Справа № 461/6088/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5594/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника
Галицького ВДВС Львівського МУЮ -
Коблів Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Галицького районного суду м. Львова від
11 червня 2014 року у справі за поданням
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Шелінської Юлії Володимирівни
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2,-

в с т а
н о в и л а:

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 11 червня 2014 року подання
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Шелінської Ю.В. задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 без вилучення
паспортного документа, до сплати
заборгованості по зведеному
виконавчому провадженні ВП №43554337 з
примусового виконання виконавчих
документів про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості на користь юридичних
осіб на загальну суму 922993 грн. 90 коп.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить її
скасувати з підстав неповного
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права і постановити
нову ухвалу, якою відмовити у
задоволенні вказаного подання.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
державним виконавцем не доведено факту
ухилення його, як боржника у
виконавчому провадженні, від виконання
зобов»язань, покладених на нього
судовими рішеннями, а відтак, у суду
першої інстанції не було правових
підстав для застосування до нього
обмеження у праві виїзду за межі
України. Крім того, зазначає, що в
матеріалах справи відсутні докази
отримання ним постанови про відкриття
виконавчого провадження, у зв»язку з
чим він був позбавлений можливості в
добровільному порядку виконати судові
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянта в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
представника Галицького ВДВС
Львівського МУЮ, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
ухвали суду першої інстанції, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в»їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок
розв'язання спорів у цій сфері
регулює Закон України «Про порядок
виїзду з України та в»їзду в Україну
громадян України».

У відповідності до ст.6 цього Закону,
може бути тимчасово відмовлено у
видачі закордонного паспорту або
тимчасово обмежено у праві виїзду за
кордон у разі ухилення боржника від
виконання зобов»язань, покладених на
нього рішенням суду, - до виконання
зобов»язань.

У відповідності до п.18 ч.2 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов»язань, покладених на
нього судовим рішенням, звертатися до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника
юридичної особи, за межі України до
виконання зобов»язань.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_2 є боржником у зведеному
виконавчому провадженні ВП №43554337 по
примусовому виконанню виконавчих
листів, а саме: виконавчих листів №6-210,
виданих 12.06.2012 року Новозаводським
районним судом м.Чернігова, про
солідарне стягнення з ТзОВ «Компанія
Пріоритет», ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у
користь ПАТ «Альфа-Банк»
заборгованості за кредитним договором
на загальну суму 840593 грн. 85 коп. та про
стягнення з ОСОБА_2 у користь названого
банку судових витрат у розмірі 47 грн. 05
коп., та виконавчих листів №2-2340/11,
виданих Галицьким районним судом
м.Львова 07.05.2014 року, про стягнення з
ОСОБА_2 у користь ПАТ «Універсал Банк»
81418 грн. 81 коп. та судових витрат в
розмірі 934 грн.19 коп.

В процесі здійснення вказаного вище
виконавчого провадження державним
виконавцем було вжито всіх необхідних
заходів для примусового виконання
судових рішень, в результаті чого
встановлено, що боржник ОСОБА_2 не має
ні доходу, ні коштів на рахунку в банку,
ні рухомого та нерухомого майна, на яке
можна було б звернути стягнення (а.с.20,
22, 23-31, 33-38).

У відповідності до ст.31 Закону України
«Про виконавче провадження», копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов»язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи встановлено, що
боржник ОСОБА_2 зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, ця адреса вказана у
виконавчих листах, саме на цю адресу
надсилались боржнику всі документи
виконавчого провадження, зокрема,
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 31.01.2014 року з
примусового виконання виконавчих
листів №6-210, виданих 12.06.2012 року
Новозаводським районним судом
м.Чернігова, та виклик державного
виконавця у цьому провадженні (а.с.14,
16-18, 39), що підтверджується реєстром
рекомендованої кореспонденції від
18.02.2014 року (а.с.41), а також постанови про
відкриття виконавчого провадження від
26.05.2014 року по виконанню виконавчих
листів №2-2340/11, виданих Галицьким
районним судом м.Львова 07.05.2014 року
(а.с.15, 19), що підтверджується реєстром
рекомендованої кореспонденції від
26.05.2014 року (а.с.40).

Згідно з інформацією відділу
адресно-довідкової роботи ГУДМС
України, наданою на запит державного
виконавця, боржник ОСОБА_2 за цією
адресою не числиться (а.с.21), а іншої
адреси місця свого проживання боржник
державному виконавцю не повідомляв.

В судовому засіданні в апеляційному
суді боржник ОСОБА_2 підтвердив той
факт, що він дійсно зареєстрований за
вказаною вище адресою, однак, там не
проживає, і іншої адреси фактичного
місця свого проживання суду не
повідомив також.

Крім того, у всіх листах, заявах,
скаргах боржник вказує саме цю адресу
місця свого проживання (а.с.48-53).

Таким чином, в силу наведеної вище
норми ст.31 Закону України «Про
виконавче провадження», та за
наявності доказів в матеріалах справи,
які підтверджують надсилання
державним виконавцем рекомендованою
кореспонденцією копій постанов про
відкриття виконавчого провадження та
викликів боржника до відділу за
вказаною у виконавчих листах адресою,
та за відсутності повідомлення
боржником іншої адреси місця свого
проживання, вважається, що він
повідомлений про відкриття
виконавчого провадження.

Все вище наведене підтверджує той факт,
що боржник, знаючи про судові рішення,
які перебувають на виконанні у
державній виконавчій службі вже
тривалий час, про існуючу та непогашену
ним заборгованість, про відсутність у
нього нерухомого та рухомого майна, на
яке можна було б накласти арешт, про
відсутність на банківських рахунках
коштів, достатніх для того, щоб
погасити заборгованість, свідомо
ухиляється від виконання судових
рішень та своїх боргових зобов»язань.

На спростування факту ухилення від
виконання судових рішень апелянт не
надав жодного доказу в підтвердження
вчинення ним дій по виконанню своїх
боргових зобов»язань. Не було ним також
надано й доказів, які б підтверджували
факт забезпечення виконання боргових
зобов»язань заставою рухомого, чи
іпотекою нерухомого майна.

Покликання сторони апелянта в
обґрунтування правильності їхньої
правової позиції на наявність ухвали
Апеляційного суду Львівської області
від 14 серпня 2014 року, якою було
скасовано ухвалу Галицького районного
суду м.Львова від 28 березня 2014 року про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України, є
безпідставним, оскільки чинним
законодавством не заборонено
державному виконавцеві повторно
подавати таке подання.

До того ж, із вказаної вище ухвали
апеляційного суду боржнику вже
достовірно стало відомо про існування
заведеного виконавчого провадження,
однак, він й надалі не виконує судових
рішень і не вчиняє жодних дій щодо їх
виконання, займаючи таку ж позицію, як і
раніше, а саме, що йому нічого не було
відомо про відкриття виконавчого
провадження, що, на думку колегії, ще
раз підтверджує факт ухилення боржника
від виконання зобов»язань, покладених
на нього судовими рішеннями.

Посилання сторони апелянта на те, що
боржник не ухиляється від виконання
судових рішень, оскільки реально не
може їх виконати, не маючи доходу та
майна, яке можна було б реалізувати, - є
теж голослівними, так як ним не
наведено об»єктивних причини, за яких
він не може вже тривалий час
працевлаштуватись з метою виконання
боргових зобов»язань.

Слід також зазначити, що згідно
відміток державного виконавця на
виконавчих листах за №6-210, виданих
12.06.2012 року Новозаводським районним
судом м.Чернігова, 17.09.2013 року виконавчі
листи були повернуті стягувачеві без
виконання на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження»
(а.с.5, 8).

Інші доводи сторони апелянта про
необхідність супроводу його дитини на
санаторно-курортне лікування в
Ізраїль, теж не дають підстав для
скасування оскаржуваної ухвали,
оскільки перешкод у виробленні
дружиною боржника нового закордонного
паспорта замість втраченого для
супроводу їхньої дитини немає.

Таким чином, суд першої інстанції при
вирішенні даного питання дотримався
вимог процесуального закону, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувану ухвалу суду - залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313,
315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 11 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.