бІлик Г.О.Провадження №
22-ц/780/5153/14 Доповідач у 2 інстанції
БілоконьКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 21 липня 2014 року за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
ОСОБА_3, приватний нотаріус
Броварського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про визнання договору
позики недійсним,-

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що 06
жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_2, за
нотаріальної посвідченої згоди
дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3, було укладено
нотаріально посвідчений договір
позики.

Згідно з договором позики, ОСОБА_1,
передав у власність, а ОСОБА_2,
прийняв у власність грошові кошти у
розмірі 120 507 грн. 50 коп., що за курсом НБУ
на дату підписання договору, було
еквівалентно сумі 14 750 дол. США, а
відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався
повернути вказану суму грошових коштів
до 15 січня 2014 року.

Проте, останній умови договору
належним чином не виконав, внаслідок
чого, станом на 22 січня 2014 року його
борг перед позивачем складає 71 907 грн. 50
коп.

Оскільки добровільно повернути кошти
відповідачі відмовляються, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Не погоджуючись з первісним позовом
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання
договору позики від 06 жовтня 2012 року
недійсним, стягнення з ОСОБА_1 плати за
автомобіль в сумі 75 800 грн. 00 коп.

Позов обґрунтовував тим, що він не
отримував у позику грошей від ОСОБА_1 і
зазначений договір позики був
укладений між ними фіктивно, з метою
урегулювання його розрахунків за
придбаний ним автомобіль марки BMW,
модель 735, 1998 року випуску, р.н. НОМЕР_1.,
що перебував у користуванні ОСОБА_1 на
підставі довіреності, а тому
зазначений договір має бути визнаний
недійсним, а кожна із сторін має
повернути все те, що вона одержала від
виконання цього правочину.

Ухвалою суду від 21 липня 2014 року
прийнята відмова ОСОБА_2 від позовних
вимог за зустрічним позовом в частині
стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в
сумі 75 800 грн. 00 коп., провадження в цій
частині позовних вимог закрито.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 липня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір позики від 06
жовтня 2012 року, що посвідчений
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
за реєстровим номером 692, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про задоволення його позовних
вимог та відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (
позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у менші кількості, ніж
встановлено договором.

Як видно з копії нотаріально
посвідченого договору позики, 6 жовтня
2012 року ОСОБА_2 отримав у борг від
ОСОБА_1 120507 грн. 50 коп. (а.с.5).

Однак у судовому засіданні сторони
визнали, що насправді ОСОБА_1 не
передавав грошових коштів ОСОБА_2, а
вказаний договір був гарантією того, що
ОСОБА_2 розрахується перед ОСОБА_1 за
придбаний у останнього автомобіль
марки БМВ 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ці пояснення сторін об»єктивно
підтверджуються іншими письмовими
матеріали справи - виданої того ж дня, 6
жовтня 2012 року довіреністю від імені
ОСОБА_1 на ім.»я ОСОБА_2 на право
користування вказаним автомобілем;
розпискою ОСОБА_1 про отримання того ж
дня, 6 жовтня 2012 року про отримання від
ОСОБА_2 124000 грн.; розпискою ОСОБА_1 від 8
серпня 2013 року про те, що після виплати
боргу він переоформить на ОСОБА_2
вказаний автомобіль.

Оцінивши ці докази у їх сукупності, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про безгрошовість договору
позики від 6 жовтня 2012 року, разом з тим
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для визнання його
недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Отже, не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено.

Відповідно до ч.2 ст. 1049 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття пропозиції. Якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 « Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», відповідно до частини
першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Оскільки в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що грошей за
договором позики не передавалось,
разом з тим момент укладення договору
позики ч.2 ст. 1049 ЦК України пов»язує
саме з моментом передачі грошових
коштів, колегія суддів вважає, що
договір позики від 6 жовтня 2012 року не є
укладеним, а відтак і не може бути
визнаним недійсним з будь-яких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
зустрічних позовних вимог про визнання
договору позики недійсним, суд першої
інстанції зазначеного не врахував та
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_6 підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позовних вимог
про визнання договору позики
недійсним.

Разом з тим рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів з
відповідачів за договором позики
ґрунтується нга вимогах закону та
матеріалах справи, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
про безгрошовість даного договору і
відсутність підстав для виконання
зобов»язань по ньому.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позову
ОСОБА_1 ухвалене з дотриманням вимог
закону, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а доводи
апеляційної скарги зазначених
висновків не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 304, 307, 308,309, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 липня 2014
року скасувати в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалити
в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3,
приватний нотаріус Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання договору позики
недійсним.

В решті рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 21 липня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді: