Справа № 661/3375/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року

Новокаховський міський суд
Херсонської області в складі:

головуючої - судді Бойко М.Є.,

при секретарі - Стародубцевій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Нова Каховка
Херсонської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа - Новокаховська міська рада
Херсонської області про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, -

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що він є користувачем земельної
ділянки по АДРЕСА_1, загальної площі 430
кв.м. Користувачами сусідньої
земельної ділянки по АДРЕСА_2 є
відповідачі, які на 2,87 метри допустили
самозахват його земельної ділянки, а
тому позивач просив суд поновити її
межі, зобов'язавши відповідачів
розібрати огорожу із цегли,
пересунувши на 2,87 метри убік своєї
ділянки.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з
підстав, у ньому зазначених, просили
позов задовольнити та стягнути з
відповідачів витрати за проведення по
справі судової експертизи.

Представники відповідачів у судовому
засіданні позов не визнали,
посилаючись на те, що зменшення
земельної ділянки ОСОБА_1 сталося не з
їх вини.

Від представника Новокаховської
міської ради надійшла заява про
розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши докази у справі в їх
сукупності, матеріали інвентарної
справи, суд дійшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог,
виходячи з наступних, встановлених в
ході розгляду справи обставин та
відповідних їм правовідносин.

Так, судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи,
що позивач ОСОБА_1 користується
земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
загальною площею 430 кв.м.

Користувачами сусідньої земельної
ділянки по АДРЕСА_2, загальною площею 700
кв.м., є відповідачі.

При розгляді позову про усунення
порушення права власності на земельну
ділянку зобов'язати відповідачів
відновити межі, та стягнути понесені
витрати, суд повинен встановити факти,
які підлягають доказуванню в справі та
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, а саме: час та підстави
набуття позивачем прав на земельну
ділянку, порядок користування нею з
моменту набуття прав на земельну
ділянку, розмір спірної земельної
ділянки, дотримання відповідними
органами вимог законодавства під час
передачі , як позивачу, так і
відповідачам у власність земельних
ділянок, що перебували у користуванні
позивачів, наявність
правовстановлюючих документів, що
підтверджують право власності на
земельні ділянки, перевірити належним
чином доводи позивача щодо набуття ним
права власності на земельну ділянку та
порушення права власності на земельну
ділянку і при виявленні порушення
зобов,язати відповідачів відновити
межі та стягнути з них понесені
позивачем збитки.

Відповідно до вимог ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними
згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду України від 19 березня 2010 року № 2)
«Про практику застосування судами
земельного законодавства» при
розгляді цивільних справ суди повинні
враховувати, що з 1 січня 2002 р.
відповідно до статті 125 ЗК право
користування земельною ділянкою
виникало після одержання її власником
або землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування або укладення
договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), а з 2 травня 2009 р. у
відповідності із Законом України від 5
березня 2009 р. № 1066-VI право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, позивачем не додано
будь-якого доказу, який би
підтверджував його право власності чи
право на користування даною земельною
ділянкою.

Згідно ст. 1 ЦПК України метою
цивільного судочинства є захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб.

Згідно ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Згідно із вимогами ст.ст. 60, 61 ЦПК
України, які регламентують, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог та заперечень,
крім випадків, коли мають місце
підстави звільнення від доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Стаття 106 Земельного Кодексу України,
нормами якої позивач обґрунтував свої
вимоги, передбачає що власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що межові знаки між
земельними ділянками, які знаходяться
в користуванні сторін, не збереглися і
в порядку ст.ст. 103, 106, 107 Земельного
кодексу України їх не відновлено.

За ч. 1 ст. 107 Земельного кодексу України
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації,
яка, відповідно до ст. 193 ЗК України є
сукупністю відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

За інформацією відділу держкомзему у м.
Нова Каховка Херсонської області
правова реєстрація спірних земельних
ділянок не оформлена.

В судовому засіданні встановлено, що
межі земельних ділянок сторін не
погоджені з суміжними забудовниками,
згідно ст. 198 п.б ЗК, а дані будівельних
паспортів 1985, 1989 років, у відповідності
до ст. 107 ЗК, не є основою для
відновлення меж, рівно як і плани
забудови земельних ділянок. Межі
земельної ділянки по АДРЕСА_2 не
визначались і на даний час неможливо
визначити її розмір без відновлення
меж земельної ділянки в установленому
порядку.

Як роз'яснив у п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004
року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», згідно зі статтею 158
ЗК України суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Отже, встановлення меж земельних
ділянок до компетенції суду не
належить.

Слід також зазначити, що в ході
розгляду справи судом не встановлено і
жодних доказів щодо цього, крім власних
припущень, позивачем та його
представником не надано, що саме
відповідачами була порушена межа та
здійснений самозахват частини його
земельної ділянки.

Так, з висновку проведеної по справі
судової земельно-технічної експертизи
вбачається, що межі земельної ділянки
по АДРЕСА_2 (ОСОБА_3, ОСОБА_2) не
визначались і на даний час неможливо
визначити їх розмір без відновлення
меж земельної ділянки в установленому
порядку. Площа земельної ділянки по
АДРЕСА_1 (ОСОБА_1) згідно з договором про
надання в безстрокове користування - 430
кв.м не змінювалась, а фактично
змінилась і має меншу площу, також
розмір фасадної та задньої межі
ділянки зменшився. Встановити
розташування самозахоплення,
надлишків на земельній ділянці
відповідачів неможливо. Визначити за
чий рахунок відбулось зменшення
земельної ділянки ОСОБА_1 немає
можливості.

Таким чином, суд вважає, що позивач не
довів порушення його прав саме
відповідачами, а не іншими суміжними
землекористувачами, його позовні
вимоги є необґрунтованими та
безпідставними, а тому задоволенню не
підлягають як такі, що не ґрунтуються
на законі та не доведені належними і
допустимими доказами.

Оскільки у задоволенні позову суд
відмовляє, вимоги позивача щодо
стягнення на його користь судових
витрат задоволенню також не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И
В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа -
Новокаховська міська рада Херсонської
області про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Херсонської області через
Новокаховський міський суд
Херсонської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. Є. Бойко