Справа № 127/8602/14-ц
Провадження № 2/127/3549/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01.08.2014 року Вінницький
міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Сичук
М. М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про повернення завдатку та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
повернення завдатку та відшкодування
моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим,
що 13.02.2014 року вони уклали договір про
наміри щодо купівлі-продажу до 13.03.2014
року частини будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, в момент підписання
цього договору позивач передав, а
відповідач прийняв суму грошей, що
складає 12 200 гривень, що еквівалентно 1000
Євро по курсу НБУ.

Позивачем, як покупцем станом на
13.03.2014 року виконані всі передбачені
вищевказаним договором обов'язки та
дії.

При цьому продавець, в особі
відповідача, в порушення п. 3 договору
про наміри належним чином свої
обов'язки не виконав, що
підтверджується звітом про оцінку
вищевказаної нерухомості від 12.03.2014
року, довідкою з Управління
Держземагенства у Вінницькому районі
Вінницької області № 02-462 від 13.03.2014
року та відповіддю представника "Твій
шанс" ФОП ОСОБА_3 б/н від 27.03.2014 року (на
заяву від 25.03.2014 року).

Це призвело до того, що до 13.03.2014
року включно з незалежних від позивача
причин не відбулось укладення між ними
договору купівлі-продажу зазначеної
частини будинку.

Відповідно до п. п. 5.1 договору про
наміри від 13.02.2014 року відповідач мав
повернути позивачу до 18.03.2014 року суму
завдатку у подвійному розмірі, а саме
26422,60 гривень, однак на заяву-претензію
від 14.03.2014 року не реагує, кошти не
повертає.

Відповідач відмовляється повертати
отриманий раніше завдаток у подвійному
розмірі, а саме 31160 гривень, що
еквівалентно двом тисячам Євро по
курсу НБУ. Позивач вважає, що
зазначеними незаконними діями ОСОБА_2
завдала позивачу значної моральної
шкоди, яку оцінює в 7000 гривень.

Тому позивач була змушена звернутись з
даним позовом до суду, в якому просила
стягнути 31160 гривень подвійного
розміру завдатку та 7000 гривень
моральних страждань, а також судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
повністю, пославшись на обставини,
викладені вище.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали та
заперечили проти їх задоволення, про що
надали суду письмові заперечення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
підтвердив, що сторони домовились щодо
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу частини будинку.
Договір не було укладено в звязку з тим,
що продавець не надав вчасно всі
правовстановлюючі документи в
належному вигляді, не відкрив
розрахункового рахунку та не
забезпечив явку всіх співвласників
будинку до нотаріуса. Разом з тим
зазначив, що ці недоліки за
домовленості сторін могли би бути
усунуті.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідка, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

13.02.2014 року сторони уклали
договір про наміри щодо
купівлі-продажу до 13.03.2014 року частини
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до п. п. 4.1 даного
договору, підтверджуючи намір укласти
договір купівлі-продажу
вищезазначеного об'єкта нерухомості до
13.03.2014 року, в момент підписання цього
договору Позивач передав, а Відповідач
прийняв суму грошей, що складає 12 200
гривень, що еквівалентно 1 000 Євро по
курсу НБУ. Проте до 13.03.2014 року включно
не відбулось укладення між сторонами
договору купівлі-продажу зазначеної
частини будинку.

Відповідно до п. п. 5.1 договору про
наміри від 13.02.2014 року відповідач має
повернути позивачу до 18.03.2014 року суму
завдатку у подвійному розмірі, однак на
заяву-претензію від 14.03.2014 року не
реагує, кошти в будь-якому розмірі не
повертає.

Разом з тим за таких обставин суд
дійшов до висновку про часткове
задоволення позову, а саме стягненню з
відповідача отриманої 1000 Євро, що по
курсу НБУ на час розгляду справи
становить 16211,52 гривні, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст.635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору. Сторона, яка необгрунтовано
ухиляється від укладення договору,
передбаченого попереднім договором,
повинна відшкодувати другій стороні
збитки, завдані простроченням, якщо
інше не встановлено попереднім
договором або актами цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Однак як вбачається із обставин
встановлених судом, фактично купівля
продаж не була укладена в письмовій
формі, що унеможливлює нотаріальне її
посвідчення.

Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку укласти
договір в майбутньому (основний
договір), на умовах, встановлених
попереднім договором.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору.

Договір про наміри, якщо в ньому немає
волевиявлення сторін щодо надання йому
сили попереднього договору, не
вважається попереднім.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, щодо повернення
позивачеві грошових коштів у
подвійному розмірі завдатку, то суд
зазначає наступне.

За змістом ч. 2 ст. 570 ЦК України
завдатком може забезпечуватися тільки
дійсне зобов'язання, тому правила ч. 2
ст. 571 цього Кодексу, де зазначено, якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
кредитора, він зобов'язаний повернути
боржникові завдаток та додатково
сплатити суму у розмірі завдатку або
його вартості, застосовується у
випадках, коли договір було укладено,
але сторона ухиляється від його
виконання.

Отже, сума, передана позивачем
відповідачу при укладенні
попереднього договору, не може бути
визнана завдатком і є авансом.

Суд не може погодитися з думкою
позивача, що передані гроші є
завдатком, оскільки вважає, що правило
норми, передбаченої ст. 571 ЦК України
щодо залишення завдатку особі, яка його
одержала, або стягнення з неї подвійної
суми завдатку застосовується в тих
випадках, коли між сторонами було
укладено договір, проте він не
виконується з вини якоїсь зі сторін.
Якщо ж сторони домовились укласти
договір, але відповідним чином його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються
авансовими і повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавалися.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу
не було укладено сторонами, кошти,
передані за попереднім договором
відповідачу повинні бути повернуті
позивачу.

Оскільки відповідач не повертає
позивачу аванс в добровільному
порядку, суд вважає необхідним
стягнути з нього суму авансу в
примусовому порядку.

При цьому суд вважає, що між сторонами
не тільки не було договірних
зобов'язань щодо купівлі-продажу
квартири, а й не могло виникнути
відповідних договірних зобов'язань,
оскільки титульним власником частини
будинку на той момент була не ОСОБА_2, а
ОСОБА_5

Разом з тим суд відхиляє заперечення
представника відповідача, що
відповідач не може повернути кошти, так
як виступала лише представником
продавця, оскільки в судовому
засіданні встановлено та не
оспорювалось сторонами, що
безпосередньо ОСОБА_2 отримала кошти в
сумі 1000 Євро.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача 7000 гривень у
відшкодування моральної шкоди, то в цій
частині позов задоволенню не підлягає,
оскільки згідно ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Однак відповідачем жодних прав
позивача не порушено, оскільки у
позивача ніяких прав в розумінні ч. 1 ст.
626 ЦК України за «договором» не виникло.

Згідно ст. 1167 ЦК України підставами
відповідальності за завдану моральну
шкоду є неправомірні рішення, дії чи
бездіяльність, наявність вини особи, що
завдала шкоди та причинно-наслідковий
зв'язок між неправомірними рішенням,
дією або бездіяльністю та шкодою. Сам
факт порушення домовленості не тягне
за собою відшкодування моральної
шкоди.

Крім того, моральна шкода
відшкодовується лише у випадках, коли
її право на відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції чи чинного законодавства,
якими встановлено відповідальність за
заподіяння моральної шкоди. В даному
випадку законом не передбачено
відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що позов підлягає
частковому задоволенню, то згідно ч. 1
ст. 88 ЦПК України судові витрати в
частині судового збору присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених вимог. В частині стягнення
витрат на правову допомогу, дані
витрати на думку суду відшкодуванню не
підлягають, оскільки участь в справі
брав представник за дорученням ОСОБА_6,
тоді як суду надано договір про надання
правової допомоги та квитанцію до
прибуткового касового ордеру на імя
ОСОБА_7, однак не підтверджено надання
саме ним правової допомоги.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 23, 570, 571, 657, 1167 ЦК України та ст.ст.
10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення
завдатку та відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
кошти в сумі 16211 (шістнадцять тисяч
двісті одинадцять) гривень 52 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 162 (сто шістдесят
одна) гривня 11 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя