Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Ступак О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Омега», третя особа
- публічне акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит», про зобов'язання
вчинити певні дії; за позовом третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору - публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Омега» про
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:.

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Черкаського
обласного управління закритого
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Омега», назву якого
змінено на приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «Омега» (далі - ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Омега»)
про примусове виконання обов'язку в
натурі. В обґрунтування вимог вказував,
що його брат ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі кредитного
договору від 20 березня 2007 року отримав
в товаристві з обмеженою
відповідальністю «Банк «Фінанси та
Кредит» кредит в сумі 30000 доларів США. В
якості забезпечення кредиту 20 березня
2007 року було укладено договір іпотеки,
за умовами якого передано в іпотеку
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_4 на праві власності.
Після смерті ОСОБА_4 позивач 04 вересня
2007 року звернувся з відповідною заявою
до банку з повідомленням про факт
смерті брата та просив банк припинити
нарахування відсотків, штрафів та
інших платежів по кредитному договору.
20 жовтня 2007 року він отримав відповідь
банку про те, що нарахування відсотків
було призупинено. Крім того, позивач
вказував, що в 2010 році він дізнався, що
між ОСОБА_4, ЗАТ «Акціонерна
страхова компанія «Омега» та банком
укладено договір добровільного
страхування від 20 березня 2007 року, за
умовами якого, у разі настання
страхового випадку страхова компанія
зобов'язалася провести виплату
страхового відшкодування в інтересах
вигодонабувача - ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит», за рахунок чого і повинен був
бути погашений кредит. Проте, страхова
компанія відмовилася від виконання
умов договору страхування, в зв'язку з
чим, кредит в банку не погашено. За
таких обставин, просив суд зобов'язати
відповідача здійснити виплату
страхового відшкодування
вигодонабувачу.

В лютому 2011 року третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - публічне акціонерне товариство
«Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит») звернулося
до суду з позовом до ЗАТ «Акціонерна
страхова компанія «Омега» про
зобов'язання вчинити певні дії,
мотивуючи свої вимоги тим, що 20 березня
2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав кредит в розмірі 30000
доларів США строком до 19 березня
2022 року. В якості забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
договором цього ж дня між сторонами
укладено договір іпотеки, за яким
ОСОБА_4 передав в іпотеку трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Крім того, цього ж дня
між ЗАТ «Акціонерна страхова компанія
«Омега» та ОСОБА_4 укладено договір
добровільного страхування, згідно з
яким страховик зобов'язався у разі
настання страхового випадку виплатити
страхову суму або її частину (страхову
виплату) страхувальнику та/або
вигодонабувачу, яким в договорі
вказано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
29 серпня 2007 року банк повідомив
страховика про факт смерті ОСОБА_4 та
попросив провести страхову виплату, що
за умовами договору складає 222390 грн.,
проте, страховик відмовився здійснити
виплату страхового відшкодування
банку як вигодонабувачу за договором, в
зв'язку з чим ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» просив позов задовольнити.

Ухвалою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 04 грудня 2013 року
вказані позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено. Позовні вимоги ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» задоволено.
Зобов'язано ПрАТ «Акціонерна страхова
компанія «Омега» здійснити виплату
страхового відшкодування
вигодонабувачу ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» відповідно до договору
добровільного страхування від
нещасного випадку від
20 березня 2007 року. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 13 лютого 2014 року
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 грудня
2013 року скасовано в частині
задоволення позовних вимог
ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Омега»
про зобов'язання вчинити дії,
провадження у справі в цій частині
вимог закрито. В решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та кредит» просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції, залишивши
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині позовних вимог ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» до ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Омега»
про зобов'язання вчинити дії та
закриваючи провадження у справі в цій
частині, суд апеляційної інстанції
керувався п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
відповідно до якого суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства. Апеляційний
суд зазначив при цьому, що у даній
справі об'єднані в одне провадження
вимоги фізичної особи та юридичної
особи, які підлягають розгляду в
порядку господарського судочинства.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Частиною 3 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» судам роз'яснено, що вирішуючи
питання про відкриття провадження у
справі, суди повинні виходити з того, що
відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17; далі - КАС), Господарським
процесуальним кодексом України (статті
1, 12; далі - ГПК), Кримінальним
процесуальним кодексом України (далі -
КПК) або Кодексом України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП) віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Оскільки згідно зі ст. 16 ЦПК не
допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом, суд відкриває провадження у
справі в частині вимог, які належать до
цивільної юрисдикції, і відмовляє у
відкритті провадження у справі щодо
вимог, коли їх розгляд проводиться за
правилами іншого виду судочинства.
Разом із тим суд також має врахувати, що
в порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

Апеляційним судом встановлено, що в
одному провадженні заявлені позовні
вимоги фізичної особи ОСОБА_3 та вимоги
юридичної особи - ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» до іншої юридичної особи - ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Омега».

З матеріалів справи вбачається, що 20
березня 2007 року між банком та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір. В
якості забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором
цього ж дня між сторонами був укладений
договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав
в іпотеку трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

20 березня 2007 року між ЗАТ «Акціонерна
страхова компанія «Омега» та ОСОБА_4
укладено договір добровільного
страхування, згідно з яким страховик
зобов'язався у разі настання
страхового випадку виплатити страхову
суму або її частину (страхову виплату)
страхувальнику та/або вигодонабувачу,
яким в договорі вказано ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит».

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що
останній звернувся до суду за захистом
своїх прав, вважаючи, що невиконання
страховою компанією зобов'язання за
договором страхування може вплинути на
його права як спадкоємця ОСОБА_4,
оскільки належна ОСОБА_4 квартира є
предметом договору іпотеки, де
іпотекодержателем є ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит».

Разом з тим, із позовної заяви ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» вбачається, що
предметом позову є порушення
страховиком зобов'язання за договором
страхування, укладеним між ЗАТ
«Акціонерна страхова компанія «Омега»
та ОСОБА_4, де вигодонабувачем є ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит».

Таким чином, закриваючи провадження у
справі в частині позовних вимог ОСОБА_3,
апеляційний суд не врахував, що його
вимоги за позовом є спільними та
взаємопов'язаними із правом, про захист
якого звернувся банк, тому вони
підлягають розгляду у порядку
цивільного судочинства.

Враховуючи, що закриття провадження у
справі в частині позовних вимог ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» свідчить про
те, що рішення суду першої інстанції в
цій частині не було переглянуто в
апеляційному порядку по суті, а також
те, що вірне вирішення спору за позовом
ОСОБА_3 пов'язане із вирішенням спору за
позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
рішення апеляційного суду слід
скасувати в повному обсязі.

Оскільки порушення норм
процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а справа передачі на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 13 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В.
Кафідова

О.В. Ступак

О.В. Умнова

І.М. Фаловська