22-ц/775/1001/2014(м)
Єдиний унікальний номер 238/2870/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1001/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Китаєв
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі Бєльченка
Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
індексації, компенсації та середнього
заробітку за час затримки розрахунку

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 12 травня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість з індексації
заробітної плати та компенсації за
затримку виплати за період з 31 липня 2009
року по 30 жовтня 2013 року в розмірі 1037,64
грн., середній заробіток за час
затримки в розрахунку при звільненні в
розмірі 743,25 грн., а загалом - 1780,89 грн., з
утриманням з вказаних сум при виплаті
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів і зборів. В
задоволенні решти частини позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь держави судовий збір у розмірі
229,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на необ'єктивний розгляд
та неповне з'ясування обставин у
справі, просить рішення суду змінити в
частині стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні та в частині розміру
судового збору, ухвалити нове рішення у
цій частині та стягнути на користь
позивачки середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі не більше 139,18 грн., а судовий
збір на користь держави пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 та ч.2
ст.197 ЦПК України апеляційний суд
розглядає справу без участі сторін, які
належним чином повідомлені про час і
місце судового розгляду справи,
направили до суду письмові заяві про
розгляд справи за їх відсутність та без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
запису.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності із положеннями ст.308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи справу та задовольняючи
частково позовні вимоги в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
правильно встановив правовідносини що
виникли між сторонами та застосував
закон, який їх регулює і дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
середній заробіток підлягає стягненню
за період з дня звільнення позивачки
по день постановлення рішення ( 30.10.2013
року - 12.05.2014 року), виходячи із
визначеного розміру середньоденного
заробітку, що складає 52,33грн.

Не погодитися з таким висновком суду не
можна, оскільки він відповідає
встановленим обставинам і положенням
закону.

Судом встановлено, що з 31 липня 2009 року
включно до 30 жовтня 2013 року на підставі
трудового договору, зареєстрованого у
Новоазовському центрі зайнятості 03
серпня 2009 року за № 9, ОСОБА_3
працювала у ФОП ОСОБА_4 продавцем
непродовольчих товарів в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому в
АДРЕСА_1, з окладом 647 грн. на місяць
(а.с.32-37,49).

За вказаний період позивачу
нараховувалась та виплачувалась
заробітна плата, що підтверджується
табелями, платіжними відомостями на
заробітну плату,
розрахунково-платіжними відомостями,
відомостями на виплату грошей, без
нарахування і виплати індексації з
компенсацією, у зв'язку із підвищенням
індексу інфляції. (а.с.59-203).

З визначеним судом розрахунком суми
індексації з компенсацією заробітної
плати сторони погоджуються і судове
рішення в цій частині ними не
оскаржують.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд неправильно визначив початок
періоду в який підлягає стягненню
заробітна плата за період затримки
виплати, а саме з 14 листопада 2013 роки
коли позивачка звернулася до центру
занятості для оформлення звільнення з
роботи є безпідставними,
спростовуються матеріалами справи та
положеннями закону.

Як вбачається зі справи, трудовий
договір між сторонами розірвано 30.10.2013
року (а.с.33).

Факт звільнення ОСОБА_3 з роботи 30
жовтня 2013 року за ст.38 КЗпП України
підтверджується записом в її трудовій
книжці (а.с. 32 )

Відповідно табелю обліку робочого часу
останнім днем роботи позивачки ОСОБА_3
є 30 жовтня 2013 року (а.с.194)

За таких обставин судом першої
інстанції був правильно визначений
період стягнення заробітна плата за
час затримки розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд при визначені розміру стягнення
судового збору порушив вимоги ст.88 ЦПК
України є неспроможними, оскільки
визначений розмір відповідає п/п 1 п.1
ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий
збір», за яким мінімальний розмір
ставки судового збору з урахуванням
мінімальної заробітної плати складав
на час звернення позивачки до суду 229
грн.40 коп., і не може бути зменшеним.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
належить до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
відповідає встановленим обставинам
справи, положенням ст.ст.3,10,58,60-61, 88, 213-214
ЦПК України, Законам України «Про
індексацію грошових доходів
населення» та «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків її
виплати», ст.ст.1, 33, 34 Закону України
«Про оплату праці», ст.ст. 95,116,117 КЗпП
України, роз»ясненням, викладеним у п.20
Постанови №13 Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці
від 24.12.1999 року, а тому і підстав для
задоволення скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 12 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Судді