Справа № 204/3400/14-ц
Провадження № 2/204/1693/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року Красногвардійський
районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючої
судді Токар Н.В.,

при секретарі
Шляховій Н.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

за участю представника позивача
ОСОБА_2,

за участю відповідача
ОСОБА_3,

за участю представника відповідача
адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
спонукання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовною заявою, якою просила
зобов'язати відповідача повернути їй
відповіді з міліції у кількості 9 шт.,
оригінал судово-медичної експертизи,
звернення до водоканалу, заяви та
відповіді з прокуратури, фото, в термін
не пізніше 15 червня 2014 року; стягнути з
відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позовної заяви,
позивач вказала на те, що ОСОБА_3 є її
рідною сестрою. Житловий будинок
АДРЕСА_1 є їхньою сумісною власністю.
Між сторонами протягом 4 років тривають
постійні сварки, скандали та бійки,
відповідач знищує її майно. 21 березня
2014 року позивач виявила зникнення з її
частини будинку наступні документи:
відповіді з міліції у кількості 9 шт.
про вчинення ОСОБА_3 правопорушень
відносно неї, оригінал судово-медичної
експертизи про зняття побоїв, завданих
їй перед судом, звернення до водоканалу
у двох примірниках, заяви та відповіді
з прокуратури, фото доказів її
хуліганства. Вважає, що зазначені
документи викрала у неї відповідач,
оскільки остання перебувала 20 березня
2014 року у спірному житловому будинку
АДРЕСА_1. Відсутність зазначених
документів ускладнює та унеможливлює
захист її прав, у зв'язку з чим, позивач
вимушена звернутись до суду.

У судовому засіданні позивач, її
представник, кожний окремо, підтримали
заявлені позовні вимоги, просили позов
задовольнити, посилаючись на підстави,
зазначені в позовній заяві.

Відповідач, її представник, кожний
окремо, у судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, відповідач
зазначила, що документів позивача вона
не крала, хто їх міг забрати їй не
відомо, крім того, вважає, що у позивача
відсутні докази того, що саме вона
викрала у неї документи, тому, просили
відмовити в задоволенні позовної
заяви.

Вислухавши сторони, вивчивши та
дослідивши письмові матеріали справи у
їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, ч.1 ст.317 ЦК
України.

Згідно з ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном ст.391 ЦК України.

Власник вправі вимагати повернення
(віндикації) свого майна з чужого
незаконного володіння, а також
належного йому майна, придбаного
володільцем від особи, яка не мала
права його відчужувати. Позивачем за
таким позовом може бути власник майна,
який на момент подання позову не
володіє цим майном. Відповідачем у
справі виступає особа, що на момент
подання позову фактично володіє майном
без підстав, передбачених законом або
адміністративним актом чи договором,
які відповідають вимогам закону.
Власник вправі витребувати своє майно
від особи, у якої воно фактично
знаходиться у незаконному володінні.
Об'єктом віндикаційного позову може
бути індивідуально визначене майно,
яке існує в натурі на момент подання
позову. У процесі вирішення
відповідних спорів власник повинен
довести, що майно вибуло з його
володіння чи володіння особи, якій
майно було передане власником, через
зазначені обставини. Набувач має
довести, що він набув майно оплатно і що
він не знав і не міг знати про те, що
воно придбане у особи, яка не мала права
його відчужувати.

Підтвердженням права власності можуть
бути насамперед правовстановлюючі
документи.

Таким чином, предмет віндикаційного
позову становить вимога неволодіючого
майном власника до незаконно
володіючого цим майном невласника про
повернення індивідуально-визначеного
майна з чужого незаконного володіння.

Згідно до вимог ч.1 ст.184 ЦК України, річ
є визначеною індивідуальними ознаками,
якщо вона наділена тільки їй
властивими ознаками, що вирізняють її
з-поміж інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її. Речі, визначені
індивідуальними ознаками, є
незамінними.

Підставою віндикаційного позову є
обставини, які підтверджують
правомірність вимог позивача про
повернення йому майна з чужого
незаконного володіння (це факти, що
підтверджують право власності на
витребуване майно, вибуття його з
володіння позивача, перебування його в
натурі у відповідача та ін.).

В судовому засіданні встановлено, що
спірним є житловий будинок АДРЕСА_1,
який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві
сумісної власності.

21 березня 2014 року позивачем було
виявлено зникнення з її частини
житлового будинку АДРЕСА_1 наступні
документи: відповіді з міліції у
кількості 9 шт. про вчинення ОСОБА_3
правопорушень відносно неї, оригінал
судово-медичної експертизи про зняття
побоїв, завданих їй перед судом,
звернення до водоканалу у двох
примірниках, заяви та відповіді з
прокуратури, фото доказів її
хуліганства.

Позивач вважає, що зазначені документи
викрала у неї відповідач, оскільки
остання перебувала 20 березня 2014 року у
спірному житловому будинку АДРЕСА_1.

Відповідач заперечуючи проти позовних
вимог зазначила, що документів
позивача вона не крала, хто їх міг
забрати їй не відомо, крім того, вважає,
що у позивача відсутні докази того, що
саме вона викрала у неї документи, що
було визнано самою позивачкою та є
обставиною, що не підлягає доказуванню,
що передбачено ч.1 ст.61 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи не має
підтвердження, що саме відповіді з
міліції у кількості 9 шт. про вчинення
ОСОБА_3 правопорушень відносно неї,
оригінал судово-медичної експертизи
про зняття побоїв, завданих їй перед
судом, звернення до водоканалу у двох
примірниках, заяви та відповіді з
прокуратури, фото доказів її
хуліганства, знаходяться в частині
житлового будинку АДРЕСА_1 - частині
позивача ОСОБА_1.

Згідно ч.3 ст.10, ст.ст. 57-60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановленим цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
повинні бути належними і допустимими.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10
ЦПК України, повинна була довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею
обставини того, що саме відповідач
викрала відповіді з міліції у
кількості 9 шт. про вчинення ОСОБА_3
правопорушень відносно неї, оригінал
судово-медичної експертизи про зняття
побоїв, завданих їй перед судом,
звернення до водоканалу у двох
примірниках, заяви та відповіді з
прокуратури, фото доказів її
хуліганства, таких доказів вона не
надала суду.

Аналізуючи докази у справі, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
безпідставними, оскільки не доведено
належність спірного майна позивачу, не
доведено неправомірних дій
відповідача у заволодінні чужим
майном, відсутні докази володіння
відповідачем спірними документами.

Посилання позивача та його
представника правового значення для
вирішення зазначеного
матеріально-правового спору, з
урахуванням його характеру та юридично
значимих фактів, не мають.

Вимоги позивача є безпідставними,
спростовуються наведеними
обставинами, а докази, на які
посилається остання, не ґрунтуються на
законі.

Отже, позивачем, не наведено жодного
доказу того, що саме відповідачем були
викрадені відповіді з міліції у
кількості 9 шт. про вчинення ОСОБА_3
правопорушень відносно неї, оригінал
судово-медичної експертизи про зняття
побоїв, завданих їй перед судом,
звернення до водоканалу у двох
примірниках, заяви та відповіді з
прокуратури, фото доказів її
хуліганства, зазначених обставин
позивач не довела, чим не виконала
вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до
якої кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх наявна оцінка вказують на наявність
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги
позивача щодо відшкодування судових
витрат задоволенню не підлягають,
оскільки останній в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про спонукання до вчинення
певних дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачи
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Н.В. Токар