Справа №490/752/13- ц 28.07.2014 28.07.2014 28.07.2014
Провадження №22-ц/784/2139/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Орельською Н.М.,

за участю: ОСОБА_1 - представника
відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 07 квітня 2014 року,
постановлену у справі за його позовом
до ОСОБА_2, відділу ДВС Миколаївського
районного управління юстиції
Миколаївської області (далі - відділ
ДВС), ПАТ «Дельта Банк» про звільнення
майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі - Банк) звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 та відділу ДВС про
звільнення майна з-під арешту.

Банк зазначав, що 23 жовтня 2007 року між
ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, відповідно до умов якого
остання отримала кредит у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії в
розмірі 28635,68 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором того ж
числа між Банком та ОСОБА_2 було
укладено договір застави автомобіля
ВМW, 2000 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві
власності, про що 24 жовтня 2007 року було
зроблено відповідний запис № 5893650 у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна.

01 вересня 2009 року, 23 листопада 2009 року, 15
лютого 2011 року державним виконавцем
відділу ДВС при виконанні рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 21 листопада 2008 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Кредитпромбанк», правонаступникам
якого є ПАТ «Дельта Банк», 150408 грн. 30
коп. заборгованості за кредитним
договором накладено арешт на все майно
боржника, у тому числі і на вказаний
автомобіль, який є предметом застави.

Банк, посилаючись на наведене, а також
на те, що вказані дії державного
виконавця порушують його інтереси як
заставодержателя, останній просив
звільнити автомобіль ВМW 540, 2000 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
належний ОСОБА_2 на праві власності, з -
під арешту накладеного державними
виконавцями відділу ДВС
Миколаївського ДВС у вересні 2009 року,
листопаді 2009 року та в лютому 2011 року.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 31 жовтня 2013 року до
участі у справі в якості
співвідповідача притягнуто ПАТ
«Дельта Банк» як правонаступника ПАТ
«Кредитпромбанк».

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 07 квітня 2014 року Банку
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Банк просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов в повному обсязі. На думку
представника позивача, рішення суду є
незаконним, необґрунтованим, ухваленим
без з'ясування всіх обставин та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки Банк є лише заставодержателем
автомобіля ВМW 540, 2000 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, а не його
власником чи володільцем, то
оспорюваними арештами вказаного
транспортного засобу його права не
порушені.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитись із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № NKN81AR03110151,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії в
розмірі 28635,68 доларів США.

В забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 23 жовтня 2007 року між Банком
та ОСОБА_2 укладено договір застави
автомобіля ВМW 540, 2000 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, який належить
останній на праві власності, про що 24
жовтня 2007 року було зроблено запис №
5893650 у Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
заставу» право застави виникає з
моменту укладення договору застави, а в
разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору.

Наполягаючи на задоволенні позову,
Банк зазначав, що за згодою боржника
ОСОБА_2 має намір продати вказаний
автомобіль з метою погашення боргу
останньої за згаданим кредитним
договором. На підтвердження даної
обставини надав суду копію
нотаріальної довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу 09 червня
2011 року.

Проти вказаних обставин ОСОБА_2 не
заперечувала.

На а.с. 5 є копія виконавчого листа,
виданого Центральним районним судом м.
Миколаєва 27 лютого 2009 року на виконання
рішення цього ж районного суду від 25
листопада 2008 року, яким стягнуто в
солідарному порядку на користь ВАТ
«Кредитпромбанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
в сумі 149645 грн. 07 коп., судові витрати -
по 748 грн. 23 коп. з кожного та витрати на
інформаційно - технічне забезпечення
розгляду справи - по 15 грн. з кожного.

Постановою державного виконавця
відділу ДВС від 15 лютого 2011 року
відкрито виконавче провадження за
вказаним виконавчим листом та цією ж
постановою накладено арешт на все
майно, яке належить ОСОБА_2 на праві
власності.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю. Про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

В матеріалах справи відсутні докази
стосовно направлення державним
виконавцем Банку як заставодержателю
повідомлення про накладення арешту на
все майно боржника ОСОБА_2 при
виконанні іншого судового рішення, де
стягувачем є ПАТ «Кредитпробанк», що є
порушенням вимог ст. 54 Закону.

Із вказаного можна зробити висновок, що
оскільки право застави у Банку виникло
з 23 жовтня 2007 року, то державний
виконавець не мав правових підстав для
винесення постанови від 15 лютого 2011
року, якою накладено арешт на все
майно, належне боржнику ОСОБА_2, у
зв'язку з виконанням судового рішення
на користь ПАТ «Кредитпромбанк», який
не є заставодержателем.

Однак, відмовляючи в позові, суд першої
інстанції всупереч ст. 214 ЦПК України
залишив поза увагою вказану норму
закону, за якою заставодержатель має
право на звернення до суду з позовом
про звільнення заставленого майна
з-під арешту, оскільки у нього є
переважне право перед наступними
стягувачами на задоволення своїх вимог
за рахунок заставленого майна, і при
цьому не врахував, що накладення арешту
на спірне нерухоме майно унеможливлює
виконання умов кредитного договору та
договору застави шляхом звернення
стягнення на заставлене майно, так як
позбавляє Банк права на продаж
заставленого майна в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором.

Суд також не взяв до уваги, що чинне
законодавство не обмежує можливих
способів звільнення майна з-під арешту
в залежності від порядку його
накладення державним виконавцем.

Разом з цим, вимоги про звільнення
вказаного автомобіля з під-арешту,
накладеного державним виконавцем
відділу ДВС у вересні 2009 року і у
листопаді 2009 року, не підлягають
задоволенню із наступних підстав.

Наполягаючи на задоволенні позову,
Банк посилався на те, що державним
виконавцем відділу ДВС постановами
від 01 вересня 2009 року і від 23 листопада
2009 року безпідставно накладено арешт
на вказаний автомобіль при виконанні
судового рішення на користь стягувача
ПАТ «Кредитпромбанк», який не є
заставодержателем.

Але на підтвердження цих вимог Банк
вказаних постанов державного
виконавця не надав, а лише послався на
лист начальника відділу ДВС від 05
листопада 2011 року, в якому зазначено, що
згідно журналів реєстрації вихідної
кореспонденції за 2009 рік постанови про
арешт майна боржника ОСОБА_2 від 01
вересня 2009 року за №6258 та від 23
листопада 2009 року за №8870 направлені до
УДАІ УМВС України в Миколаївській
області.

Проте із копії витягу з цього журналу,
яка надана позивачем, видно, що
відділом ДВС 01 вересня 2009 року за №6258
та 23 листопада 2009 року за №8870 до УДАІ
УМВС України в Миколаївській області
направлені постанови про розшук
вказаного автомобіля. Із відомостей,
наданих УДАІ УМВС України в
Миколаївській області, також видно, що
цією установою здійснювався розшук
автомобіля ВМW 540, державний номер
НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Наведені обставини свідчать, що Банк
не довів належними доказами, як це
передбачено ст. 60 ЦПК, що вказаний
автомобіль знаходиться під арештом,
накладеним державним виконавцем
відділу ДВС постановами від 01 вересня
2009 року та від 23 листопада 2009 року.

Аналізуючи наведені обставини,
колегія приходить до висновку,
оскаржуване рішення судом першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відповідно до п.п., 1,
3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК воно підлягає
скасуванню в повному обсязі з
ухваленням нового рішення, яким позов
Банку слід задовольнити частково,
звільнивши з-під арешту автомобіль ВМW
540, 2000 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, накладеного постановою
державного виконавця відділу ДВС від
15 лютого 2011 року.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 07 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2,
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції Миколаївської області, ПАТ
«Дельта Банк» про звільнення майна
з-під арешту задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту, накладеного
постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського районного управління
юстиції Миколаївської області від 15
лютого 2011 року, автомобіль ВМW 540, 2000
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
який належить на праві власності
ОСОБА_2

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних.

Головуюча
Судді: