Справа №487/8808/13-ц 04.08.2014 04.08.2014
Справа № 22ц- 784/2205/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Доповідач в апеляційній
інстанції: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О.,
Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового
засідання: Романенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 31 березня 2014 року
ухвалене за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку
спадкування

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовною заявою
до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частину домоволодіння в
порядку спадкування.

Позивачка вказувала на те, що її
сестра ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в
зв'язку з чим відкрилась спадщина на
51/100 належну їй частину
домоволодіння по АДРЕСА_1. Оскільки
нотаріус відмовила їй у видачі
свідоцтва про право власності в
порядку спадкування через пропуск
строку на прийняття спадщини та
відсутність правовстановчих
документів, позивачка просила
задовольнити її вимоги та визнати за
нею право власності на вказане
спадкове майно.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 31 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі просить вказане рішення суду
скасувати, а по справі ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги, посилаючись на те, що суд не
вірно застосував норми
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи і
перевіривши зазначені в скарзі доводи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Районний суд вирішуючи даний
спір виходив з того, що у
спадкодавиці ОСОБА_4 на день її смерті
не виникло право власності на
спірну частину домоволодіння,
оскільки договір купівлі-продажу, на
підставі якого вона купила вказане
майно, не пройшов державну
реєстрацію.

Проте, з таким висновком суду
не можна погодитись, оскільки він є
передчасним.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, що
відповідно до договору дарування
від 8 грудня 2003 року ОСОБА_4
отримала в дар, а ОСОБА_3 подарувала
51/100 частину житлового будинку з
відповідними частиною господарчих
будівель та споруд, що знаходяться в
АДРЕСА_1 (а.с. 49).

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 21 жовтня 2008
року, яке набрало законної сили,
встановлено факт родинних відносин
позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 як сестри
(а.с. 15).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про
що видано відповідне свідоцтво (а.с. 17).

Третя Миколаївська державна
нотаріальна контора листом від 28
жовтня 2013 року повідомила, що за
даними інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру, спадкова справа
після смерті ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутня. До вказаного
листа додано наведену інформаційну
довідку (а.с. 30, 31).

Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК
України право на спадкування за
законом мають особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так,
відповідно до ст. 1262 ЦК України, рідні
брати та сестри спадкодавця, мають
право на спадкування за законом у
другу чергу.

Правилами ч. 2 ст. 1258 ЦК України,
встановлено, що кожна наступна черга
спадкоємців за законом, одержує
право на спадкування в разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги.

Так, як спадкоємців попередньої
черги немає, то право спадкування має
виникнути у позивачки, як спадкоємиці
другої черги.

Проте, положеннями ст. 1268 ЦК
України, встановлено, що спадкоємець
має право прийняти спадщину у
спосіб та строки встановлені ст.ст.
1269 та 1270 ЦК України.

Як зазначено вище, з наданої
нотаріальною конторою довідки
вбачається, що позивачка спадщину не
прийняла, оскільки до нотаріальної
контори з відповідною заявою
звернулася з порушенням
встановленого законом строку.

Наслідки пропущення строку
для прийняття спадщини встановлені
ст. 1272 ЦК України. Так, нормами
вказаної статті передбачено, що за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Проте, із змісту позовної заяви
вбачається, що позивачка посилаючись
на поважність причини пропуску
строку для прийняття спадщини,
вимоги про надання їй додаткового
строку для прийняття спадщини не
заявила.

Не прийняття спадщини та не
вирішення питання про надання
додаткового строку для її прийняття
в судовому порядку, вказують на те, що
у позивачки на даний час не виникло
право на спадкування після смерті
сестри ОСОБА_4 і саме вказане,
унеможливлює вирішення питання про
її право власності на спадкове майно.
Вказане є підставою для відмови в
задоволенні позову.

Суд не звернув на зазначене
уваги, не дав оцінки наведеним
обставинам та не зробив відповідних
висновків, стосовно наявності чи
відсутності у позивачки права на
спадкування. Натомість дав оцінку
обставинам, які на думку районного
суду, вказують на відсутність
спадкового майна, та вказані
обставини зазначив, як підставу
відмови у задоволенні позову, тоді,
як питання наявності чи відсутності
спадкового майна є похідним
(другорядним) від підтвердження
спадкових прав.

Крім цього, в п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що у таких
справах відповідачами є інші
спадкоємці. А при їх відсутності,
відповідачами є територіальні
громади в особі відповідних органів
місцевого самоврядування за місцем
відкриття спадщини.

Однак, суд вирішив спір
стосовно права власності на спадкове
майно, тобто спір, який випливає із
спадкових правовідносин, у справі
де відповідачем вказано особу, яка
не є спадкоємцем та не претендує на
спадкове майно.

За таких обставин, районному суду
слід було в порядку, передбаченому
ст. 33 ЦПК України, вирішити питання
про заміну неналежного відповідача,
або залучення як співвідповідача
особу, яка має нести цивільно-правову
відповідальність за даним спором,
тобто - Миколаївську міську раду.

Проте, районний суд не виконав вимоги
наведеної процесуальної правової
норми, та правове обґрунтування
відмови в задоволенні позову зазначив
не вірно як відсутність у
спадкодавиці права власності на
спірне майно.

Враховуючи, що суд апеляційної
інстанції, в силу положень
процесуальних норм викладених в
Розділі 5 ЦПК України, позбавлений
можливості притягнення до участі у
справі належного співвідповідача, в
задоволенні позову ОСОБА_2 слід
відмовити, в зв'язку з пред'явленням
його до неналежного відповідача.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», зазначено, що апеляційний
суд ухвалює рішення про зміну
рішення суду першої інстанції у
випадку, якщо помилки у неправильно
прийнятому рішенні можливо усунути
без його скасування, не змінюючи суть
рішення, і вони стосуються окремих
його частин, зокрема, якщо помилки
стосуються фактичної сторони чи
правового обгрунтування.

Оскільки оскаржуване рішення
районного суду по своїй суті є
вірним, однак, в порушення
процесуальних норм, невірно зазначено
його правове обґрунтування, то
відповідно до положень п. ч. ч. 1 ст. 309
ЦПК України, саме в цій частині воно
підлягає зміні з зазначенням
підстави відмови в задоволенні
позову, пред'явлення вказаного позову
до неналежного відповідача. В іншій
частині вказане рішення підлягає
залишенню без змін, в порядку
встановленому ст. 308 ЦПК України.

Дане рішення не перешкоджає
позивачці в подальшому звертатись до
суду з аналогічним позовом до
належного відповідача.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 309,
315-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 31 березня 2014 року в
частині зазначення правового
обґрунтування змінити.

Вказати правову підставу відмови в
задоволенні позову, пред'явлення
позову ОСОБА_2 до неналежного
відповідача.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили, тобто з дня
проголошення, може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: