Провадження № 2/641/2291/14
Справа № 641/4807/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року

Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання
Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Комінтернівського районного суду м.
Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

третя особа: ОСОБА_4

про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання правочину удаваним, визнання
права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, в
якому з урахуванням уточнень просить:

- встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу;

- визнати правочин, котрим є договір
доручення, укладений між ОСОБА_2, з
однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої
сторони, - удаваним правочином, що
вчинений з метою приховання іншого
правочину, а саме: договору
купівлі-продажу автомобіля
(реєстраційний № НОМЕР_1; марка: ВАЗ;
модель: 21103; рік випуску: 2004; колір:
синій; шасі НОМЕР_2; тип ТЗ: легковий
седан; повна маса: 1515 кг);

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на
автомобіль (реєстраційний № НОМЕР_1;
марка: ВАЗ; модель: 21103; рік випуску: 2004;
колір: синій; шасі НОМЕР_2; тип ТЗ:
легковий седан; повна маса: 1515 кг) в
рівних частках - по 1/2 частки за кожним.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що з 06.03.2010 року по
20.12.2013 року проживала однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2
21.12.2013 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб,
зареєстрований Комінтернівським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану. За час сумісного
проживання, 29.11.2011 року позивач та
відповідач ОСОБА_2 за спільні кошти
придбали у ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 21103,
реєстраційний № НОМЕР_1. Однак,
купівля-продаж автомобіля оформлена
між сторонами не шляхом укладення
договору купівлі-продажу, а шляхом
укладення усного договору доручення,
на підставі якого ОСОБА_3 видав ОСОБА_2
нотаріально посвідчену довіреність на
право керування та розпорядження
транспортним засобом.

Посилаючись на те, що договір
доручення, яким оформлено довіреністю,
укладено з метою приховання договору
купівлі-продажу автомобіля, просить
визнати договір доручення, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, удаваним.
Оскільки автомобіль було придбано за
час проживання сторін однією сім'єю без
шлюбу, позивач також вважає, що на
підставі ст. 74 СК України за нею та
відповідачем ОСОБА_2 має бути визнане
право спільної сумісної власності на
автомобіль ВАЗ 21103, реєстраційний №
НОМЕР_1.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримав, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій
позовні вимоги про встановлення факту
сумісного проживання з позивачем
визнав. Також зазначив, що дійсно за
спільні кошти позивача та ОСОБА_2
придбано спірний автомобіль.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримав, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 направив до суду
пояснення по справі, в яких зазначає, що
дійсно 29.11.2011 року він продав ОСОБА_2
автомобіль по довіреності, грошові
кошти отримав, претензій до ОСОБА_2 не
має. Крім того, відповідач просив
розглядати справу за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 подав клопотання
про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 21.12.2013 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб,
зареєстрований Комінтернівським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану, актовий запис № 997, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про шлюб.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що 29.11.2011 року ОСОБА_3 -
власник автомобіля ВАЗ 21103,
реєстраційний № НОМЕР_1, видав ОСОБА_4
та ОСОБА_2 довіреність на право
користування та розпорядження
належному йому на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, автомобіля ВАЗ 21103,
реєстраційний № НОМЕР_1.

Зазначена довіреність посвідчена
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7,
строк дії довіреності визначено до
29.11.2021 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України визначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пояснень представника позивача
ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали
разом як сім'я з 06.03.2010 року, вели
спільний побут, мали взаємні права та
обов'язки. Зазначені пояснення
визнаються відповідачем ОСОБА_2

Крім того, факт сумісного проживання
позивача та відповідача ОСОБА_2
підтверджується письмовими
поясненнями ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
зазначають, що дійсно в період з 06.03.2010
року по 20.12.2013 року позивач та
відповідач проживали разом без
реєстрації шлюбу, вели спільне
господарство та мали спільний бюджет.

З урахуванням системного аналізу
зазначених вище норм та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
наявність підстав для встановлення
факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1
та ОСОБА_2 без шлюбу з 06.03.2010 року по
20.12.2013 року.

Відносно позовних вимог про визнання
правочину удаваним та визнання за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної
сумісної власності на автомобіль в
рівних частках - по 1/2 частки за кожним,
суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 235 ЦК
України удаваним є правочин, який
вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", з а
удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини.
На відміну від фіктивного правочину,
за удаваним правочином права та
обов'язки сторін виникають, але не ті,
що випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи,
що правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин.

Частиною 1 ст. 237 ЦК України визначено,
що представництвом є правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України встановлено, що
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.

Отже, суд зазначає, що довіреність не є
правочином, яким оформлюється перехід
права власності на автомобіль. Після
видачі довіреності для відчуження
автомобіля між сторонами повинно бути
укладено письмовий договір купівлі -
продажу.

В даному випадку вважати, що між
відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_2 при видачі довіреності від
29.11.2011року на спірний автомобіль мало
місце укладення удаваного правочину, а
саме договору купівлі-продажу, не
можна.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів.

При цьому, згідно приписів ст. 208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Крім того, законодавчими актами
України встановлено спеціальний
порядок набуття права власності
громадянами на окремі види майна.

Так, пунктами 7, 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та мотоколясок
(далі Правила), затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від 7
вересня 1998 року, передбачено, що
власники транспортних засобів
юридичні та фізичні особи або їх
представники (далі власники)
зобов'язані зареєструвати їх протягом
10 діб після придбання або митного
оформлення, чи тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.
Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника, поданої особисто, і
документів, що посвідчують його особу,
правомірність придбання транспортного
засобу, оцінку його вартості;
правомірність придбання транспортних
засобів, складових частин, які мають
ідентифікаційні номери,
підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідної
посадової особи і печаткою, виданими
суб'єктами підприємницької діяльності,
які реалізують транспортні засоби та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням та передачею, такий
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження,
передача власником придбаних
транспортних засобів, не
зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
проводиться.

Ніяких письмових даних про те, що між
відповідачами існувала домовленість
щодо всіх істотних умов договору
купівлі-продажу згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК
України матеріали справи не містять. Не
містить цього і копія розписки про
отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 та ОСОБА_2
4000 доларів США.

При цьому, довіреність від 29.11.2011 року
не скасована і не визнана недійсною.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання правочину, котрим
є договір доручення, укладений між
ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з
іншої сторони, - удаваним правочином, що
вчинений з метою приховання іншого
правочину, а саме: договору
купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21103,
реєстраційний № НОМЕР_1, а тому позовні
вимоги в зазначеній частині
задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню, як похідні
від зазначених вище, і позовні вимоги
про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
права спільної сумісної власності на
автомобіль ВАЗ 21103, реєстраційний №
НОМЕР_1.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з
06.03.2010 року по 20.12.2013 року.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Ященко