АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 14 серпня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач звернувся
із позовом до відповідача, в якому
зазначив, що 10 жовтня 2007 року між
сторонами був укладений кредитний
договір №0 відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 87 800 швейцарських франків зі
сплатою 9,99% річних за користування
кредитом, терміном до 10 жовтня 2028 року.

Відповідач належним чином не виконав
умов кредитного договору, станом на 28
жовтня 2013 року мав заборгованість.

Тому, суму боргу за кредитним договором
в розмірі 95 768.12 швейцарських франків,
що відповідно до офіційного курсу НБУ
складає еквівалент 854 060.86 гривень, з
яких: 73166.36 швейцарських франків, що
складає еквівалент 652 498.18 грн.
заборгованості за простроченим
кредитом; 19326.52 швейцарських франків, що
складає еквівалент 172354.06 грн.
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом,
1166.59 швейцарських франків, що складає
еквівалент 10 403. 66 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом, 2 108.65 швейцарських франків,
що складає еквівалент 18 804.96 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам за користування кредитом
та судовий збір просив стягнути на свою
користь із відповідача. (а.с.1-28)

Відповідач проти позову заперечував.
(а.с.56-59)

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 14 серпня 2014 року
позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено. (а.с.103, 106-108)

В апеляційній скарзі відповідач
посилався на неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив,
що суд не врахував обставин та доказів
якими відповідач обґрунтовував
заперечення проти заявленого позову і
дійшов помилкових висновків про
задоволення позову. (а.с.113-117)

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
підтримав скаргу і просив її
задовольнити. Інші особи до суду не
прибули, були повідомлені належним
чином про що у справі є докази. (а.с.127-129)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів визнала неявку такою, що
не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи сторін,
обговоривши доводи скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити
враховуючи наступне.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня, проте Конституцією
України не визначено обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

За вимог ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом,
тобто, обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" від
07.12.2000р. № 2121-ІІІ(із змінами), кошти -
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону передбачають
можливість здійснення банками
кредитних операцій від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик
незалежно від виду валюти, яка
використовується, на підставі
банківської ліцензії та не містять
заборони на видачу кредитів у
іноземній валюті (розміщення залучених
коштів у іноземній валюті).

Відповідно до ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги). До нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ст. 514 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено що 10 жовтня 2007 року
між сторонами був укладений кредитний
договір №0 відповідно до умов
якого АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_1
для придбання квартири отримав кредит
у розмірі 87 800 швейцарських франків зі
сплатою 9,99% річних за користування
кредитом, терміном до 10 жовтня 2028 року.
За укладеним сторонами графіком, що
оформлений Додатком № 1 до
вищезазначеного кредитного Договору
ОСОБА_1 мав обов'язок щомісячно
погашати борг у визначеному сторонами
розмірі. (а.с.5-11, 70-74)

Банк виконав умови договору кредиту та
надав відповідачу кошти у спосіб,
передбачений п. 1.5 вищевказаного
Договору шляхом зарахування кредитних
коштів на поточний рахунок
Позичальника у повному розмірі, що
підтверджується меморіальним ордером
№ від 10 жовтня 2007 року. (а.с.6, 69)

Між тим, відповідач умов договору
належним чином не виконав, із 10 червня
2011 року почався утворюватись залишок
простроченої заборгованості і станом
на 28 жовтня 2013 року боржник мав
непогашену заборгованість. (а.с.12-21)

Обов'язок відповідача сплатити
позивачу суму грошових коштів у
розмірі 95 768.12 швейцарських франків, що
відповідно до офіційного курсу НБУ
складає еквівалент 854 060.86 гривень, з
яких: 73166.36 швейцарських франків, що
складає еквівалент 652 498.18 грн.
заборгованості за простроченим
кредитом; 19326.52 швейцарських франків, що
складає еквівалент 172354.06 грн.
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом,
1166.59 швейцарських франків, що складає
еквівалент 10 403. 66 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом, 2 108.65 швейцарських франків,
що складає еквівалент 18 804.96 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам за користування кредитом,
розрахунки такої заборгованості
наведені позивачем і зазначені в
оскаржуваному рішенні районного суду,
право кредитора достроково вимагати
повернення кредитних коштів
передбачені і відповідають п.п. 1.1-1.7,
3.4.3, 4.1-4.4, 5.1, 6.2, 7.1, 7.9 укладеного між
Банком і ОСОБА_1 кредитного договору.
(а.с.5-11)

Наведені розрахунки обґрунтовані
наявними у справі доказами, в межах
заявлених позовних вимог, враховано
період порушення боржником умов
договору, і сплату ним коштів на
виконання договору і часткове
погашення заборгованості. Розрахунок
пені виконаний кредитором в межах
річного строку позовної давності.

Доводи апелянта щодо неправильності
розрахунку заборгованості зробленого
позивачем із посиланням на ст. 533 ЦК
України спростовуються матеріалами
справи.

Витребувані і отримані районним судом
докази, колегія суддів визнала
достатніми для правового висновку по
справі. За таких обставин, колегія
суддів відхилила доводи апелянта про
неповноту судового розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду
забезпечила реалізацію права ОСОБА_1 на
перегляд законності оскаржуваного
рішення, проте власного розрахунку
заборгованості або доказів погашення
такої на час ухвалення оскаржуваного
рішення районним судом апелянт не
надав.

Наведені апелянтом доводи не можуть
бути визнані підставою для звільнення
відповідача від зобов'язань за
укладеним ним кредитним договором,
передбачених законом підстав для
зменшення розміру заборгованості не
встановлено.

На підставі ст. 88 ЦПК України із
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню сплачені
останнім 3441 грн. судового збору. (а.с.1)

Надана апелянтом довідка Банку про
погашення ОСОБА_1 09 вересня 2014 року
кредитної заборгованості свідчить про
добровільне виконання апелянтом
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 14 серпня 2014 року,
не може бути визнана підставою для
скасування оскаржуваного рішення із
закриття провадження у справі, як
просив апелянт. При цьому колегія
суддів враховує, що зазначена довідка
має бути врахована на стадії виконання
рішення суду. (а.с.130-131)

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують, не впливають на
правильність ухваленого судом рішення,
тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК
України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1
ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 14 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.А.Кравець

Справа № 22-ц/796/11830/2014

Головуючий у першій інстанції
-ГайдукС.В.

Доповідач Левенець Б.Б.