справа № 165/3857/13-ц
провадження №2/165/538/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області

в складі головуючого судді
Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі
Харук Ю.І.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Нововолинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
застосування наслідків недійсності
правочину, стягнення збитків та
моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про застосування наслідків
недійсності правочину.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що між ним та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір купівлі-продажу квартири,
відповідно до якого він набув у
власність квартиру АДРЕСА_1. 04 грудня 2012
року ОСОБА_2 звернулась до
Нововолинського міського суду з
позовом до нього про визнання
вищезазначеного договору
купівлі-продажу квартири недійсним, в
задоволенні якого рішенням суду від 22
квітня 2013 року їй було відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 26 червня 2013 року, яке
набрало законної сили з моменту його
проголошення, апеляційну скаргу на
рішення Нововолинського міського суду
від 22.04.2013 року задоволено, оскаржуване
рішення скасовано і ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 до нього
задоволено, визнано недійсним договір
купівлі-продажу укладений 11 червня 2009
року між ОСОБА_2 та ним, посвідчений
державним нотаріусом Нововолинської
державної нотаріальної контори
Кацевич Т.М. та зареєстрований у
реєстрі за №2-1585, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від 10
жовтня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_1
на рішення апеляційного суду
Волинської області від 26 червня 2013 року
відхилено, рішення апеляційного суду
Волинської області від 26 червня 2013 року
залишено без змін.

Позивач вказує, що у такому випадку
необхідно застосувати правові
наслідки недійсності правочину,
передбачені ст.216 ЦК України. А саме,
продавець має повернути покупцю гроші,
а покупець - придбаний товар.
Апеляційний суд Волинської області,
ухваливши рішення від 26 червня 2013 року
про визнання недійсним спірного
договору купівлі-продажу квартири,
укладеного 11 червня 2009 року, не
застосував наслідків недійсності
цього правочину.

Позивач у заяві вказує, що квартира
за домовленістю сторін продана за 63134
грн., майно. Не заперечує, що квартира, з
володіння відповідача не вибувала, за
нею зареєстровано право власності на
цю квартиру, однак кошти, отримані за
продаж квартири, відповідач йому не
повернула.

Тому позивач звернувся до суду з
позовом, просить стягнути з
відповідача ОСОБА_2 63134,00 грн.
отриманих нею за продаж квартири
АДРЕСА_1 та 1298,00 грн. понесених ним
майнових збитків через визнання
оспорюваного договору купівлі- продажу
квартири недійсним, всього 64432.21 грн.
Разом з тим позивач у заяві зазначає,
що тривалий час переносить моральні
страждання, пов'язані з судовими
процесами, з вини відповідача його
позбавлено коштів, які він сплатив
відповідачу за квартиру, тобто
порушено його майнові права, внаслідок
чого спричинено моральну шкоду, яку
позивач оцінює у 22000,00 грн. Крім того,
просить стягнути з відповідача судові
витрати у справі.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з
наведених у позові підстав, просив
позов задовольнити. По суті пояснив, що
кошти отримані від нього відповідачем
ОСОБА_2 за продаж квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
відповідачем йому не повернуті. При
цьому наголосив, що під час укладення
договору купівлі продажу квартири він
передав ОСОБА_2 не 63134 грн., а 47000 доларів
США., тобто не суму зазначену в
договорі купівлі-продажу, що визнаний
недійсним. Стосовно розписки від 05
липня 2011 року, то ОСОБА_1 не заперечує її
авторство, однак зазначає, що писав її
не для ОСОБА_2, а для іншої особи, яка
мала намір придбати вказане у розписці
житло.

На підтвердження своїх доводів в цій
частині, позивач, всупереч ст.60 ЦПК
України, доказів не надав, тому взяти їх
до уваги суд не може. Позивач також не
заперечив, що отримував в чотири
прийоми протягом серпня - листопада 2011
року грошові перекази від ОСОБА_2 на
свою платіжну картку, однак пояснив, що
відповідач повертала йому кошти за
позикою, що отримувала в нього не у 2006
році, а у 2011 році. На підтвердження
таких доводів, позивач суду не надав
належних доказів, зокрема письмової
розписки ОСОБА_2 про отримання у нього
позики в 2011 році з відміткою про суму і
строк повернення боргу. Позивач вважає,
що ці квитанції не мають відношення до
договору купівлі-продажу квартири, за
яким він просить застосувати ст. 216 ЦК
України.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши надані ним докази,
проаналізувавши доводи відповідача, в
тому числі показання ОСОБА_2 в якості
свідка, суд дійшов висновку, що позов
ОСОБА_1 про застосування наслідків
недійсності правочину, до задоволення
не підлягає.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_1, просить застосувати правові
наслідки недійсності правочину,
укладеного між ним та ОСОБА_2 11 червня
2009 року. Вважає, що ОСОБА_2, як сторона
правочину, що визнаний судом недійсним,
повинна повернути йому гроші в сумі 63134
грн. , виходячи із п.2.1. договору
стосовно ціни договору. Стверджує, що
така ціна вказана лише у договорі, а
передав він в дійсності ОСОБА_2 47000
доларів США. за придбане у неї житло.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні такі
доводи ОСОБА_1 категорично заперечили.
ОСОБА_2, як свідок показала, що у 2006 році
взяла позику у ОСОБА_1 в сумі 3000 доларів
США під 10 %. Зобов'язана була повернути
борг з процентами протягом шести
місяців. Оскільки вчасно не повернула
суми боргу, то постійно виплачувала
ОСОБА_1 прострочені проценти, і сума
основного боргу відповідно зростала. У
2009 році ОСОБА_1 запропонував їй укласти
договір застави житла в забезпечення
виконання нею зобов'язання за позикою
від 2006 року. Підготовку всіх необхідних
документів здійснював ОСОБА_1, в тому
числі і займався зняттям з реєстрації в
день оформлення договору її малолітніх
дітей. Також він прописував дітей у
належній йому квартирі по АДРЕСА_2. Ця
обставина перевірялась під час
судового розгляду справи про визнання
договору купівлі продажу житла
недійним, а тому, в силу ст.61 ЦПК
України, не підлягає доказуванню у
даній справі.

ОСОБА_2 наголосила, що не виконувала
договору купівлі-продажу після його
укладення у 2009 році, тобто не
передавала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1,
оскільки вважала, що уклала договір
застави. Категорично заперечила
проведення ОСОБА_1 будь яких
розрахунків з нею, і отримання від
нього коштів в сумі, яка в казана у п.2.1.
договору. Стверджує, що договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1 від 11 червня 2009 року укладено
шляхом обману зі сторони ОСОБА_1 і тому
був визнаний судом недійсним, оскільки
укладений з порушенням законних прав
неповнолітніх дітей відповідача.
Враховуючи, що вказаний договір ніким
із сторін не виконувався, тому
наслідків передбачених ст. 216 ЦПК
України не наступило, позовні вимоги
позивача вважає безпідставними.

В судовому засіданні встановлено, що
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 11 червня 2009 року було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідчений державним
нотаріусом Нововолинської державної
нотаріальної контори Кацевич Т.М.,
зареєстрований у реєстрі за №2-1585
(а.с.5).

Згідно п.1.1. договору купівлі-продажу
квартири від 11.06.2009 року продавець
ОСОБА_2 зобов'язується передати у
власність покупцю ОСОБА_1, належну їй на
праві особистої приватної власності
квартиру АДРЕСА_1, а покупець ОСОБА_1
зобов'язується прийняти зазначену
квартиру і сплатити за неї оговорену
суму грошей (а.с.5).

Як встановлено судом, і що не
заперечили сторони, квартиру ОСОБА_1
ОСОБА_2 з моменту підписання договору
не передавала, і не мала наміру
передавати, а продовжує проживати в ній
з сім'єю по даний час.

Із матеріалів справи (а.с.47-52)
вбачається, що з приводу погроз
фізичного насильства і примушування до
повернення позики з боку ОСОБА_1, ОСОБА_2
04 липня 2011 року зверталася з
письмовими заявами у правоохоронні
органи Як пояснила в суді ОСОБА_2, після
цього ОСОБА_1 05 липня 2011 року написав їй
розписку, зі змісту якої видно, що він
зобов'язався переписати квартиру по
АДРЕСА_1 не пізніше 06 квітня 2022 року.

Аналіз вказаних вище обставин дає суду
підстави прийняти до уваги як правдиві
твердження ОСОБА_2 на заперечення
позовних вимог. Поряд з цим твердження
ОСОБА_1 щодо написання ним вказаної
розписки іншій особі, з посиланням на
те, що у її змісті відсутнє прізвище
ОСОБА_2, є безпідставними.

Звернення ОСОБА_2 на предмет
шахрайських дій зі сторони ОСОБА_1 і на
сьогодні є предметом розгляду
правоохоронних органів, що
підтверджується ухвалою слідчого
судді Луцького міського суду від 25
липня 2014 року. (а.с.130).

Як вбачається із п. 2.1 договору
купівлі-продажу квартири від 11.06. 2009
року, продаж квартири за домовленістю
сторін вчиняється за 63134,00 грн., які
отримані продавцем ОСОБА_2 від покупця
ОСОБА_1 повністю під час оформлення
цього договору. Зазначена сума продажу
встановлена на узгодження сторін, є
остаточною і змінам не підлягає (а.с.5).

В судовому засіданні позивач зазначив,
що передав відповідачу за придбану
квартиру 47000 доларів США, а відповідач
ОСОБА_2 взагалі заперечила отримання
від нього будь яких коштів, мотивуючи
тим, що не мала наміру і не здійснювала
продажу житла взагалі.

Із копії рішення апеляційного суду
Волинської області від 26 червня 2013 року
у цивільній справі № 0312/3191/2012, яке
набрало законної сили встановлено, що
договір купівлі-продажу, укладений 11
червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
посвідчений державним нотаріусом
Нововолинської державної нотаріальної
контори Кацевич Т.М. та зареєстрований
у реєстрі за №2-1585, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1 визнаний недійсним
(а.с.7-8, 9-10, 23-24, 26-27).

Частиною першою та другою статті 216 ЦК
України передбачено, що недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі,-
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Реституція - це самостійний охоронний
засіб, спрямований на відновлення
порушеного майнового стану внаслідок
визнання договору недійсним.

Таким чином, позивач зобов'язаний, з
огляду на наявність між сторонам
спору щодо факту передачі грошей при
укладенні недійсного договору,
довести належними і допустимими
доказами, порушення свого майнового
стану, в зв'язку із визнанням правочину
недійсним.

В судовому засіданні позивач
наголосив, що передав відповідачу
гроші за придбане житло в сумі 47000
доларів США. При цьому покликається на
п.2.1., п.2.2 договору купівлі продажу, де
ціна продажу квартири за домовленістю
сторін становить 63134 грн., які він
просить стягнути з ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 заперечує факт
отримання грошей від ОСОБА_1, а як
наслідок і факт продажу житла ОСОБА_1, в
якому проживає по даний час. Заслуговує
на увагу суду, як доказ правдивості
тверджень відповідача щодо не
отримання нею від ОСОБА_1 коштів по
договору, який визнано судом недійним,
і наявна у справі письмова розписка
ОСОБА_1 від 05 липня 2011 року (а.с. 44) за
текстом якої позивач зобов'язався
переписати квартиру за адресою АДРЕСА_1
не пізніше 06 квітня 2022 року. Оригінал
вказаної розписки наданий суду
відповідачем ОСОБА_2 і оглянутий в
судовому засіданні.

Відповідач зазначила, що в липні 2011
року зверталася до прокурора міста
Нововолинська з приводу
неправомірного вилучення у неї ОСОБА_1
паспорта громадянина України. Після
цього вона перераховувала йому кошти
протягом серпня - листопада 2011 року в
сумі по 4860 грн. чотирма платежами на
погашення позики від 2006 року і він
повернув їй паспорт. Факт
перерахування коштів підтверджено
квитанціями в копіях на а.с. 45-46.

На заперечення таких тверджень
відповідача, підтверджених письмовими
доказами, позивач не надав суду
належних доказів.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено факту
передачі ним грошових коштів ОСОБА_2
за продаж квартири, тому суд приходить
до висновку, що виконання оспорюваного
договору в частині здійснення оплати
не відбулося. Крім того, відповідач
ОСОБА_2 після укладення договору
продовжувала проживати разом з дітьми
в оспорюваній квартирі, тому передача
майна позивачу фактично не відбулася.

Враховуючи, що ніхто із сторін не
виконував договір , то підстав для
застосування ст. 216 ЦК України. не
виникає.

Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Всупереч зазначеним вимогам
Цивільного процесуального кодексу
України, позивач ОСОБА_1 не подав суду
належних доказів, які б підтверджували
підставність та правомірність
заявлених вимог, в тому числі на
підтвердження факту передачі
відповідачу грошових коштів при
укладенні недійсного договору
купівлі-продажу, як і не спростував
заперечень відповідача на позов.

Проаналізувавши надані ОСОБА_1 і
досліджені в судовому засіданні
докази в їх сукупності, враховуючи
наведені вище норми матеріального і
процесуального законодавства, що
регулюють спірні правовідносини, суд
не вбачає підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 22,
215, 216 ЦК України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про застосування наслідків
недійсності правочину, стягнення 63134
(шістдесяти трьох тисяч сто тридцяти
чотирьох) грн. 00 копійок за договором
купівлі-продажу квартири від 11 червня
2009 року, що визнаний недійсним,
майнових збитків і моральної шкоди,
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 974
(дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 40
копійок витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий підпис

Згідно з ориігналом

Суддя
О.Р. Ференс-Піжук