Справа № 186/1482/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р. Першотравенський
міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі Лиман Н.П.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката
ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Першотравенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах своєї
малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду в своїх інтересах та
в інтересах своєї малолітньої доньки
ОСОБА_4 з позовом до відповідача ОСОБА_3
про відшкодування шкоди, завданої
злочином.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що вироком
Першотравенського міського суду від 25
червня 2014 року відповідача було
визнано винним в скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України та
призначено покарання у виді штрафу на
користь держави в сумі 1020 гривень,
звільнено від відбування призначеного
покарання на підставі п.в ст.1 Закону
України "Про амністію" в 2014 році.

Зазначеним вироком відповідач
обвинувачувався в тому, що 05 березня 2014
року, приблизно о 20.00 годині, коли вона з
донькою знаходилася в спальній кімнаті
квартирі АДРЕСА_1, яку вона та
відповідач наймали для проживання, він,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, зайшов в дану кімнату і в
присутності дитини без будь-яких
причин почав ображати позивачку
брутальною лайкою. Під час сварки вона
взяла свій телефон, щоб зателефонувати
своєму батьку, але відповідач вихопив
телефон в неї з рук і навмисно, в
присутності малолітньої дитини, вдарив
позивачку кулаком в обличчя. Від удару
вона впала на диван і втратила
орієнтацію, а коли прийшла до тями, то
побачила, що відповідач оглядає її
сумочку. На її питання, що він робить,
він двічі, на очах малолітньої доньки
позивачки, наніс позивачці два удари
кулаком в обличчя, від яких остання
втратила свідомість.

Внаслідок нанесених їй ударів, згідно
висновку СМЕ №100 від 18 березня 2014 року,
позивачці були спричинені
відповідачем тілесні ушкодження, що
відносяться до легких тілесних
ушкоджень. Вона перебувала на
стаціонарному лікуванні 7 днів.

ЇЇ донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
присутності якої відповідач бив та
ображав позивачку, дуже перелякалася,
внаслідок чого, згідно діагнозу
лікарів невропатолога, психіатра,
педіатра, в неї виявився ситуаційний
невроз нав'язливих рухів, що є
наслідком перенесеної психічної
травми, завданої відповідачем при
нанесенні позивачці тілесних
ушкоджень в присутності дитини.

На своє лікування позивачка витратила
1090 гривень, а на лікування доньки 200
гривень.

Крім того, їй та її доньці діями
відповідача було спричинено моральну
шкоду, яку вона оцінює по 7 500 гривень
кожній.

Просить суд стягти з відповідача на
свою користь в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, пов'язаної з її
лікуванням та лікуванням її доньки
ОСОБА_4 в розмірі 1290,00 гривень, в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої їй та її доньці в розмірі
по 7 500,00 гривень кожній та витрати,
пов'язані з наданням їй юридичної
допомоги.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, просять їх
задовільнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, надав суду
свої заперечення проти позову, в яких
зазначив, що позивачка по справі
вправно робить з себе жертву, але не
надає ніяких доказів про свої моральні
страждання. Навіть при розгляді
кримінального провадження відносно
нього по ч. 1 ст. 125 КК України судом було
встановлено і судово-медичний експерт
Павлоградського відділення
Дніпропетровського ОКЗ «Бюро СМЕ»
Мартиненко О.В. в судовому засіданні
пояснив, що проводив експертизу 18
березня 2014 року, оглядав, як потерпілу,
так і медичну документацію. При огляді
потерпілої тілесних ушкоджень не було,
так як вони вже пройшли, бо час сплинув.
Мати позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 працює в
відділенні швидкої допомоги і їй було
не тяжко вирішити питання з легкими
тілесними ушкодженнями. Вважає, що
позивачка вчасно не звернулась до
експерта умисно, так як звертатись було
ні з чим. Коли ОСОБА_1 звернулась до
Першотравенського MB ГУМВС України в
Дніпропетровській області із заявою,
то вона почала відразу ж в нього
вимагати гроші, кожного разу суми були
різні, так як він забрав у неї свої
картки (для отримання заробітної плати
та кредитну). Вона від початку
шантажувала його, надсилала смс
повідомлення на мобільний телефон, які
до цих пір збережені.

З червня 2013 року вони з позивачкою
періодично мешкали разом. У них було
декілька спроб, але відносини не
склалися. За весь час, коли вони були
разом, позивачка не працювала. Він
орендував та утримував квартиру,
купував речі, такі як: телевізор
плазмовий марки «Сатурн», фотоапарат
Nikon d3100 DX, за який сплачував кредит ще до
липня 2014 року, мобільний телефон Леново
S-920 (за який в даний час ще сплачує
кредит, але сам телефон залишився у
нього), карнизи, штори та інше. Коли вони
з позивачкою вкотре посварилися, то
вона залишилась мешкати в квартирі, яку
він орендує та утримує. Приблизно 06
березня 2014 року позивачка ОСОБА_1,
самовільно, в квартирі (АДРЕСА_1), яка їй
не належить, поміняла замки до вхідних
дверей. Він не мав змоги навіть
потрапити до квартири, щоб взяти
необхідні особисті речі. Спільними
зусиллями з господаркою квартири
ОСОБА_7 змусили позивачку виїхати з
вище вказаної квартири. ОСОБА_1 в
присутності ОСОБА_7 збирала речі, і коли
остання їй сказала не забирати
телевізор, мультиварку, фотоапарат,
карнизи, штори, (навіть з унітазу кришку
зняла), то ОСОБА_1 сказала їй, щоб та «не
вмішувалась в ці справи та, що він
зажиточний та працює, і купить собі
нові речі, і це їй моральна
компенсація». Також, ОСОБА_1 забрала всі
документи на вище вказані речі, в яких
вказано, що купував їх він. Позивачка
стверджує, що вони проживали з нею в
громадянському шлюбі (хоча факт
проживання однією сім'єю не
встановлено), але навіть якщо й так, то
ВСУ надав роз'яснення, що «ділиться
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї». Вважає, що ОСОБА_1
жила непогано за його рахунок і
вирішила й надалі так робити, поки не
знайде собі нового.

Просить суд врахувати, що він весь час
утримував позивачку та її малолітню
дитину, утримував житло (сплачував за
оренду та комунальні платежі),
позивачка ОСОБА_1 під час їх спільного
проживання не працювала, на придбані
ним речі не затратила жодної копійки,
але все самовільно привласнила.
Просить суд відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог, так як вона
не надає доказів. Вважає, що його
моральна шкода від відносин з нею та
розчарування набагато більша, а він для
неї є «засобом покращення
матеріального становища».

Просить суд відмовити в задоволенні
позову.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов слід
задовільнити частково.

Дійсно, при розгляді кримінального
провадження відносно ОСОБА_3 за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125
КК України, судом встановлено, що 05
березня 2014 року ОСОБА_1 знаходилася в
квартирі за місцем спільного
проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі
своїм чоловіком, з яким не перебуває в
зареєстрованому шлюбі, - ОСОБА_3, та
п'ятирічною дочкою. ОСОБА_3 в квартирі
вживав пиво у кількості, приблизно двох
літрів. Приблизно о 20.00 годині, 05
березня 2014 року ОСОБА_1 разом з дочкою
знаходилася у спальній кімнаті
квартири і в цей час до них зайшов
ОСОБА_3, який перебував у стані
алкогольного сп'яніння, та між ними на
ґрунті особистих неприязних відносин
виник конфлікт. Під час конфлікту
ОСОБА_1 вирішила здійснити дзвінок зі
свого мобільного телефону, для чого
взяла мобільний телефону в руки і в цей
час ОСОБА_3 вихопив у неї з рук
мобільний телефон. ОСОБА_1 хотіла
забрати телефон, для чого потягнулася
рукою до телефону, який тримав у руці
ОСОБА_3, і в цей час ОСОБА_3 кулаком
правої руки умисно вдарив ОСОБА_1 в
обличчя, від удару ОСОБА_1 упала на
диван та втратила орієнтацію. Потім
ОСОБА_1 підвелася та запитала у ОСОБА_3,
який діставав речі з її жіночої
сумочки, що він робить, на що ОСОБА_3
наніс їй ще два удари кулаком руки в
обличчя, в результаті чого ОСОБА_1 була
спричинена внутрішньочерепна травма
зі струсом головного мозку, яка за
ознакою розладу здоров'я більше шести
днів, але не більше трьох тижнів (не
більше 21 дня), згідно висновку експерта
Павлоградського відділення
Дніпропетровського ОКЗ «Бюро СМЕ» від
18 березня 2014 року №100, відноситься до
легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Вироком Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 25
червня 2014 року ОСОБА_3 було визнано
винним в скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та
призначено йому покарання у виді
штрафу на користь держави в розмірі 1020
(однієї тисячі двадцяти) гривень.

ОСОБА_3 звільнено від відбування
призначеного покарання, на підставі
пункту в) статті 1 Закону України «Про
амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року
.

Копією свідоцтва про народження НОМЕР_1
від 10 вересня 2008 року підтверджується,
що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Копіями товарних чеків ОКП "Фармація"
та ТОВ "Паллада" від 06,22,26 та 27 березня 2014
року підтверджується, що позивачка
витратила на придбання ліків на своє
лікування за призначенням лікарів в
сумі 1089,49 гривень.

Квитанціями від 04 вересня 2014 року та
від 15 вересня 2014 року підтверджується,
що ОСОБА_1 сплатила адвокату ОСОБА_2 за
надані їй юридичні послуги у виді
підготовки позовної заяви до суду та
захисту її інтересів в суді 350,00
гривень.

Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести
такі факти: а) неправомірність
поведінки особи, б) наявність шкоди, в)
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди, г) вина
завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

Наявність всіх вищезазначених
умов є обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди (Ухвала Верховного Суду України
(судова колегія з цивільних справ) від 21
грудня 2005 року).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала за наявності її вини.
Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до положень
коментованої статті, компенсація
моральної шкоди здійснюється за
наявності всіх загальних умов
відповідальності за завдання шкоди, а
саме: протиправної поведінки,
моральної шкоди, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та завданою
моральною шкодою та вини заподіювача.

п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" передбачено, що суд, зокрема,
повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Наявність моральної
шкоди доводиться потерпілим, який в
позовній заяві має зазначити, які
моральні страждання та у зв'язку з чим
він поніс і чим обґрунтовується розмір
компенсації. Наявність вини
заподіювача шкоди презюмується. За
загальною презумпцією вини в
цивільному праві, встановленою,
зокрема ст. 614 ЦК, відсутність вини
доводиться заподіювачем шкоди. Розмір
відшкодування визначається судом з
урахуванням суті позовних вимог,
характеру діяння особи, яка заподіяла
шкоду, фізичних чи моральних страждань
потерпілого, а також інших негативних
наслідків.

ОСОБА_4 не визнано потерпілою в
кримінальному провадженні по
обвинуваченню ОСОБА_3 за скоєння
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Судом
не встановлено підстав для задоволення
вимог про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди відносно ОСОБА_4,
наявності самої шкоди, її розміру,
неправомірної поведінки відповідача
відносно ОСОБА_4, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та настанням негативних наслідків, та
винних дій відповідача.

Доводи відповідача стосовно поділу
майна, нібито набутого сторонами під
час спільного проживання, запитів про
надання документації на зазначене
майно, суд не може прийняти до уваги,
так як розгляду підлягає спір про
відшкодування шкоди, завданої
злочином, а не про розділ спільного
майна.

В той же час, суд вважає, що діями
відповідача позивачці ОСОБА_1
спричинена матеріальна та моральна
шкода, тому необхідно стягти з
відповідача на користь позивачки в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 1089,49 гривень згідно наданих
доказів, в рахунок відшкодування
моральної шкоди 500,00 гривень, в рахунок
витрат на правову допомогу 350,00 гривень
та, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, ч.3
ст.6 Закону України "Про судовий збір",
стягти судовий збір на користь держави
в сумі 487,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 57-60, 212 ЦПК України, ч.1 ст.1166,1167
ЦК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах
та в інтересах своєї малолітньої
дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином
задовільнити частково.

Стягти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 1089 (одну тисячу вісімдесят
дев'ять) гривень 49 копійок, в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500
(п'ятсот) гривень 00 копійок, в рахунок
витрат на правову допомогу 350 (триста
п'ятдесят) гривень 00 копійок, а всього
стягти 1939 (одну тисячу дев'ятсот
тридцять дев'ять) гривень 49 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягти з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави в сумі 487 (чотириста
вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула