Справа № 338/886/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2088/2014
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Шалаути Г.І.,

суддів: Мелінишин
Г.П., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Бойчука
Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
Служба у справах дітей Богородчанської
районної державної адміністрації про
виселення за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 21
серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

13.06.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог - Служба у
справах дітей Богородчанської
районної державної адміністрації про
виселення.

Позов мотивував тим, що рішенням
Богородчанського районного суду від
26.04.2013 року по справі за позовом ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки звернуто
стягнення на предмет іпотеки, житловий
будинок по АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 25.04.2007 року у розмірі 46 989, 82 доларів
США та визначено спосіб реалізації
предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів з укладенням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що відповідачі
добровільно з житлового будинку не
виселяються, просить їх та інших осіб,
які зареєстровані або проживають у
житловому будинку виселити.

Рішенням Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 21
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено з підстав ненадання
позивачем доказів про дотримання ним
порядку, що передує виселенню, який
передбачений ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» (письмової розписки
відповідачів про отримання ними такого
повідомлення за місяць до подачі
позову в суд).

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Шуліка А.В. подала на це рішення
апеляційну скаргу, в якій зсилається на
незаконність постановленого рішення,
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначив, що відповідно до п. 37
постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» невиконання
вимог частини першої статті 35 Закону
України "Про іпотеку" про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Апелянт вказує, що відповідно до ч. 2 ст.
39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов в повному
обсязі.

В судове засідання сторони не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про день і час розгляду
справи, проте їх неявка не є перешкодою
для розгляду справи в апеляційному
суді.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів знаходить доводи апелянта
необґрунтованими, а рішення суду
першої інстанції - таким, що винесено з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, виходячи з
наступного.

Колегією встановлено, що рішенням
Богородчанського районного суду від
26.04.2013 року по справі за позовом ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки звернуто
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок по АДРЕСА_1, що належить на
праві власності боржнику - ОСОБА_2 в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 25.04.2007 року у
розмірі 46 989, 82 доларів США, укладеним
між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" та
визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів з наданням права позивачу від
імені відповідача укласти договір
купівлі-продажу.

13.06.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" подав
позов до суду про виселення
відповідачів з мотивів, що вони
добровільно з житлового будинку не
виселяються, просить їх та інших осіб,
які зареєстровані або проживають у
ньому виселити.

Судом першої інстанції встановлено, що
при подачі позову позивачем не
дотримано порядку, що передує
виселенню, який є обов'язковим та
передбачений ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» розписки відповідачів
про отримання ними письмового
повідомлення від ПАТ КБ "ПриватБанк", за
місяць до подачі позову в суд до
позовної заяви не долучено. Судом
зроблено висновки про те, що
недотримання позивачем визначеної
законом процедури, яка передує подачі
позову в суд, позбавляє його права на
судовий захист, а тому в позові
відмовлено.

Колегія погоджується з таким висновком
суду, а доводи апелянта вважає такими,
що не спростовують правильності
рішення суду та підлягають відхиленню,
оскільки п. 37 постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», на який
зсилається апелянт передбачає, що не
направлення письмової вимоги
іпотекодавцю і боржнику не є
перешкодою для звернення з позовом до
суду в тому випадку, коли боржник і
іпотекодавець є відмінними особами. В
даному спорі ОСОБА_2 є і боржником і
іпотекодавцем (власником іпотечного
майна) в одній особі, а тому зазначений
пункт постанови до даних правовідносин
застосований бути не може.

Ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житлові приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в прядку, встановленому законом. Таким
порядок встановлено ч. 2 і 3 ст. 40 цього ж
закону, в яких зазначено, що якщо на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
такої вимоги відповідачі
відмовляються, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Зазначені норми Закону України «Про
іпотеку» є спеціальними нормами, якими
врегульовано порядок звернення
стягнення на іпотечне майно та
виселення мешканців з житлового
будинку, що є предметом іпотеки, а тому
не дотримання приписів цих норм
позбавляє права позивача на звернення
до суду за захистом порушеного права.

Рішення суду постановлене з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, а тому підстав для
його зміни чи скасування колегія не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки
Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 21
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Г.І. Шалаута

Г.П. Мелінишин

Я.Ю. Ковалюк