№ 2/336/2111/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

06 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Артемової Л.Г., при секретарі Бутенко
О.В., за участі учасників процесу,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа: Шевченківський районний
відділ у м.Запоріжжя Управління
державної міграційної служби України в
Запорізькій області, про визнання
такими, що втратили право користування
житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 29.05.2014 року звернулася до
суду з|із| позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Шевченківський
районний відділ управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області про визнання
такими, що втратили право користування
житлом.

На обґрунтування позову зазначила, що
вона постійно із народження мешкає у
квартирі АДРЕСА_1. На цей час разом із
нею у квартирі проживають її чоловік
ОСОБА_5, троє неповнолітніх дітей.

У квартирі зареєстрована ОСОБА_2, яка є
рідною бабусею позивачки, хоча вона із
квітня 2009 року не проживає у квартирі
без поважних причин. Крім того,
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
мешкають в квартирі з 2000 року.

Вважає, що зазначені обставини
випливають з рішення Шевченківського
районного суду від 10.04.2013 року.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_7 наполягали на задоволенні
позову, пояснивши, що позивачка має
намір приватизувати квартиру виключно
на своїх дітей, вважає, що відповідачі
не проживають у квартирі без поважних
причин.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_8 у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували, при
цьому пояснили, що ствердження про те,
що вона покинула квартиру та без
поважних причин не проживала понад
шість місяців не відповідає дійсності.
ОСОБА_2 не має іншого місця проживання,
її не пускають у квартиру, позивачка та
її мати оманою вимусили звернутися із
позовом про визнання такими, що
втратили право проживання до своєї
доньки ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4, вона
ніколи не мала наміру покидати своє
житло, має конфлікт із позивачкою на
побутовому грунті. Намагається на цей
час вселятися у квартиру.

ОСОБА_3 позову не визнала та пояснила,
що є рідною тіткою позивачки, дійсно
покинула спірну квартиру, оскільки
мала неприязні стосунки із рідною
сестрою - матір'ю позивачки, вимушена
була винаймати житло, а в подальшому її
родина придбала квартиру у кредит, але
увесь цей час захищала своє право
проживання, відсутність була
вимушеною.

ОСОБА_4 позову не визнав, пояснив, що з
народження проживав у спірній
квартирі, вимушено, через малий вік,
покинув її разом із родиною через
конфлікти із родичами.

Дослідивши письмові докази|речі|, суд
знаходить позов таким, що|находить| не
підлягає задоволенню.

Встановлено|установлено|, що ОСОБА_1
зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з
01.11.2007 року, проте сторонами визнається
що вона була зареєстрована у ній з
народження (а.с.4).

Набула прізвище - «ОСОБА_1» внаслідок
укладення 29.11.2008 року, шлюбу з ОСОБА_5
(а.с.7).

Згідно довідки МКП «Основаніє» від
29.05.2014 року позивачка має родину у
складі ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 - доньки,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 - доньки, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_4 - сина, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5
- матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 - бабусі
(а.с.10).

Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя 10.04.2014 року, постановлене
рішення у справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, до Запорізької міської
ради, районної адміністрації по
Шевченківського району м.Запоріжжя,
ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, третя
особа: відділ приватизації житла
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Шевченківському району
про визнання приватизації та свідоцтва
про право власності недійсними.

Позов було задоволено частково,
визнано недійсним та скасоване
розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради №966 від 21.09.2010 року про
передачу в спільну часткову власність
у рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_9 по ?
частини квартири кожному за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнане недійсним та скасоване
свідоцтво про право власності на житло
№237553 від 21.09.2010 року, видане відділом
приватизації житла Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в рівних
долях кожній. В задоволенні інших вимог
відмовлено (а.с. 11-15).

Суд виходить з того, що обставини
встановлені судовим рішенням не
підлягають доведенню у відповідності
до правил ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відтак,
встановлено, що ОСОБА_13 18.01.1984 року -
дідусеві позивачки, у відповідності до
закону, на його родину, було видано
ордер на спірну квартиру, до складу
родини на той час входили: ОСОБА_2 -
дружина, та доньки: ОСОБА_3, ОСОБА_12,
ОСОБА_15

Станом на 11.10.2008 року у квартирі були
зареєстровані ОСОБА_2 - основний
квартиронаймач, її доньки: ОСОБА_3,
ОСОБА_12, онуки: ОСОБА_4, ОСОБА_1, правнука:
ОСОБА_9

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009
року було задоволено позов ОСОБА_2;
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визнано такими,
що втратили паво проживання у спірній
квартирі.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 17.05.2013 року заочне
рішення було скасоване, при новому
розгляді позивачка ОСОБА_2 подала заяву
про відмову від позову та закриття
провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі суд
встановив, що підставою подачі заяви
про закриття провадження у справі та
відмови від позовних вимог було саме
те, що ОСОБА_2 подаючи позов діяла не
самостійно з ініціативи своєї дочки та
онуки яки мали на меті приватизувати
квартиру на онуку, усунувши від
приватизації усіх членів родини.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки
провадиться в судовому порядку.

Суд, вирішуючи спір виходить з того, що
забезпечення ефективного судового
захисту є обов'язком суду, позивачка
звернувшись до суду на захист житлових
прав, пояснила, що її метою є
одноособова приватизація квартири,
тобто набуття на неї права власності, а
відтак заявлений позов не захищає
житлових прав, а спрямований на
зменшення кола осіб, які мають право на
приватизацію.

Суд враховує, що ОСОБА_2 та особа, якій
виділена квартира у 1984 році, позивачка
народилася у 1990 році та зареєстрована у
квартирі як член родини
квартиронаймача, сторони є членами
однієї родини.

Відповідачі визнають, що певний час не
проживали у спірній квартирі, проте,
проте це обумовлено тим, що їм чиняться
перешкоди з боку позивачки та її
матері.

Вимога про визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право проживання не підлягає
задоволенню, оскільки встановлено, що
вона була відповідальним
квартиронаймачем, у якості членів її
родини у квартирі були зареєстровані
її доньки, а в подальшому онуки, у тому
числі і позивачка.

ОСОБА_2 покинула квартиру через
неможливість сумісного проживання,
іншого житла не має, усвідомивши, що
вона фактично штучно виключена з кола
осіб, які мають право на приватизацію,
почала захищати своє право. Жодна особа
не може бути позбавлена права на житло
безпідставно.

Позивачка не приховує, що основної її
метою є приватизація квартири виключно
на її дітей саме для цього вона ставить
питання про визнання членів родини
такими, що втратили право проживання.

Також сторонами визнається, що
відповідачі позбавлені можливості
повернутися в квартиру та проживати у
ній, оскільки у них відсутні ключі від
вхідних дверей.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути
позбавлені права проживання у
квартирі, оскільки сумісне проживання
із позивачкою ускладнено неприязними
стосунками, наявність у них іншого
житла не береться при цьому до уваги.

Крім того суд враховує, що вимога до цих
осіб безпідставна, ще і через те, що
вони зняті з реєстрації за рішенням
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 29.04.2009 року, яке було
скасоване у подальшому.

Тимчасова відсутність відповідачів не
є підставою для визнання їх такими, що
втратили право проживання в квартирі,
оскільки виходячи з правового змісту
ст. 71 ЖК України, підставою для
позбавлення особи права на проживання
у житловому приміщенні є її
відсутність без поважних причин.

Судом встановлено, що існують
об'єктивні перешкоди для проживання
ОСОБА_2 у квартирі разом із онукою та її
родиною, ОСОБА_2 намагається вселитися
і у разі відмови у вселенні у
добровільному порядку може захищати
своє право у суді.

Причини тимчасової відсутності
відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 не
визнаються судом неповажними у сенсі
приписів ст.71 ЖК України.

Керуючись ст.71 ЖК України, ст. ст.
10, 11, 58-60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги.

Суддя
Л.Г.Артемова