Справа № 364/1122/14-ц
Провадження № 2/364/328/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 року, Володарський районний суд
Київської області, в складі:

головуючого судді
Ткаченко О. В.,

при секретарі
Бондаренко Л. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в смт Володарка, цивільну
справу за позовом ОСОБА_2

до Логвинської сільської ради
Володарського району Київської
області, ОСОБА_4,

про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 19.08.2014 року звернулась
до Володарського районного суду
Київської області з названим позовом, в
якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
батько - ОСОБА_5. 09 лютого 2009 року ОСОБА_5
зробив розпорядження на випадок своєї
смерті - заповіт на ім'я ОСОБА_4 та
заповів останній належну йому земельну
ділянку площею 3,2837 га. Позивач ОСОБА_2
вважає, що даний заповіт є нікчемним,
оскільки посвідчений з порушенням
вимог закону щодо його форми і порядку
посвідчення.

ОСОБА_2 просить суд визнати нікчемним
заповіт, як розпорядження на випадок
смерті, складений 09.02.2009 року ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4, посвідчений секретарем
виконавчого комітету Логвинської
сільської ради Володарського району
Київської області.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
посилаючись на обставини викладені у
позові та просила суд задовольнити
позов.

Представник Логвинської сільської
ради Володарського району Київської
області позовні вимоги не визнала.

Представник відповідача ОСОБА_4
позовні вимоги не визнав, проти
задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши письмові докази,
суд вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Судом по справі встановлено, що 09
лютого 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт,
яким заповів належну йому земельну
ділянку площею 3,2837 га ОСОБА_4 (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що
стверджено свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 (а.с.11). Після смерті спадкодавця
позивач звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини де їй стало відомо про
наявність заповіту на ОСОБА_4, який було
посвідчено Мельник О.І., секретарем
Логвинської сільської ради
Володарського району Київської
області.

Представник Логвинської сільської
ради Володарського району Київської
області в судовому засіданні вказала,
що не визнає позовні вимоги, так як
інформація про заповіт у реєстрі була
внесена, але через помилку було
зазначено, що заповідач Руженко, яка
була виправлена 12.08.2014 року, після
звернення Логвинської сільської ради
Володарського району Київської
області. Пояснення представника
відповідача Логвинської сільської
ради Володарського району Київської
області не можуть бути взяті судом до
уваги, як підстава відмови в позовних
вимогах, так як відповідно до
повідомлення приватного нотаріуса
ОСОБА_1 станом на 07.07.2014 року, на момент
звернення ОСОБА_2 із заявою про
прийняття спадщини, згідно витягу з
спадкового реєстру № 37804788 від 07.07.2014
року в зв'язку з відкриттям спадкової
справи, про наявність заповітів -
інформація про заповіти відсутня (а.с.9).

Відповідно до ч. 4 ст. 1247 ЦК України,
заповіти, посвідчені особами,
зазначеними у частині третій цієї
статті, підлягають державній
реєстрації у Спадковому реєстрі в
порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України.

Окрім того, згідно вимог ст. 1251 ЦК
України, якщо у населеному пункті немає
нотаріуса, заповіт, крім секретного,
може бути посвідчений уповноваженою на
це посадовою особою органу місцевого
самоврядування. Наказом Міністерства
Юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року
"Про затвердження Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України",
визначено порядок затвердження
посадових осіб, які можуть вчиняти
нотаріальні дії в органах місцевого
самоврядування, на яких покладаються
такі обов'язки за рішенням виконавчого
комітету відповідної Ради народних
депутатів (як колегіального органу
місцевого самоврядування).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України, суди
розглядають справи за позовами: про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду в разі наявності відповідного
спору. Такий позов може пред'являтися
окремо, без застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину. У
цьому разі в резолютивній частині
судового рішення суд вказує про
нікчемність правочину або відмову в
цьому. Вимога про застосування
наслідків недійсності правочину може
бути заявлена як одночасно з вимогою
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину
та наявності рішення суду про
визнання правочину недійсним.
Наслідком визнання правочину
(договору) недійсним не може бути його
розірвання, оскільки це взаємовиключні
вимоги. Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача.

Згідно до п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", судам
необхідно враховувати, що не
допускається визнання дійсним
заповіту, який є нікчемним у зв'язку з
порушенням вимог щодо його форми та
порядку посвідчення. У цьому разі
судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК
України оскільки норми глави 85 ЦК
України не передбачають можливості
визнання заповіту дійсним.

П. 16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
вказує, що Правила статті 225 ЦК України
поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове
потрясіння, тощо). Для визначення
наявності такого стану на момент
укладення правочину суд відповідно до
статті 145 ЦПК України, зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї зі сторін. Справи про визнання
правочину недійсним із цих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК України.

П. 2 Наказу Міністерства Юстиції
України № 3306/5 від 11.11.2011 року "Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів України" вказує, що
нотаріальні дії у виконавчих комітетах
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів вчиняють посадові
особи, на яких за рішенням виконавчого
комітету відповідної Ради народних
депутатів покладено вчинення цих дій.

П. 8 Наказу визначено, що Нотаріальні
дії вчиняються в приміщенні
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської Ради народних
депутатів. В окремих випадках, коли
громадянин не може з'явитися в
зазначене приміщення, а також коли того
вимагають особливості посвідчуваної
угоди, нотаріальні дії можуть бути
вчинені поза вказаним приміщенням.
Якщо нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням виконавчого комітету, то в
посвідчувальному написі на документі і
в реєстри нотаріальних дій
записується місце вчинення
нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на
підприємстві, установі, організації та
ін.) із зазначенням адреси, а також
причини цього (наприклад: "У зв'язку з
хворобою заповідача заповіт
посвідчено за адресою: АДРЕСА_1").

П. 17 Наказу передбачено, що На
нотаріально оформлюваних документах
не заповнені до кінця рядки та інші
вільні місця прокреслюються, дописки
(приписки) і виправлення повинні бути
застережені посадовою особою
виконавчого комітету перед підписом
заповідача чи довірителя та інших осіб,
які підписали заповіт, довіреність або
заяву, і повторені в кінці
посвідчувального напису. При цьому
виправлення мають бути зроблені так,
щоб все помилково написане, а потім
закреслене, можна було прочитати.

П. 40-1 цього ж Наказу вказує, що
Відомості про посвідчення посадовими
особами заповітів підлягають
обов'язковому внесенню до Спадкового
реєстру у порядку, передбаченому
Положенням про Спадковий реєстр.
Логвинською сільською радою
Володарського району Київської
області всупереч вимогам Інструкції не
було внесено відомості про посвідчення
заповіту до Спадкового реєстру, що
підтверджено письмовими доказами (а.с.9)
та копією спадкової справи, яка надана
приватним нотаріусом ОСОБА_1, а саме, в
заповіті не зазначена адреса
заповідача ОСОБА_5. Вказано, що заповіт
посвідчено на дому, за адресою АДРЕСА_2,
без зазначення номеру будинку, в якому
посвідчено заповіт (а.с.9).

За таких обставин, 09 лютого 2009 року,
посвідчуючи заповіт поза приміщенням
органу місцевого самоврядування,
Мельник О.І., секретар Логвинської
сільської ради Володарського району
Київської області, мала вказати чітко
адресу вчинення нотаріальної дії і
причину, з якої вона вчиняється за цією
адресою, а тому, не зазначення вказаних
обставин у заповіті та у реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій є
порушенням вимог «Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування»
затвердженого Наказом Міністерства
Юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року.

Ст. 1257 ЦК України вказує, що заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. У разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Підставою нікчемності заповіту є
порушення вимог щодо його форми та
посвідчення. Загальні вимоги до форми
заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України,
а саме: письмова форма; нотаріальне
посвідчення або посвідчення особами,
уповноваженими на це законом (статті
1251, 1252 ЦК України); зазначення у
заповіті місця та часу його складання;
підписання заповіту заповідачем. Даний
заповіт ОСОБА_5 не внесений до
Спадкового реєстру, всупереч вимог ч.4
ст. 1247 ЦК України та Наказу
Міністерства Юстиції України № 3306/5 від
11.11.2011 року "Про затвердження
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів України", в заповіті
секретарем Логвинської сільської ради
Володарського району Київської
області не вказана повна адреса, за
якою посвідчувався заповіт, в
порушення вимог Інструкції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
із сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд прийшов до висновку,
що вимоги позову підлягають до
задоволення.

КЕРУЮЧИСЬ ПОСТАНОВОЮ ПЛЕНУМУ
ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ № 9 ВІД 06.11.2009
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", НАКАЗОМ
МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ № 3306/5 від
11.11.2011 року, СТ.СТ. 1247, 1257 ЦИВІЛЬНОГО
КОДЕКСУ УКРАЇНИ, СТ.СТ. 3, 5, 8, 13, 60, 208, 209,
212-215 ЦПК УКРАЇНИ, СУД, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Логвинської сільської
ради Володарського району Київської
області, ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог: ОСОБА_7, про визнання
заповіту нікчемним - задовольнити.

Визнати заповіт, складений 09.02.2009 року
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Логвинської сільської ради
Володарського району Київської
області - нікчемним.

З повним рішенням сторони можуть
ознайомитись 19 вересня 2014 року.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Київської
області через Володарський районний
суд Київської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. В. Ткаченко