АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7137/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Берелет В. В. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 25 червня
2014 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

07 жовтня 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернувся до суду із зазначеним
позовом, за яким просив суд стягнути з
відповідача на їх користь
заборгованість у розмірі 31090,51 гривень
за кредитним договором № б/н від 21.04.2006
року, яка складається з заборгованості
за сумою кредиту - 7993,54 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 21140,28 грн., штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 1456,69 грн. та
судові витрати. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилався на те,
що 21.04.2006 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір №
б/н, відповідно до якого відповідач
отримала кредит у розмірі 2 600 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач не
виконала умов договору у зв'язку з чим
виникла заборгованість у сумі 31090,51 грн.
станом на 31.07.2013 рік.

Рішенням Криничанського районного
суду Дніпропетровської області від 25
червня 2014 року ухвалено: у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" -
відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк" просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, стягнути з відповідача
судові витрати по справі, посилаючись
на те, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того, що
21.04.2006 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір №
б/н, відповідно до якого відповідач
отримала кредит у розмірі 2 600 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач не
виконала умов договору у зв'язку з чим
виникла заборгованість у сумі 31090,51 грн.
станом на 31.07.2013 рік, яка складається з
заборгованості за сумою кредиту - 7993,54
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом - 21140,28 грн., штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 1456,69 грн. У
відповідності до договору позичальник
зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення частини суми заборгованості
за кредитною лінією, яка виникла за
попередній звітний місяць, а також
здійснювати погашення в повному обсязі
заборгованості за овердрафтом, яка
виникла за попередній звітний місяць,
сплачувати всю суму відсотків,
нарахованих за користування кредитною
лінією. При порушенні відповідачем
строків платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш ніж на 120 днів,
відповідач зобов'язана сплатити
позивачу штраф у розмірі 500 грн. + 5% від
суми заборгованості. З доданого банком
суду розрахунку заборгованості
вбачається, що відповідач перестала
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашенням кредиту з 26 березня 2009 року,
зобов'язання зі сплати відсотків за
користування кредитом - з 29 травня 2009
року. За таких обставин суд вважає, що
право банку на отримання суми боргу за
кредитним договором від відповідача є
доведеним, але таке право не підлягає
захисту у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду щодо пропуску позивачем
строку позовної давності за заявленими
позовними вимогами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судова колегія встановила, що згідно
договору № б/н від 21.04.2006 року - вклад
«Копилка» («пенсионный накопительный»
- для пенсійних карт), який укладено між
сторонами у справі, з терміном дії
картки - 3 роки до квітня 2009 року, строк
позовної давності сторонами договору
не був обумовлений, як це зазначено у
ст. 259 ЦК України, тому до спірних
правовідносин застосовується загальна
позовна давність тривалістю у три роки
(а.с.15-24).

У зв'язку з тим, що 12.09.2013 року ухвалою
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області було повернуто позивачу
позовну заяву у зв'язку з
непідсудністю для подачі до належного
суду (а.с.25), та позивач звернувся 07
жовтня 2013 року до Криничанського
районного суду Дніпропетровської
області по цій справі, то судова
колегія вважає правильним те, що
позивач звернувся за захистом свого
порушеного права до суду у вересні 2013
року.

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК
України, - зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 -
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
зазначене вище правило застосовується
й до додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Судовою колегією встановлено строк у
межах якого банк мав право звернутися
до суду з вимогою про захист свого
права, а саме: з травня 2009 року по
травень 2012 року, оскільки останнє
погашення кредиту відбулось 26 березня
2009 року, зобов'язання зі сплати
відсотків за користування кредитом - з
29 травня 2009 року та з цього часу
відповідач кредитною карткою не
користувалась та заборгованість не
сплачувала.

Таким чином, позов було пред'явлено
після спливу строку позовної давності
через один рік і три місяці.

Позивач - банк не заявив суду щодо
поновлення строку позовної давності. З
матеріалів справи не вбачається
підстав для визнання пропуску строку
банком з поважних причин. Позивач - банк
продовжував щомісячно нараховувати
проценти та штрафні санкції за
прострочення зобов'язання по
поверненню кредитних коштів після
припинення відповідачем здійснення
операцій по кредитній картці, що
свідчить про обізнаність позивача про
порушення свого права.

Відповідач у заяві до суду першої
інстанції просила застосувати до
спірних правовідносин сплив позовної
давності і за цих підстав відмовити у
задоволенні позову (а.с.69).

Доводи апелянта - позивача про те, що
дія спірного договору не обмежена
часом, що обумовлено в договорі, судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
ці обставини не стосуються часу
порушеного права, з якого починається
перебіг позовної давності, а саме:
виникнення заборгованості у
відповідача з урахуванням терміну
виконання кредитного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію договору до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем не може розглядатися як
доказ установлення строку дії
договору, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Таким чином, перебіг позовної давності
починається з часу не виконання
зобов'язання відповідачем, як
правильно встановлено судом першої
інстанції, тому початок перебігу
позовної давності починається саме з
цієї дати, про що вище було зазначено, у
зв'язку з чим позивачем пропущено строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції правильно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дія кредитного договору не закінчилась
у зв'язку з невиконанням зобов'язання
позичальника повернути кредитні кошти,
судова колегія вважає неспроможними,
оскільки дія договору і строк позовної
давності не є тотожними та регулюються
різними нормами закону, зокрема,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (стаття 256 ЦК
України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 25 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді