Провадження № 22-ц/784/1880/14
інстанції: Губницький Д.Г.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Лівінського І.В., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Яценко Л.В.,

за участі позивачки ОСОБА_2, її
представника - ОСОБА_3, відповідачки
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 14 травня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
розірвання договору довічного
утримання,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 р. ОСОБА_2
звернулася з позовом до ОСОБА_4 про
розірвання договору довічного
утримання.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка вказувала, що 22 жовтня 2008 р.
вона уклала з відповідачкою договір
довічного утримання, за яким передала у
власність останній однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_4
зобов'язувалась надавати їй щомісячно
матеріальне забезпечення (харчування,
одяг, догляд та допомогу) в розмірі
мінімальної пенсії, встановленої
законодавством України.

Посилаючись на те, що
відповідачка з жовтня 2009 р. припинила
виконувати свої зобов'язання за
договором, позивачка просила розірвати
договір довічного утримання,
повернувши сторони у первісний стан.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 14 травня 2014 р.
позов задоволено.

Постановлено розірвати договір
довічного утримання, укладений між
сторонами 22 жовтня 2008 р., повернути
квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2

Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
вказує на неповне з'ясування судом
обставин спору, невірну оцінку доказів
і просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідачки, позивачки, її
представника, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що за договором
довічного утримання, укладеним 22
жовтня 2008 р., ОСОБА_2 (відчужувач)
передала у власність ОСОБА_4 (набувач)
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а
ОСОБА_4 зобов'язалась надати в
безоплатне довічне користування
ОСОБА_2 зазначену квартиру та надавати
відчужувачу довічно матеріальне
забезпечення, а саме забезпечувати її
харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою. Вартість такого
забезпечення визначена сторонами у
розмірі мінімальної пенсії,
встановленої законодавством України
щомісячно.

Статтею 744 ЦК України встановлено,
що за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини (п. 1
ч. 1 ст. 755 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи і
такі обставини визнані відповідачкою
(а.с. 49-51), до 2011 р., а в подальшому з 2013 р.
остання ніякої матеріальної або іншої
допомоги позивачці не надавала.

В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином, факт невиконання ОСОБА_4
умов договору довічного утримання щодо
надання ОСОБА_2, обумовленого їх угодою
утримання та догляду з часу укладання
договору до 2011 р. та з 2013 р., є доведеним.

Встановивши, що відповідачка не
виконує своїх обов'язків, передбачених
договором довічного утримання, суд
першої інстанції на підставі вказаної
норми матеріального права прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог позивача
про розірвання договору довічного
утримання.

Посилання відповідачки на ненадання
допомоги позивачки до 2011 р. у зв'язку з
наявними між ними домовленостями щодо
врахування в якості надання утримання
позивачці вартості здійсненого до
укладання договору ремонту у квартирі
не підтверджена будь-якими доказами,
зокрема сторонами не вносились
відповідні зміни з цього приводу до
договору довічного утримання.

Також не мають правового значення
доводи відповідачки про неможливість
виконання умов договору довічного
утримання з 2013 р. у зв'язку з відмовою
ОСОБА_2 приймати допомогу, оскільки з
огляду на положення ч. 1 ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання може бути
розірваний незалежно від вини набувача
у невиконанні останнім його умов.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції відповідає встановленим
обставинам справи, вимогам
матеріального та процесуального права
і колегія суддів не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 14 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: