Справа № 303/55/14-ц
Провадження №2/761/6319/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто», треті
особи: Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, Державна інспекція
України з питань захисту прав
споживачів про визнання правочину
недійсним та застосування реституції,

в с т а н о в и в:

в січні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») треті
особи: Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, Державна інспекція
України з питань захисту прав
споживачів про визнання правочину
недійсним та застосування реституції.

Ухвалою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12.02.2014р. справу було
направлено для розгляду до
Шевченківського районного суду м.
Києва.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
5 вересня 2013 р. між ним та ТОВ «Авто
Просто» було укладено договір № 705120 з
Додатками № 1 та № 2, які є невід'ємними
частинами угоди. Метою угоди було
придбання легкового автомобіля «ЗАЗ
Сенк», вартістю 57900,00 грн. Позивач,
відповідно до умов угоди сплатив
вступний внесок та щомісячні внески.
Вважає, що дана угода була укладена під
впливом обману та із застосуванням
нечесної підприємницької діяльності,
так як він отримав не чітку неправдиву
інформацію стосовно оспорюваного
Договору, дії відповідача є
забороненими та підпадають під дію
ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист
прав споживачів». Зазначив, що при
умові належного роз'яснення йому усіх
умов та наслідків Угоди, він не
погодився б на її укладення. Вважає,
укладену угоди такою, що не відповідає
чинному законодавству України, грубо
порушує права позивача як споживача
послуг, не відповідає внутрішній волі
позивача на момент укладення, а тому
підлягає визнанню недійсною. За таких
обставин позивач просить суд визнати
недійсною угоду № 705120 від 5 вересня 2013
р. та стягнути з ТОВ «Авто Просто» суму
коштів у розмірі 5706,62 грн. сплачених за
угодою та судовий збір.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надіслав до суду
заяву про розгляд справи в його
відсутності, позовні вимоги підтримує
та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
зазначив, що вимоги позивача є
безпідставними та надуманими. Укладена
з ОСОБА_1 угода відповідає всім вимогам
чинного законодавства. Умови викладені
в угоді не заперечувались позивачем
під час її підписання. Позивач уважно
прочитав і зрозумів угоду, його
повністю влаштовували умови
запропоновані товариством. З заявою
про відмову від договору позивач не
звертався. З цих підстав просив у
позові відмовити.

Третя особа представник Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг в судовому засіданні при
вирішенні даного спору покладається на
розсуд суду.

Третя особа Державна інспекція України
з питань захисту прав споживачів до
суду свого представника не направила,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, а тому
суд вважає за можливе провести розгляд
справи у його відсутності.

Вислухавши пояснення представника
відповідача, представника третьої
особи, дослідивши надані докази, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що 5 вересня 2013 р. між
позивачем та ТОВ «Авто Просто», було
укладено Угоду № 705120 з додатками № 1, №
2, які є невід'ємними частинами Угоди.

Згідно із ст. 1 Угоди № 705120 від 5 вересня
2013 року предметом угоди є надання
учаснику послуг системи Авто Так,
спрямованих на придбання Автомобіля.

Статтею 1 спірної Угоди передбачено, що
Товариство надає Учаснику фінансової
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання Автомобіля за
рахунок об'єднаних періодичних
платежів учасників групи через систему
Авто Так.

Як вбачається з додатку № 1 до Угоди
позивач мав намір отримати автомобіль
«Заз Сенк» вартістю 57900,00 грн.

Відповідно до додатків №1, №2 до
вказаної угоди, позивач зобов'язаний
щомісячно сплачувати «періодичний
платіж» - 1.1905% від ціни автомобіля,
«щомісячну винагороду» - 0,415% від ціни
автомобіля + ПДВ.

З Додатку № 1 вбачається, що позивача
було включено до групи № 1186 та надано
порядковий № 8 у цій групі. У зв'язку з
цим позивачем було сплачено Винагороду
за послуги, пов'язані з включенням
договору до системи в розмірі 3% +ПДВ від
поточної ціни автомобіля вказаної в
Додатку № 1.

Як вбачається зі змісту договору та
Додатку № 1 до нього він містить опис
послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто».

Виконання послуг з адміністрування
системи полягає в тому, що учасник
сплачує передбачені угодою платежі, а
ТОВ «Авто Просто» формує групу
учасників, за рахунок чистих внесків
яких здійснюється придбання
автомобіля (п. 1.2 договору).

Учасник одержує автомобіль відповідно
до методів визнання права на отримання
ним автомобіля, передбачених угодою
(ст.ст. 4, 5, 6), яке здійснює ТОВ «Авто
Просто».

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1-4 ст. 18 Закону України "Про захист
прав споживачів", продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови
договору про: 1) звільнення або
обмеження юридичної відповідальності
продавця (виконавця, виробника) у разі
смерті або ушкодження здоров'я
споживача, спричинених діями чи
бездіяльністю продавця (виконавця,
виробника); 2) виключення або обмеження
прав споживача стосовно продавця
(виконавця, виробника) або третьої
особи у разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
продавцем (виконавцем, виробником)
договірних зобов'язань, включаючи
умови про взаємозалік, зобов'язання
споживача з оплати та його вимог у разі
порушення договору з боку продавця
(виконавця, виробника); 3) встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; 4) надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; 5)
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором; 6) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права
розірвати договір із споживачем на
власний розсуд, якщо споживачеві таке
право не надається; 7) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права не
повертати кошти на оплату ненаданої
продукції у разі розірвання договору з
ініціативи продавця (виконавця,
виробника); 8) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права розірвати
договір, укладений на невизначений
строк із споживачем без повідомлення
його про це, крім випадків,
установлених законом; 9) установлення
невиправдано малого строку для надання
споживачем згоди на продовження дії
договору, укладеного на визначений
строк, з автоматичним продовженням
такого договору, якщо споживач не
висловить відповідного наміру; 10)
установлення обов'язкових для
споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору; 11) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права в
односторонньому порядку змінювати
умови договору на власний розсуд або на
підставах, не зазначених у договорі; 12)
надання продавцю (виконавцю, виробнику)
права в односторонньому порядку
змінювати характеристики продукції, що
є предметом договору; 13) визначення
ціни товару на момент його поставки
споживачеві або надання продавцю
(виконавцю, виробнику) можливості
збільшувати ціну без надання
споживачеві права розірвати договір у
разі збільшення ціни порівняно з тією,
що була погоджена на момент укладення
договору; 14) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права визначати
відповідність продукції умовам
договору або надання йому виключного
права щодо тлумачення договору; 15)
обмеження відповідальності продавця
(виконавця, виробника) стосовно
зобов'язань, прийнятих його агентами,
або обумовлення прийняття ним таких
зобов'язань додержанням зайвих
формальностей; 16) встановлення
обов'язку споживача виконати всі
зобов'язання, навіть якщо продавець
(виконавець, виробник) не виконає своїх;
17) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права передавати свої права
та обов'язки за договором третій особі,
якщо це може стати наслідком зменшення
гарантій, що виникають за договором для
споживача, без його згоди.

За ч.4 ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів», перелік
несправедливих умов у договорах із
споживачами не є вичерпним.

За змістом ч.5 зазначеної статті у разі
визнання окремого положення договору,
включаючи ціну договору,
несправедливими може бути визнано
недійсним або змінено саме це
положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих
положень або визнання їх недійсними
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача такі
положення підлягають зміні або договір
може бути визнаний недійсним у цілому
(ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів»).

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, у разі якщо умовами таких
правочинів є несправедливими по
відношенню до споживача, що створює
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків сторін.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», можна
дійти висновку, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по-перше, умови договору
порушують принцип добросовісності (п.6
ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге,
умови договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві.

Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України в постанові
від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40цс13
дійшла такого ж висновку, що для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по - перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509
ЦК України); по - друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
по - трете, умови договору завдають
шкоди споживачеві.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

За встановлених судом обставин, беручі
до уваги обізнаність позивача з
текстом договору, відсутність
зауважень щодо його умов, відсутність
доказів, які б свідчили про наявність
одночасно трьох ознак, що
характеризують несправедливість умов
договору, суд не знаходить підстав для
застосування положень ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Суд вважає, що твердження Позивача щодо
дискримінуючих та несправедливих умов
Договору, що призводить до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача є
надуманими, оскільки не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч.3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», забороняється здійснення
нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь - яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить в
оману або є агресивною. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики є недійсними.

Відповідно до статті 1 Розділу І
Договору, ТОВ «Авто Просто» забезпечує
придбання автомобіля за рахунок
об'єднаних грошових коштів учасників
на умовах договору та у відповідності
до Внутрішніх правил за умови
виконання учасником всіх зобов'язань,
передбачених Договором про
адміністрування.

Передбачені Договором умови
дозволяють учаснику сплачувати ціну
автомобіля невеликими щомісячними
внесками (періодичними платежами) .
Договір № 705120 від 5 вересня 2013р. є
договором про надання фінансових
послуг, які пов'язані з
адмініструванням фінансових активів
учасників групи для придбання
автомобіля. Обов'язок щодо передачі
автомобіля покладено на постачальника,
з яким ТОВ «Авто Просто» уклало договір
на постачання автомобілів учасникам
групи за рахунок об'єднаних грошових
коштів учасників групи та який передає
товари у власність учасників групи -
отримувачів автомобіля.

Згідно статті 6 Розділу ІІ Договору,
надання права на отримання автомобіля
здійснюється за механізмами:
накопичення внесків та Пропозиції
Авансових внесків. Право на отримання
автомобіля через механізм накопичення
внесків надається з першого розподілу
товару учаснику, який має найбільшу
загальну кількість балів відповідно до
даних, повідомлених Авто Просто
банківськими установами, через які
учасники сплачують внески, станом на 15
число місяця, в якому проводиться
розподіл товару (п.6.2. статті 6 Розділу
ІІ Договору). Надання Права на
отримання автомобіля через механізм
Пропозиції авансових внесків
здійснюється з першого Розподілу
товару за умови наявності коштів у
фонді групи. Пропозиція авансових
внесків включає: вже сплачені авансові
внески (за наявності) та авансові
внески, які учасник пропонує сплатити,
і які підлягатимуть до сплати лише у
випадку одержання Права на отримання
автомобіля на Розподілі товару (п.6.3.1.
статті 6 Розділу ІІ Договору).

Відповідно до п.8.1. статті 8 Розділу ІІ
Договору, Відповідач зобов'язується
надіслати постачальнику замовлення на
передачу автомобіля учаснику протягом
5 робочих днів після того, як: - учасник,
який одержав право на отримання
автомобіля здійснить відповідні
платежі згідно з умовами договору,
пов'язані з видачею автомобіля; -
Відповідач отримає від учасника
належним чином оформлені документи та
гарантії згідно з умовами цієї статті; -
Відповідач затвердить оформлення
документів на отримання автомобіля.

Відповідно до договору з
Постачальником, останній не пізніше
ніж протягом 30 календарних днів з дня
отримання Замовлення повинен передати
автомобіль учаснику, який одержав
право на отримання автомобіля.

Зобов'язання Відповідача щодо надання
послуг з адміністрування фінансових
активів для придбання автомобілів за
рахунок об'єднаних грошових коштів
учасників у частині передачі
автомобілів у власність учасників
забезпечується договорами поставки,
укладеними між Авто Просто та
Постачальником Автомобіля (п.1.1. статті
1 Розділу ІІ Договору).

Відповідно до п.5.2. статті 5 Розділу ІІ
Договору, учасник може одержати право
на отримання автомобіля , починаючи з
першого розподілу товару. Максимальний
строк набуття Права на отримання
автомобіля відповідає строку
існування групи, до якої включено
учасника. Група існує протягом
максимального строку дії договорів,
включених до неї (п.15.1. статті 15 Розділу
ІІ Договору). Договір набирає чинності
з моменту його підписання обома
сторонами й діє протягом семи років,
але в будь-якому разі до моменту
виконання обома сторонами всіх
зобов'язань, передбачених договором
(стаття 5 Розділу І Договору).

Учаснику, який сплатив загальну
кількість періодичних платежів та
виконав усі зобов'язання щодо сплати
винагороди адміністратора, буде надано
Право на отримання автомобіля на
найближчому розподілі товару, який
буде проводитись у місяці, наступному
за місяцем, в якому учасник повністю
виконав зобов'язання за Договором, але
не пізніше двох місяців з моменту
повної оплати поточної ціни автомобіля
та виконання інших зобов'язань за
Договором (п.1.2. статті 1 Розділу ІІ
Договору).

Згідно з п.13.1. статті 13 Розділу ІІ
Договору, Сторони домовляються, що
наслідки невиконання зобов'язань за
Договором регулюються умовами
договору, а у випадках, не
передбаченими ними, відповідними
нормами чинному законодавства.
Фінансова установа несе повну майнову
відповідальність перед Учасником за
невиконання фінансовою установою
зобов'язань по договору про
адміністрування, наслідком чого стало
невиконання усіма або окремими
учасниками групи обов'язків по сплаті
періодичних платежів, які мають
надходити у фонд групи.

Споживач, який виконав усі умови угоди,
має повне право вимагати від ТОВ "Авто
Просто" виконання свого зобов'язання, а
саме: здійснення оплати постачальнику
та забезпечення передачі
постачальником автомобіля у власність
учасника, незалежно від того, чи
сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання
автомобілів у групах "Авто Так" кожний з
учасників, який належним чином виконує
зобов'язання за Договором, отримує
автомобіль через механізми,
передбачені в Договорі, оскільки
система функціонує таким чином, що
кількість учасників групи, яким
надається право на отримання
автомобіля, відповідає кількості
автомобілів, яку можна придбати за
рахунок Фонду групи (п. 1.2. статті 1
Розділу ІІ Договору).

Таким чином, умовами Договору
встановлена відповідальність
Відповідача за невиконання або
неналежне виконання умов Договору, а
також строки передачі товару та
відповідні гарантії передачі такого
товару за умови виконання Позивачем
своїх зобов'язань за умовами Договору.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України
обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення Угоди позивач ОСОБА_1
отримав примірник Угоди та додатки до
неї, які містять опис послуг ТОВ "Авто
Просто". Однак, як установлено судом
позивач із заявою про розірвання Угоди
в чотирнадцятиденний термін до ТОВ
"Авто Просто" не звертався, що свідчить
про його розуміння та згоду з усіма
умовами Угоди.

Відповідно до ст. 19 Угоди підписання
цієї Угоди та додатків до неї є
підтвердженням факту ознайомлення,
розуміння сторонами її умов та згоди
сторін з усіма визначеннями, умовами та
змістом Угоди й додатків до неї.

Таким чином з урахуванням зазначено,
суд вважає, що до правовідносин сторін
за Угодою не підлягає застосуванню ст.
19 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
не ґрунтуються на вимогах закону і не
підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
3,11,57,60,88,169.212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215
ЦК України, Законом України «Про захист
прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто», треті особи: Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, Державна інспекція України з
питань захисту прав споживачів про
визнання правочину недійсним та
застосування реституції - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: