Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2081/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Кодрула
М.А., Суржика М.М.

за участю
секретаря - Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 27.05.2014
року по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк»
звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Зазначав, що відповідно до
укладеного договору від 03.07.2007 року
відповідач отримав кредит у розмірі
9465,60 грн. зі сплатою 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним
кредитним договором не виконала. У
зв'язку з чим станом на 15.03.2013 року має
заборгованість по зобов'язанням у
розмірі 57530,97 грн., яку позивач просив
стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від
27.05.2014 року в задоволені позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду першої
інстанції в зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених
вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст..213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст..215 ЦПК України в
рішенні суду повинно бути зазначено
на підставі яких доказів та з яких
мотивів суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення .

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці
дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних, як свідків ,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експерта.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції встановив,
що відповідно до кредитного договору
від 03.07.2007 року позивач надав кредит
відповідачу у сумі 9465,60 грн. зі
сплатою 12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно з розрахунком заборгованості за
кредитним договором укладеним між
сторонами по справі станом на 15.03.2013
року останній платіж був здійснений в
2008 році, а позивач звернувся до суду з
позовом лише 04.04.2013 року.

Посилаючись на статті 257, 266 ЦК України
суд першої інстанції дійшов висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню оскільки позивачем
пропущено трьохрічний строк
звернення до суду з позовом.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можливо з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору № KGXRRX00510129 від
03.07.2007 року відповідач отримав кредит у
розмірі 9465,60 грн. зі сплатою 12% на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 03.07.2009 року. ОСОБА_2
зобов'язання за вказаним кредитним
договором не виконала. У зв'язку з чим
станом на 15.03.2013 року має
заборгованість по зобов'язанням у
розмірі 57530,97 грн.

Позивач звернувся у суд з позовними
вимогами 04.04.2013 року.

Частинами 1 та 4 ст. 631 ЦК України
передбачено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до положень статті 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Відповідно до статті 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт), які є не
від'ємною частиною договору, термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у 5 років.

Зазначені обставини свідчать про те, що
сторони уклали у письмовій формі
договір про збільшення позовної
давності до 5 років, тому додаткової
угоди відповідно до частини 1 статті 259
ЦК України не було необхідності
укладати.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на зазначені обставини і застосував
строк позовної давності у три роки до
даних правовідносин.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що 14.04.2008 року на погашення
заборгованості відповідачем внесено
572,17 грн.

Крім того, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення (ч.3 ст.267 ЦПК України). Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач, будучи належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
справи в суд першої інстанції не
з'явилася і в суді першої
інстанції заяву про застосування
строку позовної давності не подавала
та не оспорювала факт внесення нею
коштів на погашення боргу, а тому у суду
першої інстанції не було правових
підстав для застосування строку
позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач станом на 15.03.2013 року має
заборгованість по зобов'язанням у
розмірі 57530,97 грн. яка складається:

- 7015,46 грн. - заборгованість за
кредитом,

- 21808,37 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом,

-1703,85 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом,

- 23787,53 грн. пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язання за договором,

-500 грн. штраф (фіксована частина),

- 2715,76 грн. штраф (процентна складова).

Докази, які б спростовували даний
розрахунок в матеріалах справи
відсутні.

Приймаючи до уваги встановлені
обставини, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення яким позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають до стягнення понесені
судові витрати у справі пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
саме судовий збір в сумі 862грн. 97 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313-314, 316 -317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» -
задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від
27.05.2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» , МФО №305299, рахунок №
3111 заборгованість за кредитним
договором № KGXRRX00510129 від 03.07.2007 року у
сумі 57530 (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот
тридцять) гривень 97 копійок, яка
складається з - 7015,46 грн. -
заборгованість за кредитом, - 21808,37 грн.
- заборгованість по процентам за
користування кредитом, -1703,85 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом,- 23787,53 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором, а також
штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500
грн. штраф (фіксована частина), 2715,76 грн.
штраф (процентна складова), та судові
витрати понесені позивачем по справі
код ДРПОУ 14360570, МФО №305299 рахунок №
0001 в розмірі 862 (вісімсот
шістдесят дві) грн.. 97 коп.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: