У Х В А Л А

І М Е Н Е М                    У К Р А Ї
Н И

17 червня 2014 р. Справа №607/9976/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Клюхи І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Тернополі
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 1'000
дол. США боргу згідно розписки.

Разом з позовною заявою до суду позивач
подав заяву про забезпечення даного
позову шляхом: накладення арешт на усе
рухоме майно ОСОБА_2; накладення арешт
на усі грошові кошти ОСОБА_2; накладення
арешту на усе нерухоме майно ОСОБА_2;
накладення арешту на квартиру, яка
знаходиться за адресою: 46000, м.
Тернопіль, вул. Ст. Будного 26/10, що
належить ОСОБА_2; тимчасового обмеження
ОСОБА_2, у праві виїзду за межі України
до моменту виконання ним своїх
зобов’язань за договором позики. В
обґрунтування вказаних вимог зазначає
про наявність у нього відомостей щодо
наміру відповідача, виїхати за межі
території України та реалізувати
належне йому на праві власності
нерухоме майно.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходів
забезпечення позову, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України
передбачено, що заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа, в
день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Як роз’яснив Пленуму Верховного Суду
України у своїй постанові № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
суд має з урахування доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому,
чи існує реальна загроза невиконання
чи утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
застосувати обсяг позовних вимог,
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з також заявою,
позовним вимогам.

Обґрунтовуючи необхідність
застосування заходів забезпечення
позову ОСОБА_1 обмежився лише
твердженнями про наявність у нього
інформації, щодо можливості вчинення
ОСОБА_2 дій спрямованих на відчуження
майна чи виїзд за межі України як
механізм уникнення від виконання
боргових зобов’язань перед ним, однак
таким своїм припущенням позивач не
задає жодного доказового
підтвердженням, тому до уваги судом
вони не беруться. Також позивач просить
накласти арешт на квартиру і стверджує,
що вона перебуває у власності
відповідача, однак і такі його
умовиводи не забезпечені доказово.
Окрім цього, встановлення обмеження у
праві виїзду за межі України суттєво
звужує конституційні права особи (ст. 33
Конституції України), щодо якої
застосовується, а тому не підлягає
розгляду в порядку вирішення питання
про забезпечення позову в цивільній
справі і виділено в окрему процедуру,
передбачену ст. 377-1 ЦПК України.

З огляду на викладене, судом не
встановлено загрози невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову
ОСОБА_1, тому підстави для вжиття
заходів забезпечення позову відсутні і
в задоволенні зазначеної заяви слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 151 - 153 ЦПК України,
суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційну
скаргу може бути подано протягом п'яти
днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_3