АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 595/1121/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Парфенюк В.І. Провадження №
22-ц/789/1046/14 Доповідач - Костів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Жолудько Л. Д.,

розглянувши в письмовому провадженні в
м. Тернополі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Чортківського районного суду від 01
серпня 2014 року по справі позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Бучацького районного суду із позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що в зв'язку із неправомірними діями
відповідачів йому спричинено
матеріальну та моральну шкоду. Просив
стягнути 2 442.26 грн. витрат на лікування
та по 25 000 грн. з кожного моральної
(немайнової) шкоди.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
працюють суддями Бучацького районного
суду, ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 25 червня 2014
року визначено підсудність справи
Чортківському районному суду.

Рішенням Чортківського районного суду
від 01 серпня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_1 подав на вказане рішення
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що судом
неповно встановлено фактичні
обставини справи та дано невірну
оцінку доказам. Просить рішення
скасувати та прийняти нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи із наступного.

Відмовляючи у задоволенні позов суд
першої інстанції виходив із того, що в
матеріалах справи відсутні докази
неправомірності дій відповідачів, а
також відсутній зв'язок між діями
відповідачів та шкодою у вигляді
витрат на лікування.

З таким висновком колегія суддів
погоджується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Підстави відповідальності за завдану
майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК
України.

Згідно роз'яснень, викладених в п.2
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року №6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» (з наступними змінами та
доповненнями) суди повинні мати на
увазі, що шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що матеріалами справи не
підтверджується неправомірність дій
відповідачів, а також наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
такими діями та матеріальною шкодою у
вигляді витрат на лікування, а тому за
таких обставин позовні вимоги позивача
щодо відшкодування матеріальної шкоди
задоволені бути не можуть.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» надано визначення моральної
шкоди, під якою розуміються втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму
ВСУ передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні та з чого він при цьому
виходить.

Відповідно до п.9 вказаної Постанови
Пленуму ВСУ розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо), врахування стану здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
відшкодування такої шкоди, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушення стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Враховуючи зазначені вимоги
законодавства судом першої інстанції
вірно встановлено, що в матеріалах
справи відсутні докази в завданні
моральної шкоди позивачу, а тому не має
підстав для задоволення позовних вимог
про відшкодування даної шкоди.

Наведені твердження апелянта в
апеляційній сказі не заслуговують на
увагу колегії суддів, оскільки були
предметом дослідження в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, в зв'язку із чим підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційний скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Чортківського районного суду
від 01 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів