АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9972/2014
Головуючий у 1 інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 02 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
«ВіндЕлектрик" про визнання поруки
припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

20 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ВАТ «КБ «Надра», ТОВ
«Компанія «ВіндЕлектрик», у якому
просив визнати припиненою поруку
ОСОБА_1 по договору поруки від 02 березня
2007 року, укладеному між ОСОБА_1 і ВАТ «КБ
«Надра», вирішити питання про розподіл
судових витрат. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що 02 березня 2007 року
між ВАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» був укладений
кредитний договір про відкриття
кредитної лінії з вільним режимом
кредитування № 16/КЛ/2007-840, відповідно до
умов якого термін користування
кредитною лінією встановлювався по 01
березня 2011 року (включно), а відсоткова
ставка за користування кредитною
лінією відповідно до п.1.1.3 складала 13,9 %
річних. Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» між ним і ВАТ «Надра»
був укладений договір поруки. 19 грудня
2007 року і 30 липня 2008 року між ВАТ «КБ
«Надра» та ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» були укладені
додаткові угоди №2 і № 3 до кредитного
договору, відповідно до якої було
підвищено відсоткову ставку за
користування кредитною лінією
спочатку до 15,9 % річних, а згодом до 16 %
річних. Внаслідок збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами значно збільшився
обсяг його відповідальності, згоди на
таку зміну зобов'язання він не давав, а
тому порука є такою, що припинилася в
силу ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 02 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

20 червня 2014 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що внаслідок укладення між ВАТ
«КБ «Надра» та ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» додаткових угод до
кредитного договору було збільшено
розмір відсоткової ставки, що мало
наслідком збільшення обсягу його
відповідальності, згоди на таку зміну
зобов'язання він не давав. Також
апелянт зазначив, що рішенням колегії
суддів Апеляційного суду м. Києва від 03
квітня 2013 року та рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 січня 2014 року визнано припиненою
поруку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договорами
поруки від 02 березня 2007 року,
укладеними з метою забезпечення
виконання ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» своїх зобов'язань за
кредитним договором від 02 березня 2007
року, а тому обставини припинення
поруки не підлягають доказуванню
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4
апеляційну скаргу підтримала і просила
її задовольнити.

Представник ПАТ «КБ «Надра» за
довіреністю - Кондрасій О.А. апеляційну
скаргу просив відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Генеральний директор ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явився, подав заяву, у
якій просив розглянути справу за його
відсутності та вказав, що проти
апеляційної скарги не заперечує.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі за з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 02 березня 2007 року між
ВАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик»(позичальник) був
укладений кредитний договір про
відкриття кредитної лінії з вільним
режимом кредитування № 16/КЛ/2007-840,
відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 950 000
доларів США строком з 02.03.2007 року по
01.03.2011 року (включно) зі сплатою 13, 9 %
річних за користування кредитними
коштами.

Відповідно до п.2.8 кредитного договору
відсоткова ставка за кредитною лінією
підлягає корегуванню за погодженням
сторін у випадку зміни вартості
кредитних ресурсів на грошових ринках,
а також при зміні облікової ставки
Національного банку України.

Пунктом 3.3.15 сторони передбачили право
банку підвищити відсоткову ставку за
користування кредитом на 2 % річних при
порушенні умов, вказаних в п.п.3.2.8, 3.2.9,
3.2.10, 3.2.11, 3.2.12 цього договору.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» за кредитним договором
між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1
(поручитель) був укладений договір
поруки, відповідно до якого поручитель
поручився перед ВАТ «КБ «Надра» за
належне виконання ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору.

19 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та
ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» була
укладена додаткова угода № 2 до
кредитного договору, відповідно до
якої було підвищено відсоткову ставку
за користування кредитною лінією до 15, 9
% річних.

30 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та
ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» була
укладена додаткова угода № 3 до
кредитного договору, відповідно до
якої було підвищено відсоткову ставку
за користування кредитною лінією до 16 %
річних.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ст.ст. 553-554,
ч. 1 ст. 559 ЦК України та виходив з того,
що договором поруки не передбачено
обов'язку банку повідомляти поручителя
про збільшення відсоткової ставки за
користування кредитною лінією, обсяг
відповідальності поручителя визначено
умовами кредитного договору,
невід'ємними частинами якого стали
додаткові угоди про збільшення
відсоткової ставки, укладені
відповідно до п.2.8 кредитного договору.
Також суд першої інстанції зазначив, що
та обставина, що позивач не був
безпосередньо проінформований про
збільшення відсоткової ставки за
договором кредиту, внаслідок чого
збільшився обсяг його
відповідальності, не є підставою для
визнання поруки припиненою.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
судами спорів, що виникають з кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

У постанові Верховного Суду України
від 19 грудня 2011 року, прийнятій за
наслідками розгляду заяви про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України від 29 квітня 2011 року у справі
про припинення договору поруки,
зазначено, що у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя чи відповідної умови у
договорі поруки не дає підстав для
покладення на останнього
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Згідно п. 1.1. договору поруки від 02
березня 2007 року поручитель поручається
перед кредитором за виконання/належне
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору, а саме: повернути до 01 березня
2011 року включно кредит у сумі 950 000 дол.
США, сплатити відсотки з розрахунку 13, 9
% річних відповідно до вимог кредитного
договору, якщо інше не передбачено
додатковими угодами до нього, сплатити
пеню, штрафи в розмірі і випадках,
передбачених кредитним договором та
додатковими угодами до нього.

19 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та
ТОВ «Компанія «ВіндЕлектрик» була
укладена додаткова угода № 2 до
кредитного договору, відповідно до
якої було підвищено відсоткову ставку
за користування кредитною лінією до 15, 9
% річних на підставі п. 3.2.8 та 3.3.15
кредитного договору. Підписавши
договір поруки, ОСОБА_1 погодився з тим,
що відсоткова ставка за користування
кредитними коштами може бути збільшена
на 2 % у разі настання передбачених у
кредитному договорі умов та в певному
порядку.

Водночас 30 липня 2008 року між ВАТ «КБ
«Надра» та ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» була укладена
додаткова угода № 3 до кредитного
договору, відповідно до якої було
підвищено відсоткову ставку за
користування кредитною лінією до 16 %
річних. З листа ВАТ «КБ «Надра»
генеральному директору ТОВ «Компанія
«ВіндЕлектрик» від 23 липня 2008 року
вбачається, що 25 липня 2008 року
правлінням ВАТ «КБ «Надра» прийнято
рішення встановити з 30 липня 2008 року
відсоткову ставку за користування
кредитними коштами у розмірі 16 % річних,
а тому для підписання направляється
додаткова угода на зміну відсоткової
ставки.

Отже, з укладенням додаткової угоди до
кредитного договору від 30 липня 2008 року
відсоткова ставка за користування
кредитними коштами збільшилася, що
призвело до збільшення
відповідальності ОСОБА_1 як поручителя.

Укладеним з ОСОБА_1 договором поруки не
передбачено можливості зміни розміру
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами без повідомлення
поручителя, положення зазначеного
договору не містять інформації про те,
що зміна та доповнення умов основного
договору повинні були здійснюватися
без повідомлення поручителя, і не
свідчать про відмову поручителя від
узгодження можливих змін. З матеріалів
справи не вбачається, що ОСОБА_1 давав
згоду на таке збільшення своєї
відповідальності, а тому порука є
такою, що припинилася, відповідно до ч. 1
ст. 559 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України
від 05 грудня 2012 року, прийнятій за
результатами перегляду рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 жовтня 2011 року у справіпро
визнання договору поруки
припиненимзазначено, що відповідно до
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
визнання права. З огляду на положення
ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства і судочинства, права
особи на захист в суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін
(ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5, 11, 15,
31 ЦПК України) підлягають захисту судом
за позовом поручителя шляхом визнання
його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАТ «КБ
«Надра» про припинення поруки є такими,
що підлягають задоволенню. Водночас
колегія суддів вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову до ТОВ
«Компанія «ВіндЕлектрик», оскільки ним
права ОСОБА_1 не порушувалися.

Враховуючи зазначене, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 02 червня 2014 року слід скасувати, а
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України з ВАТ
«КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню судовий збір за подання
позовної заяви і апеляційної скарги на
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 02 червня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
«ВіндЕлектрик" про визнання поруки
припиненою - задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку по договору
поруки від 02 березня 2007 року,
укладеному між Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
та ОСОБА_1.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 365, 4 грн.

У задоволенні позовних вимог до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«ВіндЕлектрик» - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді