У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області до
ОСОБА_4 про стягнення пенсійних виплат,
отриманих без достатніх правових
підстав, за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Тлумацькому районі Івано-Франківської
області на рішення Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 14 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення 3 631 грн пенсійних виплат,
отриманих без достатніх правових
підстав.

Позивач посилався на те, що управлінням
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області
ОСОБА_4 07 жовтня 2013 року
призначено пенсію у зв'язку із втратою
годувальника згідно з його заявою та
доданих документів з 01 вересня 2013 року.
При призначенні зазначеної вище пенсії
враховано стаж роботи з 01 червня 1994
року по 16 грудня 2000 року ОСОБА_5
(годувальника) згідно з записами в його
трудовій книжці.

Під час проведення аудиту, головним
спеціалістом Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області зроблено
запити щодо стажу роботи годувальника
в дитячому садку № 72 комбінованого
виду Виборзького району м.
Санкт-Петербурга. У відповідь на подані
запити з УПФР у Виборзькому районі м.
Санкт-Петербурга надійшли лист від 10
грудня 2013 року № 04/2895 та довідка про те,
що ОСОБА_5 за період з 1994 року по 2000 рік у
штаті працівників не значився.

Отже, період роботи ОСОБА_5
(годувальника) з 01 червня 1994 року по 16
грудня 2000 року у дитячому садку № 72
комбінованого виду Виборзького району
м. Санкт-Петербурга, який зазначений в
його трудовій книжці, не підтверджено,
а тому ОСОБА_4 не мав права на отримання
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника ОСОБА_5

Отже, у період з 01 вересня по 31 грудня 2013
року включно ОСОБА_4 отримано пенсійні
виплати без достатніх правових підстав
у розмірі 3 631 грн.

Рішенням Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 14
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
травня 2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2013
ОСОБА_4 звернувся до управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі з заявою про призначення пенсії
у зв'язку із втратою годувальника.

Згідно з розпорядженням управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі від 07 жовтня 2013 року № 137262
ОСОБА_4 було призначено пенсію у зв'язку
із втратою годувальника з 01 вересня 2013
року.

При призначенні вказаної пенсії,
управлінням фонду враховано стаж
роботи годувальника ОСОБА_5 з 01 червня
1994 року по 16 грудня 2000 року, згідно з
записами в його трудовій книжці, де
зазначено, що він працював охоронцем в
дитячому садку № 72 Виборзького району
м. Санкт-Петербурга.

Під час проведення аудиту головним
спеціалістом Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області зроблено
запити щодо стажу роботи годувальника
ОСОБА_5 в дитячому садку № 72
Виборзького району м. Санкт-Петербурга,
у відповідь на які 26 грудня 2013 року з
УПФР у Виборзькому районі м.
Санкт-Петербурга надійшли лист від 10
грудня 2013 року № 04/2895 та
довідка про те, що ОСОБА_5 за період з 1994
року по 2000 рік у штаті працівників
установи не значився.

Розпорядженням управління Пенсійного
фонду України в Тлумацькому районі від
20 січня 2014 року № 137262 відповідачу
припинено виплату пенсії у зв'язку з
втратою годувальника та зроблено
розрахунок переплати, де встановлено,
що розмір незаконно отриманої пенсії
за період з вересня 2011 року по грудень
2013 року становить 3 631 грн.

Згідно з заявою від 25 лютого 2014 року
ОСОБА_4 відмовився повернути вказані
кошти.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з відсутності підстав для
стягнення з ОСОБА_4 на користь
управління Пенсійного фонду України в
Тлумацькому районі пенсійних виплат,
отриманих безпідставно, оскільки такі
виплати здійснено позивачем
добровільно, за відсутності зловживань
та недобросовісності з боку
відповідача.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України передбачено, що
не підлягає поверненню безпідставно
набуті: заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача;
інше майно, якщо це встановлено
законом.

До правовідносин щодо набуття грошових
коштів без достатньої правової
підстави, якщо ці кошти є пенсійною
виплатою, яка проведена іншою особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача, застосуванню підлягають
положення статті 1215 ЦК України, за якою
зазначені грошові кошти поверненню не
підлягають.

При цьому правильність виконаних
розрахунків, за якими була проведена
виплата, а також добросовісність
набувача презюмуються.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, належним чином не перевірив,
чи є в діях ОСОБА_4 ознаки, передбачені
ст. 1215 ЦК України, для повернення
безпідставно набутих коштів, а саме:
недобросовісність з боку ОСОБА_4, як
набувача, а тому дійшов передчасного
висновку про відмову у позові.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 14
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
20 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана