Справа № 1018/4774/12
провадження № 2--4/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року Обухівський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Кузякіній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Обухові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - Великодмитровицька сільська
рада Обухівського району Київської
області, про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
даною позовною заявою, обґрунтовуючи
яку зазначила, що з 26 лютого 1999 року її
мати ОСОБА_3 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, в
лютому 2006 року ОСОБА_4 склав на ім'я
позивачки - ОСОБА_1 заповіт, який був
посвідчений секретарем
Великодмитровицької сільської ради,
даним заповітом ОСОБА_4 все своє майно
заповів ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Після
його смерті відкрилась спадщина у
вигляді будинку та земельної ділянки у
АДРЕСА_1

21 березня 2012 року позивачці стало
відомо від секретаря
Великодмитровицької сільської ради
про те, що 07 грудня 2011 року за два тижні
до смерті ОСОБА_4 склав новий заповіт
яким все своє майно заповів сину від
першого шлюбу ОСОБА_2.

Позивачка вважає заповіт складений
ОСОБА_4 07 грудня 2011 року таким, що
суперечив дійсному волевиявленню
вітчима, оскільки останній вчинив його
під час загострення хвороби, під
впливом сестри та в час, коли не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Тим більше, що вітчим
взагалі ніколи не спілкувався зі своїм
сином - ОСОБА_2 після розірвання шлюбу в
1998 році.

Також у своєму позові позивачка
зазначила, що у 2011 році у ОСОБА_4 було
діагностовано рак легенів з
метастазами у головний мозок. З 07
листопада по 13 грудня 2011 року ОСОБА_4
перебував на стаціонарному лікуванні у
Київському міському клінічному
онкологічному центрі, де отримував
лікування та сильнодіючі наркотичні
знеболюючі.

Зважаючи на те, що вітчим ОСОБА_4
отримував важке лікування, не
впізнавав людей, розмовляв
нерозбірливо, тому при складанні
заповіту 07 грудня 2011 року він не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Вважаючи, що її права
оспорюваним заповітом порушені
позивачка звернулась до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представники позов підтримали в повній
мірі, надали пояснення аналогічні
викладеному в позовній заяві та в
зв'язку з тим, що оскаржуваний правочин
вчинений особою, яка не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, вважають, що оспорюваний заповіт
має бути визнаний судом недійсним.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Справа слухалась за участю
його представників, які проти позовних
вимог заперечили та пояснили, що ОСОБА_4
був цілком здоровим та під час
складання заповіту на ім'я свого сина
ОСОБА_2 цілком усвідомлював значення
своїх дій та повністю ними керував.

Третя особа, Великодмитровицька
сільська рада проти задоволення
позовних вимог заперечила. Представник
третьої особи у судовому засіданні
пояснив, що заповіт який посвідчувала
секретар сільської ради укладався за
всіх умов передбачених чинним
законодавством, секретар сільської
ради перевірив дієздатність
заповідача, окрім того його родичами
були надані документи що
підтверджували його дієздатність -
консультативний висновок та медичну
довідку про проходження
психіатричного огляду.

Будучи допитаною у судовому засіданні
секретар Великодмитровицької
сільської ради ОСОБА_5, пояснила суду,
що при укладенні оскаржуваного
заповіту, нею було здійснено всі
заходи, щодо перевірки дієздатності та
правоздатності заповідача, особу
ОСОБА_4 перевірено, окрім того останній
повністю усвідомлював значення своїх
дії. В зв'язку з чим, вважає, що правочин
був вчинено правомірно, тому позов є
таким, що не підлягає задоволенню.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12,
ОСОБА_13,ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в
судовому засіданні пояснили, що на їх
погляд при спілкуванні ОСОБА_4 був
психічно здоровим, врівноваженим та
спокійним і також зазначали, що ОСОБА_4
спілкувався з сином, цікавився його
навчанням та допомагав коштами та
підтвердили, що заповіт на користь
сина ОСОБА_4 склав маючи на це свою
добру волю.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_12
ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили,
що заповіт складений покійним ОСОБА_4
в період його хвороби на користь його
сина ОСОБА_2 суперечить його
волевиявленню, оскільки заповіт був
складений під впливом сестри
покійного, в період, коли заповідач не
міг усвідомлювати свої дії та керувати
ними внаслідок того, що отримував
сильне лікування, внаслідок чого міг не
впізнавати деяких людей та розмовляв
нерозбірливо. При цьому вказані свідки
зазначили що ОСОБА_4 зі своїм сином
ОСОБА_2 не спілкувався після того, як
розлучився з його матір'ю.

За клопотанням представників
позивачів ухвалою суд 08 травня 2013 року
була призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза для
визначення стану заповідача у момент
складання ним заповіту.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
-ЦПК України) кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У статті 4 ЦПК України визначено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно положень Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі» і роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України, що
містяться в постанові від 1 листопада
1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість.

Вислухавши доводи сторін, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог, оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
досліджених наявних у справі доказів,
заслухавши свідків ОСОБА_17, ОСОБА_9,
ОСОБА_3, ОСОБА_12 ОСОБА_13, суд вважає що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину Справи про визнання
правочину недійсним із цих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Відповідно до акту № 33-ц посмертної
судово-психіатричної експертизи, який
був складений комісією КЗ КОР
«ОПНМО»ВАСПЕ 31 січня 2014 року
встановлено, що ОСОБА_4 станом на 07
грудня 2011 року страждав на органічний
психічний розлад (МКХ-10. F09), із
вираженою астенією депресією,
порушенням когнітивних здібностей,
маячними включеннями, тому він не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати нами.

Згідно ст. 203 ЦК України волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, суд з врахуванням акту
посмертної судово-психіатричної
експертизи приходить до висновку, що
ОСОБА_4 в момент вчинення правочину, а
саме складання заповіту на ім'я ОСОБА_2
07 грудня 2011 року не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати нами,
тому даний правочин, а саме заповіт
складний ОСОБА_4 07 грудня 2011 року, який
посвідчений секретарем
Великодмитровицької сільської ради
слід визнати не дійсним у
відповідності з ч. 1 ст. 255 ЦК України.

В зв'язку з цим, вищевказаний правочин
визнається судом недійсним, як такий що
вчинений особою, яка в момент його
вчинення не в повній мірі
усвідомлювала значення своїх дій та
керувати ними.

Відповідно до статті 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Особливість заповіту полягає в тому, що
цивільно-правові наслідки настають не
негайно, після належного волевиявлення
у відповідній формі, а лише після
смерті особи, яка його уклала. Тому
питання щодо дійсності заповіту
зацікавлені особи можуть ініціювати
лише після смерті спадкодавця, тобто
після відкриття спадщини, коли заповіт
набуває реальної сили.

Частина 1 статті 1234 ЦК України
передбачає, що право на заповіт має
фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення
заповіту через представника не
допускається (частина 2 статті 1234 ЦК
України).

Відповідно до статті 1247 ЦК України,
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 07 грудня 2011 року
секретарем Великодмитровицької
сільської ради Обухівського району
Київської області ОСОБА_5 було
посвідчено заповіт ОСОБА_4, яким він все
своє майно заповів ОСОБА_2.

До цього ОСОБА_4 своїм заповітом 02
лютого 2006 року своє майно заповів
позивачці по даній справі - ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 після тяжкої
хвороби помер в с. Великі Дмитровичі, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

Причиною смерті ОСОБА_4 стала
онкологічна хвороба якою він страждав
близько року та лікувався в закладах
охорони здоров'я, зокрема з 03 по 06 січня
у Обухівській ЦРЛ, з 24 жовтня до 07
листопада 2011 року в
торакопульмонологічному центрі КЗ КОР
«Київська обласна клінічна лікарня», з
07 листопада по 13 грудня 2011 року у
Київському міському онкологічному
центрі звідки був виписаний до дому де
й помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За час перебування у Київському
міському онкологічному центрі ОСОБА_4 з
12 листопада до 13 грудня отримував
внутрішньовенно морфін, сибазон та
оксибутірат натрію, що є сильнодіючими
наркотичними ліками з широкими
побічними ефектами.

Допитаний у судовому засіданні судовий
експерт ОСОБА_18 пояснив, що висновок
складений ним є повним ґрунтовним та
об'єктивним. Експертиза проводилась
комісією експертів згідно медичної
документації тому висновок складений
ним прийнятий на основі всіх
необхідних даних. Додатково експерт
пояснив, що консультативний висновок
та медична довідка про проходження
психіатричного огляду, що містяться в
матеріалах справи неможливо брати до
уваги, оскільки психіатр, при
обстеженні особи в такому стані не міг
видати такі довідки, так як психічний
стан заповідача у момент складання ним
заповіту та на момент обстеження
лікарем ОСОБА_21 був психічно не
стабільним в результаті отримуваного
лікування та розвитку хвороби.

Вислухавши доводи сторін, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог, оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
досліджених наявних у справі доказів,
заслухавши свідків, суд вважає що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі виходячи з наступного.

Покази свідків на переконання суду не є
джерелом доказів у даній справі,
оскільки дані особи не є фахівцями в
галузі судової психіатрії та не мають
спеціальних знань, а тому не можуть
дати повну характеристику ОСОБА_4 в
момент складання останнім заповіту.
Консультативний висновок та медичну
довідку про проходження
психіатричного огляду ОСОБА_4 також не
можливо розглядати як доказі в силу їх
неправильного оформлення та
суперечливості їх змісту відповідним
посадовим інструкціям. При прийнятті
рішення суд надає перевагу акту
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 33-ц, який був складений
комісією КЗ КОР «ОПНМО»ВАСПЕ 31 січня 2014
року та показам експерта, що були
надані ним у судовому засіданні.
Оскільки вони ґрунтуються на науковому
підході та є спеціальними знаннями,
якими суд не володіє.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що на момент складання
заповіту від 07 грудня 2011 року ОСОБА_4, не
міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними,а тому є всі підстави
для визнання складеного ним заповіту
недійсним.

На підставі ст.88 ЦПК України на
відповідача слід покласти судові
витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 1233, 1234, 1247, 1251, 1257
ЦК України, ст.ст. 10, 59, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Великодмитровицька сільська рада
Обухівського району Київської області,
про визнання заповіту недійсним -
задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений
ОСОБА_4 07 грудня 2011 року на користь
ОСОБА_2, засвідчений
Великодмитровицькою сільською радою
Обухівського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
537 гривень 90 копійок.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Київської області через Обухівський
районний суд Київської області,
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СуддяМора О. М.