справа № 361/1060/14-ц
провадження № 2/361/846/14
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,при
секретарях Бас Я.В., Чуняк Н.А., Павловій
О.С.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання договору
дарування земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, у якому, враховуючи
уточнення позовних вимог, зазначав, що
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 19 червня 2012 року у
цивільній справі № 2-2478/12 із ОСОБА_6 на
його користь стягнуто суму позики в
розмірі 1000000 грн. відповідно до
договору позики від 01 грудня 2011 року та
судові витрати в сумі 3219 грн. Дане
рішення набрало законної сили 10 серпня
2012 року.

11 вересня 2012 року Деснянським районним
судом м. Києва йому видано виконавчий
лист про стягнення з ОСОБА_6 боргу в
сумі 1000000 грн. і судових витрат у сумі 3219
грн.

19 вересня 2012 року на підставі цього
виконавчого листа державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі - Відділ ДВС) Черухою О.М. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 34342942 про стягнення з
ОСОБА_6 коштів у розмірі 1003219 грн.

Цього ж дня, постановою державного
виконавця накладено арешт на все майно,
що належить боржнику та заборонено
здійснювати його відчуження.

10 червня 2013 року старшим державним
виконавцем Відділу ДВС Черухою О.М.
була винесена постанова про повернення
виконавчого документа стягувачу на
підставі ухвали Апеляційного суду
міста Києва від 22 травня 2013 року про
поновлення строку на апеляційне
оскарження та прийняття до розгляду
апеляційної скарги дружини боржника
ОСОБА_10 на зазначене рішення суду та
припинення чинності арешту на майно
боржника, у тому числі на земельну
ділянку площею 0,1188 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1.

12 серпня 2013 року ухвалою Апеляційного
суду міста Києва апеляційну скаргу
ОСОБА_10 відхилено, рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 19 червня 2012 року залишено без змін

09 вересня 2013 року постановою
державного виконавця Відділу ДВС
відновлено виконавче провадження з
виконання виконавчого листа про
стягнення з ОСОБА_6 боргу в сумі 1003219
грн. та запропоновано останньому в
строк до семи днів добровільно
виконати рішення суду. Однак цього
зроблено не було.

У грудні 2013 року йому стало відомо, що 29
серпня 2013 року відповідач ОСОБА_6
належну йому на праві власності
зазначену земельну ділянку площею 0,1188
га, розташовану за вказаною вище
адресою подарував відповідачу ОСОБА_7,
своїй дочці.

Вважає, що подача дружиною боржника
ОСОБА_10 апеляційної скарги на рішення
суду від 19 червня 2012 року була
спланованою акцією, спрямованою на
припинення арешту на майно боржника
ОСОБА_6, зокрема й на вказану земельну
ділянку.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із ст. 234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлюються правочином. Фіктивний
правочин визнається судом недійсним.

Договір дарування, укладений 29 серпня
2013 року між відповідачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, має бути визнаний судом
недійним на підставі ст. ст. 203, 234 ЦК
України, оскільки є фіктивним, вчинений
без наміру створення правових реальних
наслідків, укладений відповідачем
ОСОБА_6 з метою уникнення продажу
земельної ділянки на прилюдних торгах
на виконання рішення суду про
стягнення суми боргу.

Укладаючи договір дарування
відповідач ОСОБА_6 розумів, що діє
незаконно, так як не погасив перед ним
заборгованість згідно із рішенням
суду, здійснив відчуження спірного
майна після набрання рішенням законної
сили, що суперечить моральним засадам
суспільства.

Просив визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки площею 0,1188
га, кадастровий номер :01:046:0003, що
розташована у АДРЕСА_1, цільове
призначення: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
укладений 29 серпня 2013 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 1019 (а. с.
4-8, 75-78, 155-156).

Позивач ОСОБА_5 та його представник
ОСОБА_11 у судовому засіданні позов
підтримали, дали пояснення аналогічні
викладеному, просили суд задовольнити
позов.

Відповідач ОСОБА_6, його представники
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у суді позов не
визнали, проти його задоволення
заперечували, посилаючись на
відсутність ознак фіктивності
договору, просили у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_14 у судовому засіданні позов теж
не визнала та пояснила, що особисто
ОСОБА_7 жодних зобов'язань перед
позивачем ОСОБА_5 не має. На момент
укладення договору дарування будь-яких
заборон щодо майна ОСОБА_6 не було,
будь-яких заходів забезпечення під час
розгляду судом справи про стягнення
суми позики позивачем вжито не було.
Подарована ОСОБА_6 земельна ділянка є
спільною сумісною власністю подружжя,
батьків ОСОБА_7 На подарованій останній
земельній ділянці площею 0,1188 га
знаходиться належний їй на праві
власності житловий будинок. Договір
дарування земельної ділянки
безпосередньо був спрямований на
настання реальних правових наслідків -
отримання у власність земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
належного ОСОБА_7 житлового будинку,
який розташований на цій земельній
ділянці. Доказів фіктивності правочину
позивач не надав. Просила суд у
задоволенні позову відмовити.

Третя особа: ОСОБА_8, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу, у судове засідання не з'явилася,
направила до суду клопотання, у якому
просить розглянути справу у її
відсутність. Залучення її до участі у
справі як третьої особи є
безпідставним, позов не містить
обґрунтування недійсності правочину
діями нотаріуса.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 19 червня 2012 року з
відповідача ОСОБА_6 на користь позивача
ОСОБА_5 стягнуто борг за договором
позики в сумі 1000000 грн. та судовий збір у
сумі 3219 грн. Під час розгляду справи
судом заходи по забезпеченню позову
ОСОБА_5 не вживались.

19 вересня 2012 року державним виконавцем
Відділу ДВС Черухою О.М. на підставі
виконавчого листа № 2-2478, виданого
судом 11 вересня 2012 року, було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 34342942 про стягнення з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 коштів у
розмірі 1003219 грн. і постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, якою накладено
арешт на все майно, що належить
боржнику ОСОБА_6 в межах суми боргу та
заборонено його відчуження.

10 червня 2013 року державним виконавцем
Відділу ДВС Черухою О.М. винесено
постанову про повернення виконавчого
документа - зазначеного виконавчого
листа у зв'язку із прийняттям
Апеляційним судом міста Києва до
розгляду апеляційної скарги на рішення
за яким видано виконавчий документ.
Цією ж постановою припинено чинність
арешту майна боржника.

12 серпня 2013 року ухвалою Апеляційного
суду міста Києва апеляційну скаргу
ОСОБА_10, дружини відповідача ОСОБА_6,
відхилено, рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 19 червня 2012
року залишено без змін.

29 серпня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
було укладено два договори дарування
житлового будинку та земельної
ділянки, які посвідчені приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстровані в реєстрі за № 1016 та № 1019
відповідно (а. с. 111-112, 132-133).

За умовами договору дарування
житлового будинку ОСОБА_6 передав
ОСОБА_7 у власність житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 315,3 м2, житловою площею
162,3 м2, що розташований на земельній
ділянці площею 0,1188 га, цільове
призначення для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер :01:046:0003.

За умовами договору дарування
земельної ділянки ОСОБА_6 безоплатно
передав ОСОБА_7 у власність земельну
ділянку, що розташована за місцем
знаходження будинку.

Заявляючи вимоги про визнання
недійсним лише одного договору
дарування земельної ділянки,
укладеного 29 серпня 2013 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_7, позивач ОСОБА_5 посилався на
те, що цей договір ОСОБА_6 уклав з метою
уникнення продажу земельної ділянки на
прилюдних торгах на виконання рішення
суду про стягнення суми боргу в розмірі
1003219 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

У ч. 2 ст. 719 ЦК України встановлено, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 243 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 24
постанови № 9 від 06 листопада 2009 року
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. У разі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Для визнання правочину фіктивним
ознака вчинення його лише для виду
повинна бути властива діям всіх сторін
правочину. Якщо одна сторона діяла "про
людське око", а інша мала на меті
досягти правового результату, такий
правочин не можна визнати фіктивним.

Суд встановив, що 29 серпня 2014 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено два договори
дарування: житлового будинку і
земельної ділянки, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Цього ж дня, 29 серпня 2013 року, за ОСОБА_7
зареєстровано право власності на
житловий будинок і земельну ділянку, що
підтверджується Витягами з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності (а. с. 113,
134).

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч. 1 ст. 120
ЗК України до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Наведене свідчить про те, що договір
дарування земельної ділянки був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, а саме отримання
ОСОБА_7 у власність земельної ділянки,
на якій розташований належний їй на
праві власності житловий будинок.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

На момент укладення договору дарування
заборони щодо відчуження ОСОБА_6
земельної ділянки чи іншого майна не
було.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 377 ЦК
України, ч. 1 ст. 120 ЗК України, сама лише
земельна ділянка площею 0,1188 га не могла
бути реалізованою на прилюдних торгах,
оскільки на ній знаходиться нерухоме
майно.

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для визнання
недійсним (фіктивним) договору
дарування земельної ділянки,
укладеного від 29 серпня 2013 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Доводи позивача про те, що оспорюваний
договір дарування земельної ділянки
укладений ОСОБА_6 з метою уникнення
продажу земельної ділянки на прилюдних
торгах на виконання рішення суду про
стягнення на користь ОСОБА_5 суми боргу,
свого підтвердження в судовому
засіданні теж не знайшли.

Безпідставними є і посилання позивача
на те, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 203 ЦК
України договір дарування земельної
ділянки не був спрямований на реальне
настання правових наслідків.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 57, 60, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6
та ОСОБА_7, третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання договору дарування земельної
ділянки недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Дутчак І. М.