У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О., Парінової
І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства по
газифікації та газопостачанню
«Луганськгаз» про визнання договору
неукладеним, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Первомайського
міського суду Луганської області від 28
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 12 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до
Публічного акціонерного товариства по
газифікації та газопостачанню
«Луганськгаз» (далі - ПАТ
«Луганськгаз»), мотивуючи його тим, що 3
листопада 2011 року був укладений
договір про розстрочення погашення
платежу за заподіяну шкоду в
результаті розкрадання газу,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язувався виплатити
ПАТ «Луганськгаз» 93 110 грн 18 коп. На
виконання умов зазначеного договору, 4
листопада 2011 року ОСОБА_4 було
перераховано 15 000 грн на
розрахунковий рахунок відповідача.
Решту суми, що складала 78 110 грн 18 коп.
позивач повинен був виплатити протягом
одного календарного місяця. Проте, 4
листопада 2011 року відповідачем в
односторонньому порядку було
розірвано вищезазначений договір.
ОСОБА_4 вважав, що зазначений договір є
неукладеним, оскільки підписувався під
моральним і психологічним тиском
співробітників служби безпеки ПАТ
«Луганськгаз». Позивач стверджує, що до
факту розкрадання він не причетний, а
істотні умови договору не були
погоджені між сторонами. З огляду на
зазначене позивач просив суд визнати
договір від 3 листопада 2011
року неукладеним.

Рішенням Первомайського міського суду
Луганської області від 28
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 12 лютого 2014 року, в
задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_4 не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 3 ЦПК України
кожна особа має право в встановленому
порядку звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що вимога визнання
правочину (договору) неукладеним не
відповідає можливим способам захисту
цивільних прав та інтересів,
передбачених законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суди обґрунтовано
виходили з того, що позивач не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що спірний
правочин було укладено під моральним
та психологічним тиском. Крім того,
судами правильно зазначено, що
позивачем невірно обрано спосіб
захисту свого права в розумінні
положень статті 3 ЦПК України.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судів та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваних
рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Первомайського міського суду
Луганської області від 28
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 12 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова