22-ц/772/2888/2014Головуючий в суді першої
інстанції Прокопчук А. В.Категорія 55
Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Пащенко Л.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Власенко Т.С.

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 вересня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Вінницького національного
аграрного університету про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

В с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до Вінницького національного
аграрного університету про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, мотивуючи
свої вимоги тим, що 1 липня 2013 року його
було звільнено з Науково-дослідного
проектно-конструкторського
технологічного інституту Вінницького
національного аграрного університету.

При звільненні відповідач не провів із
ним повний розрахунок, оскільки не
виплатив в повному розмірі вихідну
допомогу, не доплативши 284,90 грн. Він
звертався до відповідача з вимогою про
нарахування та виплату йому
компенсації за затримку виплати згідно
зі ст. 117 КЗпП України, проте кошти йому
виплачені не були.

Тому вважає, що відповідач зобов'язаний
виплатити йому компенсацію за затримку
виплати вихідної допомоги згідно зі ст.
117 КЗпП України за період з 1 липня 2013
року по 29 липня 2014 року (по день
фактичного розрахунку), за 393 дні, в
загальній сумі 30 811,20 грн., виходячи із
розміру його середньоденного
заробітку (доходу) - 78,40 грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з Вінницького національного
аграрного університету на користь
ОСОБА_2 34,76 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Вінницького національного
аграрного університету на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
відповідача на його користь
компенсацію в розмірі 30 811,20 грн.

Зазначив, що рішення суду вважає
незаконним через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу, просить її
задовольнити.

Представник відповідача апеляційну
скаргу заперечила, просить її
відхилити і залишити без змін рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд під час розгляду справи в
апеляційному порядку перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, проте, не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Судом встановлено, що згідно наказу
директора Науково-дослідного
проектно-конструкторського
технологічного інституту Вінницького
національного аграрного університету
№ 116-к від 6 грудня 2012 року позивача
ОСОБА_2 було переведено на посаду
завідувача планово-виробничим
відділом з 10 грудня 2012 року (а. с. 28).

1 липня 2013 року позивача було звільнено
з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України в зв'язку з ліквідацією
інституту, що вбачається із копії
трудової книжки ОСОБА_2 (а. с. 10).

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 10 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано Вінницький національний
аграрний університет виплатити ОСОБА_2
884,10 грн. надбавки за складність та
напруженість в роботі за період з
квітня по липень 2013 року включно (а. с.
30-31).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум (ч. 1). В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суду (ч. 2).

По справі встановлено, що на момент
звільнення позивачу не було виплачено
всі суми, що належали йому до виплати, а
саме не було виплачено вихідну
допомогу в розмірі 284,90 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції визначив розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 34,76 грн.,
керуючись при цьому ч. 1 ст. 117 КЗпП
України, ст. 2 та 3 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», ст. 34 Закону України «Про
оплату праці» та ч. 4 Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 159 від 21 лютого 2001 року.

Такий висновок суду першої інстанції
являється невірним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався на ст. 117 КЗпП України, згідно
якої він просив стягнути з відповідача
компенсацію за затримку виплати йому
вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Із виписки ПАТ КБ «Приватбанк» по
картковому рахунку ОСОБА_2 вбачається,
що невиплачена сума вихідної допомоги
в розмірі 284,90 грн. надійшла на
картковий зарплатний рахунок позивача
29 липня 2014 року (а. с. 3).

Із листа Територіальної державної
інспекції з питань праці у Вінницькій
області від 18 липня 2014 року № 02-В470/01-36
вбачається, що в ході проведення
перевірки за заявою позивача про
порушення законодавства про працю
керівництвом Вінницького
національного аграрного університету
було виявлено факт не перерахунку
ОСОБА_2 вихідної допомоги в сумі 284,90
грн. (а. с. 2).

Отже, позивачу з вини відповідача було
затримано в період з 1 липня 2013 року по 29
липня 2014 року проведення повної
виплати належних звільненому
працівникові сум, а саме: вихідної
допомоги в сумі 284,90 грн. При цьому між
сторонами виник спір про розмір
належних звільненому працівникові сум,
в зв'язку з чим позивач у липні 2014 року
звертався до Територіальної державної
інспекції з питань праці у Вінницькій
області.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України у п. 20 постанови «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» від 24
грудня 1999 року № 13 установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

У пункті 21 зазначеної постанови
Пленуму Верховного Суду України
роз'яснено, що при визначенні середньої
заробітної плати слід виходити з того,
що в усіх випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними
змінами і доповненнями).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
середньомісячна заробітна плата
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування
виплат у випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться виходячи
з розміру середньоденної заробітної
плати.

Пунктом 8 Порядку визначено, що
нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадиться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати на середньомісячне число робочих
днів у розрахунковому періоді.

Згідно довідки про середню заробітну
плату (дохід) № 536, виданої Вінницьким
національним аграрним університетом 11
грудня 2013 року, середньоденна
заробітна плата (дохід) ОСОБА_2
становить 78,40 грн. (а. с. 4).

Позивача було звільнено з роботи 1
липня 2013 року.

Належна до виплати при звільненні
вихідна допомога в розмірі 284,90 грн.
надійшла на картковий зарплатний
рахунок позивача 29 липня 2014 року.

Згідно розрахунку позивача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні складає 30 811,20 грн. (за
період з 01 липня 2013 року по день
фактичного розрахунку - 29 липня 2014 року
(за 393 дні), виходячи із розміру
середньоденного заробітку - 78,40 грн.).

Оскільки між сторонами у справі виник
спір про розмір належних звільненому
працівникові сум, тому відповідно до
ст. 117 КЗпП України слід визначити
розмір відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням істотності
суми заборгованості порівняно із
середнім заробітком.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення та на користь
позивача слід стягнути середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 600 грн., що буде
співмірним із сумою невиплаченої
заборгованості.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення
суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення, якщо судом
допущено порушення норм матеріального
і процесуального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду є незаконним
і таким, що підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового чи зміни рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 212, 303, 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 вересня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Вінницького
національного аграрного університету
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
задовольнити частково.

Стягнути з Вінницького національного
аграрного університету (; м. Вінниця, вул. Сонячна, 3) на
користь ОСОБА_2 600 гр. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні

Стягнути з Вінницького національного
аграрного університету (; м. Вінниця, вул. Сонячна, 3) на
користь держави 243,60 гр. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
М.В. Матківська

Судді: /підпис/
Л.В. Пащенко

/підпис/
Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя:
М.В.Матківська