Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Ступак О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом комунального
підприємства «Єдиний розрахунковий
центр» до ОСОБА_3 про визнання договору
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій укладеним на підставі
нормативного акту обов'язкової дії, за
касаційною скаргою комунального
підприємства «Єдиний розрахунковий
центр» на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року комунальне
підприємство «Єдиний розрахунковий
центр» (далі - КП «ЄРЦ») звернулось до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
рішення Івано-Франківської міської
ради від 02 червня 2011 року № 212-Х «Про
організацію та забезпечення роботи КП
«ЄРЦ»» з 01 листопада 2011 року воно є
виконавцем послуг з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій, з
управління будинком, спорудою або
групою будинків, з ремонту приміщень,
будинків, споруд. Зазначає, що у жовтні
2011 року підприємство прийняло на
баланс житлові будинки, в тому числі і
будинок по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим
підприємство розпочало надавати
послуги по утриманню будинків і споруд
та прибудинкових територій, тощо.
Відповідачка є основним
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1,
користується послугами, які надає КП
«ЄРЦ», у зв'язку з чим вона є споживачем
наданих послуг. Частиною 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачено обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг, однак
відповідачка відмовляється укласти
такий договір. На думку позивача,
оскільки відповідачка отримує надані
ним житлово-комунальні послуги, від їх
отримання не відмовлялась, тому між
сторонами виникли фактичні договірні
відносини. Ураховуючи викладене, КП
«ЄРЦ» просить задовольнити їх позовні
вимоги і визнати укладеним договір про
надання послуг із утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
укладеним з жовтня 2011 року між КП «ЄРЦ»
і ОСОБА_3 на підставі нормативного акту
обов'язкової дії.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 28
січня 2014 року позов задоволено. Визнано
договір про надання послуг із
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним з
жовтня 2011 року між КП «ЄРЦ» і ОСОБА_3 на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03
квітня 2014 року рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 28 січня
2014 року скасовано і ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позову КП «ЄРЦ».

У касаційній скарзі КП «ЄРЦ» просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи КП «ЄРЦ» у задоволенні їх
позову, суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оскільки договір на
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
надсилався ОСОБА_4, яка проживає у
спірній квартирі, а ОСОБА_3 не
пропонувалось укласти такий договір,
то пред'явлення позову саме до ОСОБА_3 є
передчасним.

Проте погодитись із такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна,
виходячи з наступних підстав.

Установлено, що основним
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_3 (а.с. 14).

Будинок по АДРЕСА_1, в якому проживає
ОСОБА_3, віднесено до передіку будинків,
щодо яких КП «ЄРЦ» надає послуги з
утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій, що
підтверджується актом
прийняття-передачі об'єкта в
управління (а.с. 13).

На адресу відповідачки надіслано
проект договору про надання послуг з
утримання будинку та прибудинкових
територій, однак остання відмовилась
його підписувати, оскільки зазначений
договір не відповідає положенням
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

У силу положень статей 64, 68 ЖК України
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги. Члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються на
рівні з наймачем усіма правами і несуть
усі обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення.

Суд апеляційної інстанції на зазначене
уваги не звернув, не врахував, що
оскільки ОСОБА_3 є основним
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 та
платником комунальних послуг, проект
договору направлявся на поштову адресу
цієї квартири, то ОСОБА_3 є належним
відповідачем у зазначеній справі, тому
звернення КП «ЄРЦ» до неї з зазначеним
позовом ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
передбачено, що правочин між фізичною і
юридичною особами належить вчиняти у
письмовій формі, за виключенням
випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього
Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у статтях
642-643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги»).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

При цьому до обов'язків виконавця
відноситься підготовка та укладення із
споживачем договору на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором (п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги»).

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

Виходячи з аналізу зазначених норм
права, умови типового договору, що
набули юридично обов'язкового значення
в силу актів цивільного законодавства,
є обов'язковими для сторін договору,
які не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, статей 627, 630 ЦК України
та статей 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не врахував зазначених
положень закону, залишив поза увагою,
що запропонований ОСОБА_3 договір про
надання житлово-комунальних послуг
відповідає типовому договору,
безпідставно вважав, що вона є
неналежним відповідачем у зазначеній
справі.

Задовольняючи позовні вимоги КП «ЄРЦ»
і визнаючи укладеним договір про
надання послуг із утримання будинків і
споруд та прибудинкової території, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що договір про надання
житлово-комунальних послуг надіслано
на ім'я споживача житлово-комунальних
послуг ОСОБА_3 як основного
квартиронаймача. Оскільки договір про
надання житлово-комунальних послуг
відповідає типовому договору, тому
відмова споживача від укладення такого
договору суперечить вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунального
підприємства "Єдиний розрахунковий
центр" задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03
квітня 2014 року скасувати, рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 28 січня
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

О.В.
Ступак

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська