Справа № 524/3306/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10.07.2014 року Автозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Середа А.В.

при секретарі - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору укладеним та
дійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

В позові вказувала, що 14.11.2008 року вона
надала в позику ОСОБА_2 в борг грошові
кошти в сумі 783000 грн. (сімсот вісімдесят
три тисячі гривень) для придбання
останнім у особисту приватну власність
квартири АДРЕСА_1 строком до 14.11.2011 року.

30.07.2013 року відповідач повернув їй всю
суму позову особисто, про що вона
надала йому на підтвердження розписку.

31.03.2014 року відповідач адресував їй
листа в якому вимагає в 10-ти денний
строк повернути грошові кошти в сумі
783000 грн. оскільки вважає, що вона їх
отримала безпідставно, мотивує це тим,
що вважає кошти за розпискою від 14.11.2008
року вона надала йому як особистий
дарунок, а тому він не повинен був їх
повертати. Зважаючи на таку поведінку
відповідача вона вимушена звернутись
до суду з позовом про визнання між ними
укладеним та дійсним договору позики
за яким вона 14.11.2008 року надала
відповідачу в борг грошові кошти в сумі
783000 грн. для придбання ним в особисту
приватну власність квартири АДРЕСА_1, а
відповідач зобов'язався їй їх
повернути в строк до 14.11.2011 року.

Позивач передала кошти згідно розписки
відповідачу, а він їй їх повернув
згідно розписки від 30.07.2013 року.

Однак, відповідач користаючись
правовою невизначеністю відносин між
ними хоче безпідставно отримати від
неї кошти, які повернув на повернення
позики.

Посилаючись на обставини і підстави
викладені в позовній заяві позивач
просив суд визнати укладеним та
дійсним договір позики за яким 14.11.2008
року вона надала в позику ОСОБА_2 в борг
грошові кошти в сумі 783000 грн. для
придбання останнім у особисту приватну
власність квартири АДРЕСА_1, а
відповідач зобов'язався повернути мені
суму позики в строк до 14.11.2011 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
прибула, про день, час та місце слухання
справи повідомлялася належним чином,
надала суду заяву в якій позовні вимоги
підтримала, просила суд справу слухати
у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не прибув, направив в судове засідання
свого представника ОСОБА_3, який в
судовому засіданні позовні вимоги
визнав, проти задоволення позову не
заперечував.

Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача, давши аналіз та оцінку
наданим доказам, знаходить, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом достовірно встановлено, що 14.11.2008
року ОСОБА_1 надала в позику ОСОБА_2 в
борг грошові кошти в сумі 783000 грн. для
придбання останнім у особисту приватну
власність квартири АДРЕСА_1 строком до
14.11.2011 року.

30.07.2013 року відповідач повернув їй всю
суму позову особисто, про що вона
надала йому на підтвердження розписку.

31.03.2014 року відповідач адресував їй
листа в якому вимагає в 10-ти денний
строк повернути грошові кошти в сумі
783000 грн. оскільки вважає, що вона їх
отримала безпідставно, мотивує це тим,
що вважає кошти за розпискою від 14.11.2008
року вона надала йому як особистий
дарунок, а тому він не повинен був їх
повертати. Зважаючи на таку поведінку
відповідача вона вимушена звернутись
до суду з позовом про визнання між ними
укладеним та дійсним договору позики
за яким вона 14.11.2008 року надала
відповідачу в борг грошові кошти в сумі
783000 грн. для придбання ним в особисту
приватну власність квартири АДРЕСА_1, а
відповідач зобов'язався їй їх
повернути в строк до 14.11.2011 року.

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність. Юридичній особі, що
сплатила за товари та послуги на
підставі усного правочину з другою
стороною, видається документ, що
підтверджує підставу сплати та суму
одержаних грошових коштів. Правочини
на виконання договору, укладеного в
письмовій формі, можуть за
домовленістю сторін вчинятися усно,
якщо це не суперечить договору або
закону.

За ст. 207 ЦК України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Згідно ст.208 ЦК України,-У письмовій
формі належить вчиняти:

1. правочини між юридичними
особами:

2. правочини між фізичною та
юридичною особою, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу;

3. правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу;

4. інші правочини, щодо яких
законом встановлена письмова форма.

Таким чином, правочин між позивачем та
відповідачем мав бути укладений в
письмовій формі та підписаний обома
сторонами. Натомість на підтвердження
факту передачі грошей в позику в
позивача є тільки розписка.

Згідно ст.218 ЦК України - недодержання
сторонами письмової форми правочину,
яка встановлена законом, не має
наслідком його недійсність, крім
випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами
аудіо-відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків. Якщо правочин, для
якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання вимоги
щодо письмової форми, укладений усно і
одна із сторін вчинила дію, а друга
сторона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання,
такий правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

В моєму випадку вона передала кошти
згідно розписки відповідачу, а він їй
їх повернув згідно розписки від 30.07.2013
року, тому є підстави для визнання
договору позики між нами дійсним.

Тому приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 27, 57-59, 60-61, 88, 208-209,212-215,
218 Цивільно-процесуального Кодексу
України, ст.ст. 206-208, 218 Цивільного
Кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору укладеним та дійсним -
задовольнити.

Визнати укладеним та дійсним договір
позики за яким 14.11.2008 року ОСОБА_1 надала
в позику ОСОБА_2 в борг грошові кошти в
сумі 783000 грн. для придбання останнім у
особисту приватну власність квартири
АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався
повернути ОСОБА_1 суму позики в строк до
14.11.2011 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного Суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення суду було постановлено
без участі особи, яка його оскаржує
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 223 ЦПК України.

Суддя: