Справа № 758/4522/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарях - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визначення ідеальних часток у праві
спільної сумісної власності та
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визначення ідеальних
часток у праві спільної сумісної
власності та встановлення порядку
користування житловим приміщенням,
мотивуючи свої вимоги тим, що згідно
розпорядження Подільської районної у
м. Києві державної адміністрації № 472
від 31 березня 2005 року квартира АДРЕСА_1
згідно ЗУ «Про приватизацію державного
житлового фонду» передана в приватну
спільну сумісну власність ОСОБА_3 та
членам його сім'ї.

Відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло від 31 березня 2005
року, виданого Відділом приватизації
Подільської районної в м. Києва
державної адміністрації, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 стали власниками в рівних долях
квартири АДРЕСА_1

Зазначає, що згідно Технічного
паспорту , квартира загальною площею 45,0
кв.м. складається з двох кімнат
житловою площею 30,5 кв.м., з яких 1-ша
кімната - площею 15,0 кв. м., 2-га кімната -
площею 15,5 кв.м. та кухні - площею 6,8 кв.м.,
ванної - площею 2,0 кв.м., вбиральні -
площею 1,0 кв.м. та коридору - площею 4,7
кв.м. .

Посилається на те, що у відповідності
до довідки Форми № 3 виданої
Комунальним підприємством «Вітряні
гори Подільського району м. Києва», у
квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований і
проживає він і відповідач. Власником
особового рахунку є відповідач.

Звертає увагу суду на те, що він займав
1-шу кімнату площею 15,0 кв. м., а
відповідач 2-гу площею 15,5 кв. м., однак, у
зв'язку з тим, що він тривалий час
перебував на заробітках за межами
Києва, відповідач почав користуватися
і його кімнатою, а після його
повернення на постійне місце
проживання між ним та відповідачем
тривають постійні суперечки щодо
порядку володіння та користування
спільним сумісним майном.

Зазначає, що оскільки згоди щодо
порядку користування спільним
сумісним майном і на даний час не
досягнуто, він вимушений звернутися з
даною позовною заявою до суду за
захистом своїх прав та інтересів.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги підтримує з
вищевикладених підстав, обґрунтувавши
поясненнями просить суд позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги
позивача не визнав, мотивуючи тим, що
він за час відсутності позивача зробив
у квартирі ремонт і значно її покращив,
у зв'язку з чим не бажає допускати
останнього до квартири. Просить суд
відмовити позивачу в задоволенні його
позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Розпорядженням
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації № 472 від 31
березня 2005 року, квартира АДРЕСА_1 була
передана в приватну (спільну - сумісну
власність) ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно Свідоцтва про право власності
на житло від 31 березня 2005 року, Відділ
приватизації Подільської районної в м.
Києва державної адміністрації
посвідчує, що квартира, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві
приватної спільної сумісної власності,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Як вбачається з Технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, що знаходиться у
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 10-11),
квартира має загальну площу 45,0 кв.м. та
складається з двох кімнат житловою
площею - 30,5 кв.м., з яких 1-ша кімната -
площею 15,0 кв. м., 2-га кімната - площею 15,5
кв.м. та кухні - площею 6,8 кв.м., ванної -
площею 2,0 кв.м., вбиральні - площею 1,0
кв.м. та коридору - площею 4,7 кв.м.

Згідно наданої суду Довідки Форми № 3
КП «Вітряні Гори Подільського району м.
Києва» № 413 від 24.02.2014 року (а.с. 12), в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані дві
особи, в тому числі: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
з 08.02.1989 року та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
03.09.1992 року.

Позивач звертаючись з даним позовом до
суду обґрунтовує його тим, що він
займав в спірній квартирі 1-шу кімнату
площею 15,0 кв. м., а відповідач 2-гу площею
15,5 кв. м., однак у зв'язку з тим, що він
тривалий час перебував на заробітках
за межами Києва, відповідач почав
користуватися його кімнатою, а після
його повернення на постійне місце
проживання між ним та відповідачем
тривають постійні суперечки щодо
порядку володіння та користування
спільним сумісним майном.

Відповідачем в судовому засіданні
зазначені обставини не заперечуються.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Крім того, статті 319, 320 ЦК України
визначають, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Як вже зазначалося вище, судом
встановлено, що сторонам на праві
приватної спільної сумісної власності
належить квартира АДРЕСА_1.

Зі змісту статті 355 ЦК України
вбачається, що майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 368, 369 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що на даний час у них
відсутня домовленість та наявні
суперечки щодо порядку володіння та
користування спільним майном, які
мають істотне значення, що на думку
суду порушує права позивача закріплені
ст. 41 Конституції України, як власника
майна.

Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники
мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в п. 14
своєї Постанови № 20 від 22.12.1995 року «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
роз'яснив, що квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що спірна квартира
розташована на першому поверсі п'яти
поверхового будинку, має загальну
площу 45,0 кв.м. та складається з двох
кімнат житловою площею - 30,5 кв.м., з яких
1-ша кімната - площею 15,0 кв. м., 2-га
кімната - площею 15,5 кв.м. та кухні -
площею 6,8 кв.м., ванної - площею 2,0 кв.м.,
вбиральні - площею 1,0 кв.м. та коридору -
площею 4,7 кв.м., що підтверджується
наданим суду Технічним паспортом (а.с.
10).

Враховуючи вищевикладене, суд не
вбачає можливості виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири, у зв'язку з чим суд приходить
до висновку про необхідність
встановлення порядку користування
приміщеннями спірної квартири,
відповідно до запропонованого
позивачем варіанту наведеного в
позовній заяві, а саме: кімнату № 1
площею 15,0 кв.м. виділити в користування
ОСОБА_2; кімнату № 2 площею 15,5 кв.м.
виділити в користування ОСОБА_3; кухню -
площею 6,8 кв.м., ванну - площею 2,0 кв.м.,
вбиральню - площею 1,0 кв.м. та коридор -
площею 4,7 кв.м., залишити у спільному
користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який суд
визнає допустимим і оскільки останнім
заявлено про це позов.

Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин справи, суд
оцінюючи, належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, приходить до висновку,
що вимоги позивача знайшли своє
доведення в судовому засіданні, є
такими, що ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства України, а тому
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст. 41
Конституції України, ст.ст. 16, 319, 355, 364,
368, 369, 370, 372 ЦК України, Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 20
від 22.12.1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», керуючись ст.ст.
3, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити розмір ідеальних часток у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
рівними, по 1/2 частці за кожним.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- кімнату № 1 площею 15,0 кв.м. виділити в
користування ОСОБА_2;

- кімнату № 2 площею 15,5 кв.м. виділити в
користування ОСОБА_3;

- кухню - площею 6,8 кв.м., ванну - площею 2,0
кв.м., вбиральню - площею 1,0 кв.м. та
коридор - площею 4,7 кв.м., залишити у
спільному користуванні ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В. С. Декаленко