Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" липня 2014 р.
Дніпровський районний суд міста
Києвау складі: головуючого судді
Ластовки Н.Д.,

при секретарі
Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом Моторного (транспортного)
страхового бюро України (МТСБУ) до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в
порядку регресу, -

встановив:

Моторне (транспортне) страхове бюро
України (МТСБУ) звернулось до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_1 на їх
користь страхового відшкодування в
сумі 6256,88 грн. в порядку регресу, яке
було виплачене страхувальнику за
наслідками дорожньо-транспортної
пригоди, що відбулась за участю ОСОБА_1,
а також відшкодувати витрати за
послуги аварійного комісара в розмірі
750,00 грн., судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229,40 грн. та
витрати на правову допомогу в розмірі
750,00 грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивача Любаренко М.П. в
судове засідання не з'явився, однак
надав суду заяву, відповідно до якої
просить суд розглянути справу за його
відсутності та винести рішення в
заочному провадженні, позов підтримав
в повному обсязі з підстав, викладених
у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
шляхом направлення судових повісток на
адресу, вказану в позовній заяві,
причини неявки суду не повідомила.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи
думку представника позивача, який
подав заяву про розгляд справи в
заочному провадженні, суд визнав
можливим провести заочний розгляд
справи у відсутність учасників
судового процесу на підставі наявних у
справі доказів та ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 12.10.2010 року о 10
годині 30 хвилин відповідач керуючи
автомобілем «Тойота», державним
номерний знак НОМЕР_1, по Броварському
проспекту - метро «Лівобережна» в м.
Києві не врахувала дорожньої
обстановки, не дотрималася безпечної
дистанції, внаслідок чого здійснила
зіткнення з автомобілем «Мазда»,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 05 листопада 2010 року
ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 12.10.2010 року о 10 годині 30 хвилин
по Броварському проспекту - метро
«Лівобережна», яка порушила п. 13.1
Правил дорожнього руху України, за що
передбачається адміністративна
відповідальність, відповідно ст. 124
КУпАП. (а.с.7)

Відповідно до частини четвертої ст. 61
Цивільного процесуального кодексу
України вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно висновку зі звіту вих. № Ч10-229
від 23.11.2010 року матеріальний збиток,
завданий власникові автомобіля Mazda 6,
державний номерний знак НОМЕР_2, в
результаті його пошкодження, на
підставі договору страхування, складає
7508,26 грн. (а.с.9-17)

За наказом Моторного (транспортного)
страхового бюро України № 3813 від 24.12.2010
року про відшкодування шкоди з фонду
захисту потерпілих ОСОБА_3, сума до
сплати за шкоду заподіяну в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
становить 6256,88 грн. (а.с. 26)

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», позивач за рахунок коштів
фонду захисту потерпілих, відшкодовує
шкоду на умовах, визначених цим
Законом, у разі її заподіяння
транспортним засобом, власник якого не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність.

Положеннями ст. 22 Закон України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», встановлено, що МТСБУ
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна життю, здоров'ю та майну
третіх осіб під час ДТП.

За вимог Цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.1992 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки на
підставі права власності повного
господарського відання, оперативного
управління або інших підстав.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу
України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо іншій розмір не
встановлено законом.

Право зворотної вимоги (регресу) - це
вимога кредитора до боржника (особи,
яка завдала шкоду) про повернення
сплаченого за його вини відшкодування
потерпілому.

Регресна вимога носить похідний
характер. Вона виникає тільки на основі
виконання якогось іншого зобов'язання,
що стосовно регресного може бути
названо основним. Регресне
зобов'язання завжди є похідним від
основного, оскільки коли припиняє дію
основне, то виникає регресне
зобов'язання.

В регресному зобов'язанні беруть
участь дві сторони - кредитор
(регредієнт) і боржник (регресант).
Особливість кредитора полягає в тому,
що він, перш ніж стати кредитором у
регресному зобов'язанні, був боржником
в іншому зобов'язанні, виконання якого
і породило регресне зобов'язання.

Регресна вимога завжди спрямована на
відшкодування втрат, понесених за
рахунок або з вини іншої особи, а тому
вона, по суті, є зобов'язанням по
відшкодуванню шкоди й, отже, в
більшості випадків є формою
цивільно-правової відповідальності.

Об'єктом регресного зобов'язання є
відшкодування, яке регресант
зобов'язаний вчинити регредієнту.
Зміст регресного зобов'язання
становлять права і обов'язки сторін. У
регресному зобов'язанні регредієнту
належить право на одержання
відшкодування, регресант зобов'язаний
вчинити дії по відшкодуванню, тобто
змістом регресного зобов'язання є
стягнення сплаченого.

Розмір регресної вимоги не може бути
більше суми фактичного сплаченого
кредиторові в основному зобов'язанні.

Відповідно до платіжного доручення №
5293 від 27.12.2010 року Моторним
(транспортним) страховим бюро України
перераховано ОСОБА_3 6256,88 грн.
страхового відшкодування. (а.с. 27)

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем правомірно заявлені вимоги
до відповідача, як винуватця
дорожньо-транспортної пригоди, з
приводу відшкодування суми страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 6256,88 грн., виплаченої позивачем
на користь потерпілого ОСОБА_3 за
рахунок фонду захисту потерпілих.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Позивачем визначені витрати понесені
на правову допомогу, які останній
просить стягнути з ОСОБА_1 в розмірі
750,00 грн., однак підтвердження сплати
коштів за правову допомогу надано не
було, при цьому в межах розгляду даної
цивільної справи інтереси позивача
представляли представники позивача за
дорученнями, виданими від імені
Моторного (транспортного) страхового
бюро України, доказів, що мають
підтвердити їх правовий статус як
адвоката, суду надано не було, також в
матеріалах справи відсутній акт
прийому-передачі виконаних юридичних
послуг в тій частині, яка стосується
його виконання, пов'язаного з розглядом
в суді даного спору, суду не надано
розрахунок про кількість годин
затраченого часу на правову допомогу, а
тому визначена вартість наданих послуг
з правової допомоги в сумі 750,00 грн. суд
вважає недоведеною, тому в цій частині
вимоги позивача визнає безпідставними
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з
відповідача витрати за послуги
аварійного комісара в розмірі 750,00 грн.,
який був залучений для визначення
причин настання страхового
відшкодування та розміру збитків
завданої шкоди при
дорожньо-транспортній пригоді, однак
суд вважає позовні вимоги позивача в
цій частині безпідставними, оскільки
аварійний комісар є штатним
працівником МТСБУ, його залучення не є
обов'язковим, а позивач на свій розсуд
залучає даного штатного працівника.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов
Моторного (транспортного) страхового
бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в порядку регресу підлягає
частковому задоволенню, а саме
присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на
користь Моторного (транспортного)
страхового бюро України кошти в
розмірі понесених витрат в сумі 6256,88
грн.

В порядку ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в сумі
229,40 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України,
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст.ст. 10, 58, 61, 88,
208, 212-215, 218, 224-226, 232-233, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов Моторного (транспортного)
страхового бюро України (МТСБУ) до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в
порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України (МТСБУ) матеріальну шкоду в
сумі 6256,88 грн. та судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 229,40 грн., а
всього загальною сумою 6486 (шість тисяч
чотириста вісімдесят шість) грн. 28 коп.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя: