РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Шеремета Г. І.

секретар - Козак О.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові справу за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про
визнання договору про надання
споживчого кредиту недійсним,
компенсація збитків та зобов»язання
вчинити дії, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом
про визнання недійсним кредитного
договору від 22.08.2008 року та додаткової
угоду до нього від 14.10.2010 року, визнання
недійсним іпотечного договору від
22.08.2008 року, зобов»язання вчинити дії, а
саме прийняти відповідачем у неї суму
отриману по кредитному договору,
повернути їй кошти оплачені за цим же
договором, виключити запис про іпотеку
та заборону відчуження нерухомого
майна.

Позов мотивує тим, що при укладенні
оскаржуваного кредитного договору від
22.08.2008 року банк не надав їй, як
споживачу фінансових послуг, повну
інформацію про умови кредитування, а
також орієнтовну сукупну вартість
кредиту, що передбачено ч.2 ст. 11 Закону
України „Про захист прав споживачів".
Під час укладення кредитного договору
її було введено в оману щодо розміру
процентної ставки, графік погашення
кредиту був відсутній, банк приховав
від неї інформацію щодо кінцевої
сукупної вартості кредиту. У зв'язку з
тим, що кредитний договір підлягає
визнанню недійсним, також недійсним
слід визнати, на думку позивача,
іпотечний договір, укладений для
забезпечення його виконання.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимог підтримала, суду пояснила, що
дійсно підписувала кредитний договір
та договір іпотеки, однак вважає, що
була обманута банком, оскільки не
знала, що мала заплатити так багато
коштів.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив.
Пояснив, що у відповідності до вимог
закону з позивачкою було погоджено усі
істотні умови договору кредиту,
укладено договір іпотеки. З 2008 року по
теперішній час позивачка не ставила
вимоги про визнання таких договорів
недійсними. Кошти за договором
припинила оплачувати у 2011 року. Вважає,
що підстави для визнання недійсним
договорів відсутні.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у
справі докази у їх сукупності,
заслухавши пояснення сторін, прийшов
до висновку, що у задоволенні позову
слід відмовити з таких підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
встановлені ст.203 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 22.08.2008 року між
сторонами був укладений кредитний
договір відповідно до якого
позичальнику ОСОБА_1 надано грошові
кошти в сумі 170940 дол. США, строком до 22
серпня 2025 року, відсотки за
користування кредитом розраховуються
банком на підставі відсоткової ставки
у розмірі 14,59 % на рік. Щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складає 2285,09 дол. США.

Крім цього, того ж дня, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між сторонами
укладено іпотечний договір, предметом
якого є будинок АДРЕСА_1.

14.10.2010 року між сторонами укладено
додаткову угоду згідно якої сторони
погодили надання позичальнику
відстрочки протягом 56 місяців сплати
необхідного платежу, який визначається
в додатку до цього договору, визначено
суми, які позичальнику необхідно
сплатити починаючи з 1.05.2010 року.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України
„Про захист прав споживачів", перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження
кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може
бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту
(в процентному значенні та грошовому
виразі) з урахуванням відсоткової
ставки за кредитом та вартості всіх
послуг (реєстратора, нотаріуса,
страховика, оцінювача тощо), пов'язаних
з одержанням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту;

е) строк, на який кредит може бути
одержаний;

є) варіанти повернення кредиту,
включаючи кількість платежів, їх
частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення
кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки
майна та, якщо така оцінка є необхідною,
ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та
про державні субсидії, на які споживач
має право, або відомості про те, від
кого споживач може одержати докладнішу
інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих
схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону.

Відповідно до п.3.8 Правил надання
банками України інформації про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затвердженихпостановою
правління Національного банку України
від 10.05.2007 р. №168, у разі надання кредиту
в іноземній валюті банки зобов'язані
під час укладення кредитного договору
попередити споживача, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
кредитним договором несе споживач.

Як видно із оскаржуваних договорів,
додаткової угоди, що укладена між
сторонами та додатків до неї, сторони
досягнули згоди щодо всіх істотних
умов, позивачеві було повідомлено всю
необхідну для даного кредитного
договору інформацію, як того вимагає ч.2
ст. 11 Закону України „Про захист прав
споживачів", про що свідчать підписи
позичальника на договорах. Пояснення
позивачки про те, що додаткову угоду
укладала під примусом не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні.

Позивачем на підтвердження заявлених
вимог подано суду висновок
аудиторської фірми «Алма-аудит» згідно
якого, на запит ОСОБА_1, повідомляють, що
сукупна вартість кредиту по кредитному
договору від 22 серпня 2008 року складає
463348,73 дол. США , а щомісячний ануїтетний
платіж 2271,38 дол. США.

На запитання суду про те, чи не вважає
вона висновок аудиторської фірми
підтвердженням того, що банком були
надані усі вихідні дані, які необхідні
для проведення розрахунку вартості
кредиту та відсутності будь-якого
обману з боку банку, щодо надання
повних відомостей, які дали можливість
аудитору провести такий розрахунок,
позивачка ствердної відповіді не дала.

Тому суд вважає, що позивачка в
судовому засіданні недовела факту
умисного введення її в оману банком
щодо істотних умов кредитування. Також
не змогла пояснити, чому не звернулась
до аналогічного спеціаліста перед
укладенням кредитного договору.
Сторони підписали договір кредиту,
погодили всі його істотні умови.

У зв'язку з цим, суд приходить до
висновку, що відсутні підстави для
задоволення позову у частині визнання
недійсним кредитного договору, відтак
немає підстав для задоволення усіх
інших заявлених позивачкою вимог.

Керуючись ст..ст.4,6,57-60,209,294 ЦПК України,
ст.15,16,203 ЦК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про
визнання договору про надання
споживчого кредиту недійсним,
компенсація збитків та зобов»язання
вчинити дії - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Львівської області в
порядку та строки передбачені ст..294 ЦПК
України.

Суддя:
Шеремета Г. І.