Справа №: 272/100/14-ц
Провадження № 2/272/142/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 липня 2014 року

Андрушівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючої -
судді Палазюк В.М.

при секретарі -
Поліщук Т.О.

за участю
представника позивача - ОСОБА_1

представника
відповідача - Винник Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Андрушівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"СПІКА" про стягнення боргу за
договором позики ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом, в
якому зазначає, що 11.02.2013 року між ним та
відповідачем був укладений договір
позики грошових коштів на суму 1522060
грн., які позивач передав відповідачу
отримавши на підтвердження квитанцію
до прибуткового касового ордера. За
договором позики відповідач повинен
повернути кошти позивачу до 01.11.2013 року,
однак свої зобов»язання не виконав.
Згідно п. 6.2 договору ТОВ СП «Спіка»
повинно сплатити ОСОБА_3 пеню 0,5% за
кожен день прострочення . Крім того між
сторонами була укладена додаткова
угода від 11.02.2013 року, відповідно до
якої передбачено сплату штрафу в
розмірі 40% від суми позики, якщо період
прострочення перевищить 30
календарних днів. Оскільки позика
залишається неповернутою позивач
просить з врахуванням збільшених
позовних вимог стягнути з відповідача
1522060 грн заборгованості за договором
позики, 1757979, 30 грн. пені та 608824 грн.
штрафу.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги та позовні
вимоги в збільшеному розмірі підтримав
та просив задовольнити. Гроші позивач
сплатив , що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового
ордера і не його провина, що на
підприємстві не все правильно провели.
Тривалий час зазначена сума коштів
йому не повернута і він зазнав значних
збитків.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги
визнала частково. При цьому в
попередньому судовому засіданні в
частині суми позики визнала повністю,
оскільки ТОВ СП «Спіка» кошти в сумі
1522060 грн. від ОСОБА_3 отримало. Мала
сумніви лише щодо правильності
нарахування штрафних санкцій. В
подальшому заперечувала надходження
всієї суми позики, так як вона не
повністю підтверджується записами в
касовій книзі. Розмір пені визнавала
частково, оскільки він є занадто
великим та просила врахувати
незадовільний фінансовий стан
підприємства. Розмір штрафу не
визнавала, вважаючи додаткову угоду
фіктивною, оскільки вона не відповідає
інтересам підприємства.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.1046,1047,1050 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими ознаками,
а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу.

Судом встановлено та не
заперечується відповідачем, що 11.02.2013
року між позивачем та відповідачем був
укладений договір безпроцентної
позики грошових коштів на суму 1522060
грн., з зобов'язанням повернути таку ж
саму суму до 01.11.2013 року включно
(а.с.3).Правомірність укладення договору
відповідач не ставить під сумнів.

Згідно з договором про надання
безвідсоткової позики на зворотній
основі ОСОБА_3 надав ТОВ СП «Спіка»
зазначену в договорі суму коштів в день
укладення договору.

Допитані в судовому засіданні
свідок ОСОБА_4 підтвердив, що він
особисто, як директор товариства
отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 1522060
грн. в день підписання договору позики
та частинами здавав їх в касу
товариства . Його пояснення повністю
підтвердили свідки ОСОБА_5, яка
працювала на той час головним
бухгалтером та ОСОБА_6, яка була
касиром. Вказані свідки пояснили суду ,
що грошові кошти за даним договором
були передані позивачем саме ТОВ СП
«Спіка» та використовувались
відповідачем на потреби товариства.

Надання позивачем відповідачу коштів в
сумі обумовленій договором
підтверджується виданою ОСОБА_3
квитанцією до прибуткового касового
ордера від 11.02.2013 року з підписом
посадової особи та печаткою товариства
(а.с.5).

Відповідно до акту звірки від
26.12.2013 року за відповідачем рахується
заборгованість згідно договору позики
грошових коштів від 11.02.2013 року в сумі
1522060 грн. (а.с. 8).

Виходячи із наведеного суд вважає
доведеним, що ОСОБА_3 позичив
відповідачу 1522060 грн., Оскільки
відповідач не надав доказів про
повернення коштів позивачеві, то на
підставі ст.526 ЦК позов в цій частині
підлягає задоволенню шляхом стягнення
на користь останнього суми позики - 1522060
грн.

Посилання представника
відповідача на те, що по бухгалтерським
документам товариства не проведено
надходження від позивача всієї
зазначеної суми коштів безпідставне,
оскільки неналежне оформлення
відповідачем - ТОВ СП «Спіка» по
бухгалтерським документам надходження
від позивача грошових коштів в розмірі
1522060грн. не є провиною позивача і не
може служити підставою для відмови в
задоволенні його позовних вимог в цій
частині.

Однак, всупереч прийнятим на себе
зобов'язанням, відповідачем в
обумовлений строк кошти не повернуто.

Договором позики п.6.2
передбачалось сплату пені в розмірі 0,5%
від суми договору за кожен день
прострочення в разі порушення строків
однією із сторін. Однак 24.09.2013 року між
сторонами було підписано додаткову
угоду до договору позики. Згідно п.п.
6.2, 6.2.4 додатокової угоди до Договору
позики грошових коштів від 11.02.2013 року у
випадку несвоєчасного виконання
грошових зобов`язань за договором
позичальник зобов`язується сплатити
позикодавцю пеню у розмірі 0,5 % від суми
заборговансоті за кожен день
прострочення; якщо період прострочення
перевищить 30 календарних днів, окрім
вказаної пені позичальник
зобов`язується сплатити позикодавцю
штраф у розмірі 40 % від суми позики (а.с.
6).

Посилання представника відповідача
на те, що зазначена додаткова угода
явно несправедлива, тому є сумнівною,
безпідставне, оскільки відповідачем
дана угода не оскаржена, а отже є
чинною.

Оскільки відповідач порушив
строки повернення позики, то це є
підставою для застосування штрафних
санкцій. За розрахунком позивача
розмір пені за 231 день прострочення
становить 1757979,30 грн. (1522060 х 0,5% х 231).
Розмір штрафу становить становить
608824грн. ( 1522060 х 40%), Даний розрахунок
відповідачем не заперечено та не
спростовано, відтак такий приймається
судом до уваги.

Суд вважає необґрунтованою вимогу
представника відповідача при
нарахуванні пені застосувати
положення Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» щодо
обмеження суми пені подвійною
обліковою ставкою , оскільки спірні
правовідносини врегульовані Главою 71
ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Оскільки пеня перевищує розмір
заборгованості за договором позики,
суд вважає що клопотання представника
відповідача щодо врахування
незадовільного фінансового стану
підприємства заслуговує на увагу , тому
є доцільним зменшити розмір пені з
1757979,30 грн. до 1000000 грн.

Відповідно до ст. 79,88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені ним
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214,
215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"СПІКА" на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики в
сумі 1522060 грн., пеню в сумі 1000000 грн. та
штраф в сумі 608824грн., а всього 3130884 грн.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"СПІКА" на користь ОСОБА_3 судовий збір
в сумі 3654 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Андрушівський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів, з дня
проголошення рішення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
-протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя:В. М. Палазюк