Справа № 2-558/2011 Головуючий у І
інстанції Мельник О.О.Провадження №
22-ц/780/5615/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали цивільної справи за
апеяційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 17 березня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: управління Держкомзему
України в м. Бориспіль Київської
області, про визнання права власності
на частину спільного майна подружжя,
визнання Державного акту на право
власності на земельну ділянку частково
недійсним.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін -
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про визнання за нею
права власності на ? частину спільного
сумісного майна, що було набуте нею та
відповідачем ОСОБА_3 під час проживання
у шлюбі, а саме: на ? частину автомобіля
марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1, на ?
частину домоволодіння, розташованого у
АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки
за вказаою адресою; ? частину
будівельних матеріалів, що були
використані для будівництва житлового
будинку, позначеного у технічному
паспорті під літерою «А-І», загальною
площею 58 кв.м. та житловою - 35,6 кв.м. за
адресою АДРЕСА_2 та ? частину земельної
ділянки за вказаною адресою. Також
просила визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,0612 га серії ЯК №664586,
зереєстрований під № 25 в частині
набуття ОСОБА_3 права власності на ? її
частину.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 березня 2011 року позов ОСОБА_2
задоволено у повному обсязі. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
будинку з господарськими будівлями в
АДРЕСА_1, на ? частину будівельних
матеріалів, з яких складається
житловий будинок А-І, загальною площею
58 кв.м. по АДРЕСА_2, на ? частину
автомобіля «Фольксваген-Пассат» д.н.
НОМЕР_1. Визнано Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданий 23.03.2010 року на підставі
рішення Бориспільської міської ради №
6704-57-V від 15.10.2009 р. та зареєстрований в
книзі реєстрації державних актів на
право приватної власності на землю за
№ 25, недійсним в частині набуття
ОСОБА_3 права власності на ? частину
земельної ділянки. Визнано за ОСОБА_2
право власності на ? частину земельної
ділянки площею 0, 0612 га в АДРЕСА_1,
кадастровий №
:11:048:0076. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1820
грн.

Сторонами по справі вказане рішення не
оскаржувалось.

У серпні 2014 року з апеляційною скаргою
на вказане рішення звернувся ОСОБА_1,
який не є стороною по справі, однак
вважає, що рішенням порушені його
матеріальні та процесуальні права.
Зазначив, що має право самостійної
вимоги на предмет спору, зокрема щодо
будівельних матерілів, право власності
на ? частину яких визнано за ОСОБА_2.
Вказує, що дані будівельні матеріали
були придбані особисто ним на суму 143
465,50 грн. та зберігались у його сина -
ОСОБА_3 на земельній ділянці за адресою:
АДРЕСА_2. Просив постановити ухвалу про
скасування рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 березня 2011 року і передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 292 ЦПК
України, сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участь у справі, якщо суд
вирішив питання про їх права та
обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Так, апелянт ОСОБА_1, зазначає, що
оскаржуваним рішенням порушене його
матеріальне право на будівельні
матеріали загальною вартістю 143 465,50
грн., з яких побудовано будинок по
АДРЕСА_2. В якості доказів апелянтом
подано ксерокопії товарних чеків на
вказану суму.

Дослідивши матеріали справи та додані
до апеляційної скарги документи,
колегія суддів приходить до висновку
про необгрунтованість доводів
апеляційної скарги та недоведеність
порушення прав ОСОБА_1 оскаржуваним
рішенням, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, судом першої інстанції
встановлено, що спірне майно є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки набуто сторонами під час
проживання у зареєстрованому шлюбі.
Відповідач, заперечуючи проти позову,
не надав доказів, на підтвердження
факту придбання будівельних
матеріалів за кошти його батьків.

Колегія суддів з такими висновками
погоджується, оскільки вони
відповідають встановленим по справі
обставинам та грунтуються на вимогах
чинного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами ті іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Подані апелянтом ксерокопії товарних
чеків не можна вважати належним
доказом на підтвердження порушення
прав ОСОБА_1 щодо предмету спору.

Крім того, в судовому засіданні при
розгляді апеляційної скарги
встановлено, що рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 15 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 23 квітня 2014 року, ОСОБА_1 відмовлено
у задоволені позову до ОСОБА_3 про
визнання права власності на будівельні
матеріали, з яких складається житловий
будинок та земельну ділянку.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
судом вирішені питання про його права,
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами, є безпідставними, і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 березня 2011 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: