ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3008/14
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі :

головуючого судді

Набудович І.О.

при секретарях

Потапенко Т.М., Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка
діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4,
Публічного акціонерного товариства
«Ерде Банк», треті особи Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, Служба у
справах дітей Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації про
визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду в
інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до
відповідачів ОСОБА_4, ПАТ «Ерде Банк»,
треті особи: приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_5, Служба у справах дітей
Дарницької РДА в м. Києві про визнання
недійсним договору іпотеки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги
зазначила, що 18.01.2008 року між ВАТ «Ерде
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Ерде Банк» та ОСОБА_4 був укладений
договір іпотеки, згідно якого
іпотекодавець передала в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1 у якості забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_6 за
кредитним договором, укладеним з ВАТ
«Ерде Банк». Позивач вважає укладений
іпотечний договір таким, що не
відповідає вимогам закону та порушує
майнові права її малолітнього сина -
ОСОБА_3 Зазначає, що на момент укладання
спірного договору вона була
зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 і
проживала в ній разом зі своїм
малолітнім сином, який набув таким
чином право користування цим житлом.
Оскільки на момент укладання договору
іпотеки малолітній син позивача
проживав в даній квартирі, тому даний
договір порушує права дитини. Крім
того, даний правочин був вчинений без
дозволу Служби у справах дітей, що
суперечить вимогам чинного
законодавства і позбавляє малолітню
дитину права на користування житловим
приміщенням. Посилаючись на вимоги ст.
215 ЦК України, просила визнати
недійсним договір іпотеки, укладений
між ОСОБА_4 та ПАТ «Ерде Банк».

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила суд їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ «Ерде
Банк» проти позову заперечував, просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що на момент
укладання іпотечного договору
відомості щодо наявності права
користування квартирою мололітньою
дитиною були відсутні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про причини неявки в
судове засідання суд не повідомила.

Третя особа - Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки в судове
засідання суд не повідомив.

Третя особа - Служба у справах дітей
Дарницької РДА в м. Києві в судове
засідання свого представника не
направили, надали заяву про розгляд
справи без їх участі та просили винести
рішення відповідно до вимог чинного
законодавства.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача
ПАТ «Ерде Банк», дослідивши матеріали
справи, вважає встановленими наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

З матеріалів справи убачається, що 18
січня 2008 року між ВАТ «Ерде Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Ерде
Банк», та ОСОБА_4 був укладений договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5 Відповідно до умов
цього договору для забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_6 за
кредитним договором, ОСОБА_4 передала в
іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.
43-48). Вказана квартира належала на праві
власності відповідачу ОСОБА_4 на
підставі договору дарування від 01.10.1998
року (а.с. 49).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
12 грудня 2013 року в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Ерде
Банк» звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом
набуття ПАТ «Ерде Банк» права
власності на зазначену квартиру (а.с.
53-55).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2
є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 82).

Згідно довідки ЖЕД № 202 від 23 липня 2014
року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
наступні особи: позивач ОСОБА_2 з 26.10.1999
року; син позивача ОСОБА_3 з 30.12.2008 року;
ОСОБА_7 з 22.02.2011 року. Власником квартири
зазначено ПАТ «Ерде Банк» (а.с. 117).

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК
України ).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочину недійсним» вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності може бути
заявлена як однією із сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання договору іпотеки недійсним,
позивач в своїх вимогах посилається
на ст. 203, 215 ЦК України та підставою
своїх вимог зазначає укладання
договору іпотеки за відсутності
попередньої згоди чи дозволу органу
опіки та піклування на вчинення такого
правочину, що передбачено ч. 4 ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей».

Відповідно до ч. 1-2 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може протирічити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недоодержання
в момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановленні частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177
СК України та ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Як встановлено в судовому засіданні, на
момент вчинення оспорюваного
правочину - договору іпотеки, право
власності на квартиру, яка
передавалася в іпотеку, належало
відповідачу ОСОБА_4 Позивач ОСОБА_2 та
її малолітній син - ОСОБА_3 право
власності на предмет іпотеки не мали.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочину
недійсним» роз'яснено, що відповідно до
ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені ст. 203 ЦК України саме на
момент вчинення правочину.

Як убачається з довідки ЖЕК № 203 від
09.01.2008 року з місця проживання про склад
сім'ї в квартирі АДРЕСА_1 була
зареєстрована та проживала 1 особа:
ОСОБА_2 (а.с. 162). Малолітній ОСОБА_3
зареєстрований за даною адресою з
30.12.2008 року, тобто після укладання
договору іпотеки.

Таким чином, станом на день укладення
договору іпотеки 18.01.2008 року малолітній
ОСОБА_3 у встановленому законом порядку
зареєстрований в квартирі не був та
права користування предметом іпотеки
не мав, а тому посилання позивача на
відсутність попередньої згоди чи
дозволу органу опіки та піклування на
укладання договору іпотеки є
безпідставною.

Покази свідків, допитаних в судовому
засіданні, які показали, що дитина
проживає в квартирі з моменту
народження, а також доводи позивача про
те, що іншого житла у малолітньої
дитини немає, суд до уваги не приймає,
оскільки з урахуванням фактичних
обставин у справі та правових норм, які
застосовуються до спірних
правовідносин, ці доводи не можуть
слугувати підставою для визнання
недійсним договору іпотеки.

Інших обставин, які б свідчили про
недодержання сторонами договору
іпотеки від 18.01.2008 року вимог, які
встановлені ст. 203 ЦК України саме на
момент укладання цього договору в
судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність передбачених
ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав для
визнання недійсним договору іпотеки
від 18.01.2008 року, укладеного між ПАТ
«Ерде Банк» та ОСОБА_4 та про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218
ЦПК України, на підставі ст. 203, 215 ЦК
України, суд

Вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_2, яка
діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4,
Публічного акціонерного товариства
«Ерде Банк», треті особи Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, Служба у
справах дітей Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації про
визнання недійсним договору іпотеки
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя

І.О. Набудович