РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/3738/14-ц

2/643/2204/14

06.08.2014 року Московський районний суд
м. Харкова

в складі: головуючого - судді Поліщук
Т.В.,

при секретарі - Чорноморець Т.Ю.,

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участі третіх осіб ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» в особі заступника керуючого
філією ПАТ «Укрексімбанк» в м. Харкові
Ревкової Раїси Миколаївни, ОСОБА_5 про
визнання квартири особистою приватною
власністю, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3, третя особа Відкрите
акціонерне товариство «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі заступника керуючого філією ПАТ
«Укрексімбанк» в місті Харкові
Ревкової Р.М., ОСОБА_5 про визнання
квартири особистою власністю.

В обґрунтування позовних вимог в
судовому засіданні позивач, зазначив,
що 20.01.2001року між ним та відповідачкою
ОСОБА_3 укладено шлюб, який в подальшому
27.07.2011року було розірвано. 17.07.2003 року за
спільні грошові кошти подружжя
придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1.
15.02.2006 року ця квартира була продана за
34000 доларів США. За вказані кошти, як він
вважав, відповідачка ОСОБА_3 придбала
квартиру АДРЕСА_2. За вказаною адресою
вони мешкали разом з 2006 року по 2010 рік.
та він отримував поштову
кореспонденцію. У період шлюбу він
01.06.2007року він за особисті кошти
придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_3.
Вимушеність реєстрації квартири на
себе спірної квартири полягала в тому,
що його мати - ОСОБА_5, примусово, за
рішенням суду зняли з реєстрації та
оскільки вона не мала іншого житла,
вона не могла здійснити угоду
купівлі-продажу, і лише після купівлі
вказаної квартири його матір була
зареєстрована в ній. Також вона не мала
офіційного заробітку, а тому жоден банк
не надав би кредит на її купівлю. Також
позивачем зазначено, що вказана угода
вчинена не в інтересах сім'ї, а в
інтересах його матері ОСОБА_5 Усі кошти
які він сплачував за вказану квартиру у
тому числі і попередній внесок йому
передавала матір, як особисто так і
через поштові переводи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася. Про день та час судових
засідань була повідомлена належним
чином. Від останньої до суду надійшла
заява відповідно до якої, вона повністю
не визнає позов та просить розглядати
справу за її відсутності.

Третя особа представник відкритого
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі заступника керуючого філією ПАТ
«Укрексімбанк» в місті Харкові
Ревкової Р.М. судове засідання не
з'явилася. Про день та час судових
засідань була сповіщений належним
чином, від останнього до суду надійшла
заява відповідно до якої банк вважає,
що його інтереси не зачіпаються, а тому
просить розглядати справу у
відсутності їхнього представника.

Третя особа, ОСОБА_5, в судовому
засіданні повідомила, що дійсно
вказана квартира куплена за її кошти
які вона передавала сину ОСОБА_2, як
особисто так і за допомогою поштових
переводів. Вважала, що не мала
можливості зареєструвати квартиру на
себе оскільки у неї була відсутня
реєстрація. Вважає, що вказана квартира
є її особистою власністю, оскільки усі
грошові кошти надавала вона.

Представник відповідача ОСОБА_3-
ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності,
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, зазначивши, що позивач повністю
перекручує як факти викладені в позові
так і докази додані до нього. Так
останній повідомив, що спірна квартира
придбана №95 придбана за сумісні кошти
подружжя, а угода вчинена в інтересах
сім'ї, про що свідчить нотаріально
посвідчена заява ОСОБА_3, яка складена
під час вчинення угоди купівлі продажу
вказаної квартири. Крім того, частина
коштів з продажу квартири АДРЕСА_1 була
внесена на перший внесок на купівлю
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_3. Квартира №57 яка була придбана
ОСОБА_7 за її особисті кошти та на її
купівлю ні позивач ні відповідач
ОСОБА_3 не надавали жодної копійки, не
має відношення до предмету позову.
Твердження позивача, що в нього
збереглася лише частина квитанцій про
перерахунок грошових коштів не можуть
бути доказом в суді оскільки в
призначені не зазначено саме на які
потреби передавалися ці кошти, дати
платежів не співпадають з датою
придбання квартири та сплати
щомісячних внесків, та більш того
навіть загальна сума не співпадає з
загальною сумою яка сплачена за кредит.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, вважає, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що: 20.01.2001року між
позивачем та відповідачкою ОСОБА_3
укладений шлюб, який розірвано
27.07.2011року, про що свідчить свідоцтво
про розірвання шлюбу (а.с. 11,13).

17.07.2003 року ОСОБА_3 була придбана
квартира АДРЕСА_1, яка була продана
15.02.2006 року. Що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири (з
розстрочкою платежу), посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
(а.с. 84).

14.04.2006року ОСОБА_7 набула права
власності на квартиру АДРЕСА_2, про що
свідчить договором купівлі-продажу від
14.04.2006року посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 83)

01.07.2007року позивач ОСОБА_2 набув право
власності на кв.АДРЕСА_3, що
підтверджується договором
купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 (а.с.
22)

Під час вчинення вказаної угоди ОСОБА_3
надала згоду своєму чоловіку, ОСОБА_2 на
купівлю на сумісні кошти за суму та на
умовах за його власним розсудом
квартири АДРЕСА_3. Цією заявою остання
підтвердила, що договір
купівлі-продажу вчиняється в інтересах
сім'ї і відповідає їхньому спільному
волевиявленню. Вказана заява також
знайшла своє відображення і в п.8
договору купівлі-продажу квартири №95.
Вказаний договір в цій частині не
оскаржувався.

Суд не приймає до уваги як доказ
платіжні доручення на перерахування
грошових коштів від ОСОБА_5 оскільки
більша їх частина не відносить до
спірного періоду купівлі продажу
спірної квартири, в них відсутні
цільове перерахування та їх загальна
сума значно менша ніж первинний внесок
та сума сплачена за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України, істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно п. 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України правочин має бути спрямованим
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Згідно п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійним та поділ спільного майна
подружжя» не відносить до спільної
сумісно власності майно одного із
подружжя, набуте під час шлюбу, за
кошти, які належать одному із подружжя
особисто.

Суду не доведено позивачем належними
доказами, що грошові кошти сплачені як
первинний внесок за купівлю квартири
АДРЕСА_3 належали позивачу на праві
особистої приватної власності. Більш
того, вказане твердження також не
відповідає поясненням третьої особи
ОСОБА_5, яка пояснила суду, що саме вона
надавала грошові кошти на купівлю
вказаної квартири.

Таким чином суд приходить до висновку,
що спірний договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_3 був спрямований на
набуття сторонами цивільних прав та
обов'язків та вичинений в інтересах
сім'ї. Зміст цього правочину не
суперечить актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства, при укладанні правочину
волевиявлення учасників було вільним
та відповідало їх внутрішній волі,
правочин було вчинено в формі,
встановлений законом, він був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
доказів того, що вказана купівля була
здійснена за особисті кошти ОСОБА_2
суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позов є
необґрунтованим та факти викладені
позивачем не доведеними, а тому підстав
для задоволення позову у суду не має,
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 213-215 ЦПК
України, ст. 57 СК України, ст.ст.203, 628, 638
ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
за участі третіх осіб ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі заступника керуючого філією ПАТ
«Укрексімбанк» в м. Харкові Ревкової
Раїси Миколаївни, ОСОБА_5 про визнання
квартири особистою приватною
власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Московський
районний суд м. Харкова протягом 10 днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення .

Суддя
Поліщук Т.В.