Яготинський районний суд Київської
справа № 382/1577/14
РІШЕННЯ

іменем України

08 серпня 2014 року
Яготинський районний
суд
Київської області. в складі;

Головуючого судді Карпович В.Д.

При секретарі Шипоті Я.В.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача та третьої
особи -ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Яготині, справу за
позовом ОСОБА_3, представника позивача
ОСОБА_1 до Київського національного
університету будівництва та
архітектури, третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_4, про поновлення на
роботі, виплату середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди.

Встановив:

В позові до суду позивачка вказала,
що вона відповідно до трудового
договору, з 01.09. 1996 року працювала
викладачем англійської мови в
Київському національного університеті
будівництва та архітектури, який
продовжувався кожних п'ять років, в
зв'язку з обранням за конкурсом.
Останній раз трудовий договір
укладений між нею та Київським
національним університетом
будівництва та архітектури було
продовжено з 01.09.2013 року по 31.08.2018 року.

Відповідно до ст.. 23 КЗпП України,
трудовий договір укладений між нею та
КНУБА є таким, що укладений на
визначений строк, тобто строковий.

З вищевказаного виходить, що вона
працювала викладачем кафедри
іноземних мов за строковим договором,
відповідно для якого підставою була її
заява, наказ про оголошення конкурсу та
витяг з протоколів засідання ради
факультету кафедри.

За весь час роботи викладачем КНУБА я
видавала різні методичні вказівки до
практичних занять для студентів
спеціальностей ФАІТ, ТБКВМ, була
співавтором навчального посібника з
англійської мови, видавала статті
стосовно методики викладання
іноземних мов. ЇЇ студенти
неодноразово займали перші місця на
олімпіадах з англійської мови в КНУБА.
Вона була куратором групи МБГ другого
та третього курсів. В 2005 році на основі
анкетування студентів ФАІТу, вона була
визнана кращим викладачем,
неодноразово проходила курси
підвищення кваліфікації на базі КНУБА.

В 2013 році вона була обрана за конкурсом
на продовження терміну роботи за
трудовим договором з 01.09.2013 року по
31.08.2018 року одноголосно. Але її
прямолінійність та життєва позиція не
завжди співпадала з поглядами прямого
керівництва і на неї почали тиснути. В
деканаті організували на неї травлю та
на прохання деканату студенти написали
на неї заяви. В той же день на заявах
студентів була поставлена резолюція
керівництва про її звільнення. 16.06.2013
року о 13.00 годині було проведено
засідання кафедри іноземних мов КНУБА
про негайне її звільнення. На засіданні
весь колектив був на її стороні -
вимагали перевірки заяв студентів, а
саме викликати на засідання студентів
для дачі особистих пояснень. Завідуюча
кафедрою професор ОСОБА_5, наполягала
на її звільнені і пояснила, що питання
про її звільнення вже вирішено в
деканаті. Крім того, зав. кафедрою
наполягала на тому, щоб вона написала
заяву про звільнення негайно за
власним бажанням. З цього приводу в той
же день, тобто 16.06.2014 року вона
звернулася до юриста КНУБА за
допомогою, на що він їй почав
погрожувати та пояснювати що він
працює на керівництво, і їй краще
написати заяву про звільнення. Цього ж
дня близько о 18 годині 30 хвилин, вона
під тиском, перебуваючи в стані
сильного душевного хвилювання, під
пильним наглядом та під диктовку зав.
кафедри написала заяву про звільнення
за власним бажанням.

17.06.2014 року її було звільнено з посади
викладача іноземної (англійської) мови
кафедри іноземних мов за власним
бажанням, ст.. 38 КЗпП України.

На наступний день, тобто 18.06.2014 року
усвідомивши, що з власної помилки
залишилась без роботи, без засобів для
існування вона написала заяву-відклик
попередньої заяви про звільнення, яку
вона принесла в деканат, але в неї її
ніхто не прийняв, тому вона направила
її поштою рекомендованим листом із
зворотнім повідомленням. Вона ще два
тижні продовжувала ходити на роботу, що
можуть підтвердити мої колеги. 25.06.2014
року в деканаті її змусили розписатись
на наказі про її звільнення.

Вважає, що її звільнили незаконно,
оскільки термін від написання нею
заяви про звільнення закінчувався
30.06.2014 року, на її місце не запрошено
працівника, з 16.06.2014 року вона
продовжувала ходити на роботу, а також
нею було написано відклик заяви про
звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Вважає, що неправомірним звільненням
керівництво КНУБА завдало їй моральну
шкоду, а саме вона втратила спокій, сон,
постійно вживає заспокійливі, вона
втратила заробіток, що являвся її
основним та єдиним доходом для
існування. Завдану їй моральну шкоду,
оцінює в розмірі 5000 гривень.

Крім того вважає, що оскільки її
незаконно звільнили і в мене прогул
вимушений то відшкодуванню підлягають
кошти в розмірі середньомісячного
заробітку за час вимушено прогулу, який
на даний час неможливо визначити до
розгляду справи в суді.

Просила:

Поновити її на роботі на посаді
викладачем англійської мови кафедри
іноземних мов в Київському
національному університеті
будівництва та архітектури.

Стягнути на її користь з
Київського національного університету
будівництва та архітектури
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

Стягнути на її користь з
Київського національного університету
будівництва та архітектури моральну
шкоду в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивачка
зменшила свої позовні вимоги,
відмовившись від вимог в частині
стягнення моральної шкоди, уточнила
вимоги в частині стягнення заробітку
за час вимушеного прогулу та просила
стягнути ці кошти в розмірі 5562,17 грн.,
вимоги в частині поновлення на
роботі, підтримала, та пояснила
наступне:

16 червня 2014 року на засіданні
кафедри розглядались заяви студентів
в яких було вказано, що вона вимагає
та бере гроші за здачу заліків
студентами.. ОСОБА_5 та ОСОБА_6
залякували її, що коли інформація
студентів підтвердиться то її
звільнять по / статті /, та
рекомендували їй звільнитися за
власним бажанням, на що вона
відповіла їм що подумає. Вона
звернулася за консультацією по цьому
питання до юриста університету, але
той також порадив їй звільнитися за
власним бажанням. Вона повернулась до
кафедри та близько 18 години 30 хвилин
написала заяву про її звільнення за
власним бажанням. На наступний день, /
17 червня / вона написала заяву про
відклик заяви про звільнення, та
подала її до канцелярії університету,
але в неї її там не прийняли та
рекомендували подати заяву відклик
до ректорату, там в неї цю заяву також
не прийняли, вона поїхала додому та
наступного дня близько 10 години 40
хвилин надіслала заяву-відклик до
університету рекомендованим листом.

Представник відповідача та
третьої особи позов не визнав
мотивуючи тим, що позивачка
добровільно написала заяву про її
звільнення за власним бажанням за
ст.. 38 КЗПП України із 17.06. 2014 року, що
було і зроблено. Відклик на заяву про
звільнення від позивачки надійшов до
університету 18.06. 2014 року.

Із показів свідка ОСОБА_7 / декана
будівельно-технологічного факультету
/ видно, що до нього надходила
інформація від студентів про те, що
ОСОБА_3 вимагала від студентів гроші
за здачу заліків по англійській мові.
По цьому питанню він проводив бесіди
з ОСОБА_3, яка не заперечувала проти
правдивості даної інформації, та
обіцяла в майбутньому цим не
займатись.

Показами свідків ОСОБА_5 / завідуючої
кафедрою іноземної мови, та ОСОБА_6 /
доцента кафедри іноземних мов / в тій
частині, що від студентів надійшли
заяви на ім'я ректора університету
про те, що вчитель іноземної мови
ОСОБА_3 вимагає та бере від студентів
гроші за проведення заліків. Від
ректорату на кафедру поступила
вказівка провести засідання кафедри
по цьому питанню. 16 червня 2014 року
відбулося засідання кафедри іноземних
мов, на якому розглядалися заяви
студентів будівельно-технологічного
факультету на корупційні дії з боку
викладача кафедри ОСОБА_3 У своєму
виступі ОСОБА_3 не спростувала
інформацію вказану в заявах
студентів, та підтвердила що дійсно,
декан факультету ОСОБА_7 проводив з
нею бесіду по поводу отримання коштів
від студентів за здачу заліків. Вони
роз'яснили ОСОБА_3, що вразі
підтвердження даної інформації, її
буде звільнено за ініціативою
адміністрації за відповідною статтею,
та запропонували їй звільнитися за
власним бажанням. На що ОСОБА_3
пообіцяла подумати. Близько 17 години 30
хвилин цього ж дня, ОСОБА_3 прийшла на
кафедру та повідомила, що буде писати
заяву про звільнення за власним
бажанням. В присутності їх, ОСОБА_3
написала заяву про її звільнення з
наступного дня, а саме; із 17 червня 2014
року. Із 17 червня 2014 року, ОСОБА_3 на
роботу не виходила.

В судовому засіданні встановлено
наступне:

Наказом за № 426/1 від 17.09. 1996 року по
Київському державному технічному
університету будівництва та
архітектури , ОСОБА_3 прийнято за
трудовим договором з 01.09. 1996 року по 01.09.
1997 року на посаду викладача кафедри
іноземних мов. / а.с. 46 /. Наказом за №
557/1 по Київському НУБА від 11.06. 2013 року,
в зв'язку з обранням за конкурсом,
продовжити термін за трудовим
договором ОСОБА_3- викладачу кафедри
іноземних мов з 01.07. 2013 року по 30.06.2018
року. / а.с. 8 /.

13.06. 2014 року від студентів на ім'я
ректора надійшли заяви про те, що на
вимогу вчителя іноземної мови ОСОБА_3
під час здачі заліків, вони сплатили
їй вказані нею розміри грошових
коштів. На даних заявах стоїть
резолюція « Звільнити «. / а.с. 55-57 /. По
вказівці ректорату, 16 червня 2014 року
відбулося засідання кафедри іноземних
мов КНУБА, з порядком денним» розгляд
заяв студентів
будівельно-технологічного факультету.
Під час засідання ОСОБА_3 не
спростувала інформацію викладену в
заявах студентів, та підтвердила що
по даному питанню з нею вже була
проведена бесіда деканом факультету.
Вирішили;» запропонувати викладачу
ОСОБА_3 зробити висновки з ситуації,
щодо її подальшої роботи в
університеті, повідомивши про вказане
рішення керівництво кафедри./ а.с. 51-53 /.

16 червня 2014 року, ОСОБА_3 написала
заяву на ім'я ректора КНУБА з
проханням, звільнити її з займаної
посади за власним бажанням з 17 червня
2014 року / а.с. 45 /.. Наказом ректора КНУБА
за № 681/1 від 17.06. 2014 року, викладача
кафедри іноземних мов ОСОБА_3
звільнено з роботи за власним
бажанням за ст.. 38 КЗпп України з 17
червня 2014 року. / а.с. 30 /. 18 червня 2014
року до канцелярії КНУБА надійшла
заява ОСОБА_3, про відкликання нею її
заяви про звільнення від 16.07. 20-14 року. /
а.с. 60 /. Трудову книжку, отримувати
ОСОБА_3 відмовилася, а.с. 33, 36/.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів»,п.12- По справах про звільнення
за ст.. 38 КЗпп України суди повинні
перевіряти доводи працівника про те, що
власник або уповноважений ним орган
примусили його подати заяву про
розірвання трудового договору. Подача
працівником заяви з метою уникнути
відповідальності за винні дії не може
розцінюватись як примус до цього, і не
позбавляє власника або уповноваженого
ним орган звільнити його за винні дії
з підстав передбачених законом, до
закінчення встановленого ст.. 38 КЗпп
України строку, а також застосувати до
нього протягом цього строку в
установленому порядку інше
дисциплінарне стягнення.

Працівник, який попередив власника
або уповноважений ним орган про
розірвання трудового договору
укладеного на невизначений строк,
вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення і цьому випадку не
проводиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку переведення
з іншого підприємства, установи,
організації.

Як видно із пояснення позивачки
ОСОБА_3 заяву про звільнення за
власним бажанням, вона написала під
тиском з боку завідуючої кафедри
ОСОБА_5 та доцента кафедри ОСОБА_6.
Проте з даною позицією суд погодитись
не може, та вважає, що ОСОБА_3 подала
заяву про її звільнення за власним
бажанням з метою уникнути
відповідальності за винні дії /
вимагання та отримання грошових
коштів від студентів за здачу заліку /
та не може розцінюватись судом, як
примус до цього.

В силу ст.. 23 КЗпп України, ОСОБА_3
на час звільнення перебувала з КНУБ в
строковому трудовому договорі.

В силу ст.. 39 КЗпп України,
строковий трудовий договір / пункти 2, 3
статті 23 КЗпп України / підлягає
розірванню достроково на вимогу
працівника в разі його хвороби або
інвалідності, які перешкоджають
виконанню роботи за договором.
Порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
договору або трудового договору та у
випадках, передбачених частиною
першою статті 38 цього Кодексу
України.

В силу частини першої ст.. 38 КЗпп
України, працівник має право
розірвати трудовий договір укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноваженого ним
орган письмово за два тижні. У разі,
коли заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу /
поважні причини /, то власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк,
про який просить працівник.

Як видно із заяви ОСОБА_3 в якій
вона просить звільнити її за власним
бажанням з 17 червня 2014 року, поважні
причини її звільнення що передбачено
частиною першою ст.. 38 КЗпп України,
позивачкою не вказані / а.с. 45 /.

Таким чином суд вважає, що
позивачку необхідно було звільнити
відповідно до її заяви за ст.. 39 КЗпп
із посиланням на поважні причини
вказані нею в заяві - передбачені
частиною першою ст.. 38 КЗпп України, а
тому наказ за № 681/1 ректора КНУБА від
17.06. 2014 року, про звільнення ОСОБА_3 з
посади викладача кафедри іноземних мов
з 17.06. 2014 року, є незаконним та таким,
який підлягає до скасування.

В разі поновлення працівника на
попередньому місці роботи, з власника
або уповноваженого ним органу на
користь працівника підлягають до
стягнення кошти, за час вимушеного
прогулу, виходячи із
середньомісячного розміру середнього
заробітку працівника.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих
норм, зокрема абз. З п. 2 Порядку,
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи.

Крім того, відповідно до п. 5 розд. IV
Порядку основою для визначення
загальної суми заробітку, що підлягає
виплаті за час вимушеного прогулу, є
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника, яка згідно
з п.8 цього Порядку визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньо денної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Порядку).

Середньоденна заробітна плата
позивача за два останні місяці перед
звільненням, а саме з 16 квітня по 16
червня 2014 року складає; 157,31 грн / 6135,16:39
відпрацьованих днів /

Виходячи з розміру середньоденної
заробітної плати, середній заробіток
за час вимушеного прогулу у зв'язку з
затримкою видачі трудової книжки
ОСОБА_3, який слід рахувати з 16 червня 2013
року по дату ухвалення судового
рішення, тобто по 08 серпня 2014 року,
становить: 6135,09 грн /157,31 грн. х 39 робочих
днів /.

В судовому засіданні позивачка та її
представник просили стягнути з
відповідача, середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 5562,17
грн.

Виходячи з вимог
цивільно-процесуального кодексу, суд
не має права вийти за межі позовних
вимог позивача, а тому задовольняє
вимоги позивача в цій частині вимог, в
розмір який просить стягнути
позивачка.

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. ст..
23, 138, 139 КЗпп України, Постановою
Пленуму Верховного суду України « Про
практику розгляду судами трудових
спорів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, представника позивача
ОСОБА_1 до Київського національного
університету будівництва та
архітектури, про поновлення на роботі,
виплату середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, задоволити частково

Зобов'язати Київський національний
університет будівництва та
архітектури, поновити ОСОБА_3 на посаді
викладача кафедри іноземних мов.

Стягнути із Київського національного
університету будівництва та
архітектури на користь ОСОБА_3,
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 5 562 грн. 17 коп. / п'ять
тисяч п'ятсот шістдесят дві грн.. 17 коп./.

Допустити негайне виконання рішення
в частині поновлення на роботі та
стягнення платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів, з дня його
проголошення.

Суддя
Карпович В.Д.