Справа № 376/1168/14 Головуючий у І
інстанції Клочко В.М.Провадження №
22-ц/780/4782/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді Сержанюка
А.С., членів колегії суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Сквирського районного суду
Київської області від 25 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Сквирської міської ради Київської
області, третя особа без самостійних
вимог - Державна інспекція сільського
господарства в Київській області про
визнання протиправними та скасування
рішень, визнання недійсним та
скасування державного акта на право
власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 25 червня 2014 року
в задоволенні зміненого та уточненого
позову ОСОБА_1 про визнання
протиправними та скасування рішень
Сквирської міської ради Київської
області від 20 грудня 2009 року про
надання ОСОБА_2 дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання державних актів на
право власності на земельну ділянку,
площею 0,0921 га, по АДРЕСА_1, №1586-43-V від 26
серпня 2010 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки 4-ом громадянам м.
Сквира», в частині затвердження
документації відповідачки, визнання
недійсним та скасування державного
акта на право власності на земельну
ділянку, виданого на її ім'я 29 березня
2012 року, відмовлено в повному обсязі.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що
будь-яких порушень у набутті права
власності на спірну земельну ділянку
відповідачем судом не встановлено.

Відсутні у справі докази щодо
знаходження цієї земельної ділянки у
природоохоронній зоні, порушення прав
позивача ухваленням зазначених рішень
та видачею державного акта.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права при його ухваленні.

Просить рішення Сквирського районного
суду Київської області від 25 червня 2014
року скасувати та постановити ухвалу
про закриття провадження у справі.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу в судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити,
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
24 липня 2003 року ОСОБА_2, після смерті
матері - ОСОБА_3, видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на
спадкове майно - житловий будинок з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами, розташований на
земельній ділянці, розміром 0,10 га, що по
АДРЕСА_1 ( а.с. 59, 60 ).

Рішенням №1016-36-V Сквирської міської
ради Київської області від 10 грудня 2009
року, в установленому порядку та з
дотриманням чинного законодавства,
ОСОБА_2, серед інших ( №355 ), надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки
для будівництва, обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд, ведення особистого селянського
господарства, розташованих по АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 ( а.с. 12, 72, 74, 75-96 ).

Рішенням №1586-43-V Сквирської міської
ради Київської області від 26 серпня 2010
року, таким же чином, затверджено
технічну документацію із землеустрою,
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки та надано, серед
інших, у власність ОСОБА_2 земельні
ділянки для обслуговування жилого
будинку та ведення особистого
селянського господарства, відповідно,
0,0733 га та 0,0921 га, а всього, площею 0,1654 га
( а.с. 37, 38, 39, 40 ).

На підставі зазначеного рішення, без
порушень прав та інтересів будь-яких
осіб, у т.ч., позивача, 29 березня 2012 року
ОСОБА_2 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку, серії
ЯМ №523628, розташовану в АДРЕСА_2, площею
0,0921 га з цільовим призначенням - для
ведення особистого селянського
господарства, зареєстрованого 02 квітня
2012 року ( а.с. 19, 45 ).

Зазначена земельна ділянка не межує із
земельною ділянкою ОСОБА_1 і, як
правильно встановив суд першої
інстанції, доказів розміщення
земельної ділянки у прибережній
захисній смузі, належності земельної
ділянки до об'єкту водного фонду,
розташування земельної ділянки у межах
водоохоронної зони, вона не надала.

Як і не підтвердила факт свого
правомірного землекористування
спірною земельною ділянкою.

Викладене свідчить про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з додержанням норм
матеріального і процессуального права,
зокрема, ст.ст. 12, 116, 118, 125, 126, 152, 158 ЗК
України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 212-215, ЦПК
України, вирішив спір, який виник між
сторонами по справі, правомірно дійшов
до висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог та ухвалив
законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, дав відповідну оцінку
належних і допустимих доказів у справі
згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального та
процесуального права права при його
ухваленні, зокрема, ст.ст. 58, 61 ЗК
України, ст. 213 ЦПК України, на думку
апеляційного суду, не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи у
суді другої інстанції і, навпаки -
спростовуються наявними в матеріалах
справи, які, серед іншого, вказують на
безпідставність заявлених позовних та
апеляційних вимог.

Інші обставини, зазначені у апеляції,
зокрема, про безпідставне та
необґрунтоване визнання спірної
земельної ділянки спадковим майном,
знаходження майна у межах
водоохоронної зони, порушення права на
отримання зазначеної земельної
ділянки, якою ОСОБА_1 тривалий час
користувалась, віднесення спору між
сторонами до адміністративної
юрисдикції, на переконання
апеляційного суду спростовуються
належними та допустимими доказами по
справі.

Твердження позивача про необхідність
розгляду справи судом
адміністративної юрисдикції, з точки
зору суду другої інстанції, не
ґрунтується на положеннях ст.ст. 17, 18
Кодексу адміністративного судочинства
України, зазначених в апеляції,
оскільки між сторонами існує спір щодо
земельної ділянки, належної на праві
власності ОСОБА_2, який підлягає
розгляду судом загальної юрисдикції на
підставі ст. 15 ЦПК України, ст. 158 ЗК
України.

При цьому, ОСОБА_1 частину позовних
вимог, зокрема, про визнання рішень
протиправними, заявила не у спосіб,
визначений ст. 152 ЗК України, згідно з п.
г якої передбачено такий у виді
визнання недійсними рішень.

Окрім цього, надані суду докази, на які
посилається апелянт, зокрема, акт,
абрис межі земельної ділянки ( а.с. 10, 11 ),
копії листів ( а.с. 13-15, 20, 21, 24 ), заяв ( а.с.
16, 17, 18, 22-23 ), на переконання
апеляційного суду, не свідчать, з
огляду на викладене, про помилковість
висновку суду першої інстанції щодо
необґрунтованості заявлених вимог.

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 25 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Сквирської міської ради Київської
області, третя особа без самостійних
вимог - Державна інспекція сільського
господарства в Київській області про
визнання протиправними та скасування
рішень, визнання недійсним та
скасування державного акта на право
власності на земельну ділянку,
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С.
Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.П. Коцюрба