АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1875/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2924/14
Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" на рішення
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 04 серпня 2014
року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та

за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" про визнання
незаконним збільшення процентної
ставки, стягнення збитків, визнання
кредитного та іпотечного договорів
такими, що припинили свою дію,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк (далі ПАТ
КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на квартиру загальною площею
51,9 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу цього предмету іпотеки,
виселення відповідача з квартири.
Позов мотивовано тим, що між позивачем
та ОСОБА_2 укладено договір № PLL0GA
від 30.09.2008 року, за яким останній
отримав кредит у розмірі 156 250 грн 00 коп.
з кінцевим терміном повернення 30.09.2023
року та зобов'язався сплачувати
відсотки, комісію, а також інші витрати.
В забезпечення виконання зобов'язання
за цим договором між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір іпотеки № PLL0GA від 30.09.2008
року, за яким в іпотеку передана
квартира загальною площею 51,9 м2,
розташована за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2
свої зобов'язання за договором
кредитування виконав не в повному
обсязі, в зв'язку з чим станом на 09.04.2014
року в нього виникла заборгованість в
сумі 107 092 грн. 11 коп.

Через невиконання умов кредитного
договору № PLL0GA від 30.09.2008 року
позивач просив суд звернути стягнення
на предмет іпотеки - квартиру загальною
площею 51,9 м2, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1 з
вищезазначеної квартири .

В свою чергу, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_2 у липні 2014
року звернувся з позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
незаконним з 09.01.2009 року збільшення
відповідачем процентної ставки за
користування кредитом, стягнення з
відповідача в зв'язку з цим збитків в
сумі 32 636 грн. 52 коп., зобов'язати банк
видати довідку про одержання в повному
обсязі виконання зобов'язання
позичальника за кредитним договором,
визнати кредитний договір таким, що
припинив свою дію з 14.06.2013 року, визнати
іпотечний договір таким, що припинив
свою дію, зобов'язати відповідача
повернути оригінали
правовстановлюючих документів,
переданих згідно акту прийому-передачі
від 30.09.2008 року.

29.07.2014 року ухвалою суду вищезазначені
позови об"єднанні в одне провадження.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 серпня
2014 року в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
незаконним збільшення процентної
ставки, стягнення збитків, визнання
кредитного та іпотечного договорів
такими, що припинили свою дію -
задоволено частково.

Визнано кредитний договір № PLL0GA
від 30.09.2008 року, укладений між Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «Приватбанк» та ОСОБА_2, таким,
що припинив свою дію.

З рішенням суду не погодився ПАТ КБ
«ПриватБанк», який його оскаржив,
просив змінити в частині відмови у
задоволенні позовних вимог банку та
задоволенні позову ОСОБА_2 і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити повністю, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, в
іншій частині рішення залишити без
змін.

Апелянт вважає, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять рішення суду
залишити тез змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Вважають, що рішення суду ухвалено із
дотриманням норм матеріального
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника банку, представника
відповідача та третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 30.09.2008 року між
позивачем (банк) та ОСОБА_2 (позичальник)
укладено кредитний договір № PLL0GA.

Відповідно до п. 8.1. цього договору банк
зобов'язується надати позичальнику
кредитні кошти на строк з 30.09.2008 року по
30.09.2023 року включно, у вигляді не
поновлювальної лінії у розмірі 182 500
грн. 00 коп. на наступні цілі: у розмірі 156
250 грн. на споживчі цілі, з них 150 000 грн. 00
коп. на споживчі цілі шляхом видачі
готівки через касу, а також у розмірі 4
500 грн. 00 коп. на сплату винагороди за
надання фінансового інструменту у
момент надання кредиту, 1 000 грн. 00 коп. -
для сплати страхового платежу
страхування майна за договором
страхування майна на перший рік дії
кредиту, 750 грн 00 коп. - для сплати
особистого страхування за договором
особистого страхування на перший рік
дії кредиту, а також у розмірі 26 250 грн. 00
коп. на сплату страхових платежів у
випадках та в порядку, передбачених п.
п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою
за користування кредитом відсотків у
розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у
момент надання кредиту, винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту
щомісяця в період сплати, винагорода за
резервування ресурсів у розмірі 6,60 %
річних від суми зареєстрованих
ресурсів, винагороди за проведення
додаткового моніторингу, згідно п. 7.2.
даного договору.

Того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за
яким в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним
договором ОСОБА_1 передано в іпотеку
належне їй нерухоме майно: 2-кімнатну
квартиру загальною площею 51,9 м2,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1
передала банку правовстановлюючі
документи на квартиру.

Дослідивши розрахунок заборгованості
за кредитним договором, наданий
позивачем судом встановлено, що
позичальник достроково погасив кредит:
після тривалих розрахунків станом на
14.06.2013 року ОСОБА_2 не мав
заборгованості за кредитним договором.

Аналогічно і 18.06.2013 року ОСОБА_2 не мав
заборгованості за кредитним договором.

Проте, згідно цього ж розрахунку, 10.07.2013
року у позивача виникла заборгованість
в сумі 73 821 грн 57 коп., на яку в
майбутньому банк нарахував штрафні
санкції.

Судом встановлено, що вказана сума
коштів є донарахована банком
винагорода за резервування ресурсів за
весь час дії договору до 2023 року.

На думку банку, за умовами кредитного
договору позичальник зобов'язаний
сплатити суму вказаної винагороди за
весь час користування кредитом, тобто
до 2023 року, незалежно від того, що
кредит було погашено достроково.

Відповідно до п. п. 4.1 - 4.5 Кредитного
договору для виконання зобов'язань за
цим договором банк резервує ресурси у
розмірах, зазначених у графіку
погашення кредиту до даного договору і
надає позичальнику право на їх
використання. За надане право
позичальник сплачує банку винагороду
за резервування ресурсів в розмірі,
визначеному у ст. 8.1 Кредитного
договору. Нарахування винагороди
здійснюється на дату щомісячного
платежу за кредитом, при цьому
винагорода нараховується на суму
зарезервованих ресурсів за фактичну
кількість днів резервування ресурсів,
виходячи із 360 днів у році. Дата
погашення у часовий інтервал
нарахування винагороди не включається.
Розрахунок винагороди за резервування
ресурсів здійснюється щоденно з
моменту підписання Договору. При
останньому погашенні винагорода за
резервування ресурсів нараховується
на весь час резервування (до дати
погашення кредиту), при цьому сумою
зарезервованих ресурсів вважається
сума вказана у графіку погашення
кредиту (Додаток № 2 до Договору).
Винагорода за резервування ресурсів
сплачується щомісяця з щомісячним
платежем за кредитом від дня
нарахування згідно ст. 4.2 Кредитного
договору. У випадку повного погашення
кредиту винагорода сплачується
одночасно з останнім платежем за
кредитом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011
розтлумачено положення пп. 22, 23 ст. 1, ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів», які поширюються на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право дострокового повернути
споживчий кредит, у тому числі шляхом
збільшення суми періодичних виплат.
Споживач у разі дострокового
повернення споживчого кредиту сплачує
відсотки за користування кредитом та
вартість всіх послуг, пов'язаних з
обслуговуванням та погашенням кредиту,
за період фактичного користування
кредитом. Кредитодавцю забороняється
встановлювати споживачу будь-яку
додаткову плату, пов'язану з
достроковим поверненням споживчого
кредиту. Умова договору про надання
споживчого кредиту, яка передбачає
сплату споживачем будь-якої додаткової
плати у разі дострокового повернення
споживчого кредиту, є нікчемною.

Отже, сплата винагороди за
резервування кредитних ресурсів не є
самостійним зобов'язанням за вказаним
кредитним договором, а є похідним від
основного кредитного зобов'язання, у
зв'язку з виконанням позивачем
обов'язку повернення суми кредиту у
відповідача після цього відпала
потреба у резервуванні таких ресурсів,
і відповідно до останнього по
нарахуванню такої винагороди
неправомірні, оскільки ним фактично
поставлено питання про сплату
винагороди за послугу, яка вже не
надається.

Системний аналіз змісту кредитного
договору дає підстави для висновку про
те, що позичальник отримав не кредит в
твердій сумі, а невідновлювальну
кредитну лінію в сумі 182 500 грн. 00 коп.,
яка може бути використана
позичальником в перший же день в повній
сумі або використовуватися поступово
частинами.

Банк несе відповідальність перед своїм
клієнтом, а тому на випадок, якщо
позичальник вирішить використати
кредитну лінію частинами, постійно
резервує суму кредиту на частину
невикористаного позичальником
кредиту. В цьому випадку банк
знерухомлює ці кошти, що позбавляє його
можливості отримувати від них
прибуток.

Саме за такі послуги клієнт і
зобов'язаний сплачувати винагороду
банку для того, щоб компенсувати втрати
за невикористані кошти.

За таких підстав, отримавши в перший же
день кредит у повному об'ємі,
позичальник позбавив банк
необхідності резервування коштів, а
тому їх нарахування банком є
безпідставним.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
встановлення передбаченої кредитним
договором суми винагороди за
резервування ресурсів обмежується
терміном до дати повного погашення
кредиту, при цьому, відсутні будь-які
додаткові умови, що пов'язують дату
повного погашення кредиту із графіком
його погашення.

Враховуючи викладене, а також те, що
зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним
договором виконане ним достроково,
підстави нараховувати винагороду за
резервування ресурсів після виконання
кредитного договору відсутні, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про визнання кредитного
договору таким, що припинив свою дію та
відмовив у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку
з повним виконанням зобов'язань, які
забезпечувались даною іпотекою.

За вказаних обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, який повно встановивши
фактичні обставини справи, дав
об'єктивну оцінку зібраним у справі
доказам, вірно застосувавши норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та ухвалив
рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль