Номер провадження: 22-ц/785/6080/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

головуючого судді - Суворова В.О.

судді - Артеменко І.А.

судді - Сватаненко В.І.

при секретарі - Добряк Н.І.

за участю: представника ОСОБА_2-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Приморського районного суду
міста Одеси від 20 травня 2014 року по
справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа-Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області про встановлення факту, що їй
належить на праві приватної власності
земельна ділянка для ведення
садівництва за адресою: АДРЕСА_1, площею
0,0414 га, згідно державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІV-ОД №051385 від 28 березня 1999 року,-

встановила:

16 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
зазначеною заявою. Обрунтовуючи свої
вимоги заявниця посилається на те, що
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІV-ОД № 051385, виданого 28 березня 1999 року,
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 2014, їй належить
земельна ділянка площею 0,0461 га, за
адресою: АДРЕСА_1 за цільовим
призначенням - для ведення садівництва.
З метою отримання кадастрового номеру
нею була замовлена технічна
документація із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі, відповідно до якої було
встановлено, що фактична площа
земельної ділянки складає 0,0414 га, а не
0,0461 га, як вказано в державному акті.

З метою привласнення земельній ділянці
кадастрового номеру 18 лютого 2014 року
вона звернулася до управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області з заявою про реєстрацію
земельної ділянки площею 0,0414 га.

04 березня 2014 року рішенням державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагенства у м. Одесі було
відмовлено у внесенні відомостей до
Державного земельного кадастру з тих
підстав, що площа земельної ділянки,
яка зазначена в технічній
документації, не відповідає площі
земельної ділянки , яка зазначена в
державному акті на право приватної
власності на землю від 28 березня 1999
року.

У зв'язку з тим, що вказана обставина
перешкоджає можливості отримати
кадастровий номер та зареєструвати
відомості щодо неї у державному
земельному кадастрі, що перешкоджає в
реєстрації , оскільки не існує іншого
способу відновити свої права просить
встановити юридичний факт.

Ухвалою суду першої інстанції від 20
травня 2014 року відмовлено у відкритті
провадження у справі окремого
провадження за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа Управління
Держземагенства у м. Одесі Одеської
області про встановлення юридичного
факту.

Роз'яснено, що заявлені вимоги можуть
бути розглянуті в позовному
провадженні з додержанням загальних
правил щодо пред'явлення позову за
підсудністю.

Постановляючи оскаржену ухвалу
суд першої інстанції виходив з того, що
заявниця не довела суду та не надала
доказів, що вичерпані всі встановлені
процедури для захисту прав заявниці у
встановленому законодавстві механізму
набуття права власності на земельну
ділянку тощо. Приходячи до вказаного
висновку суд послався на ст. 36 Закону
України «Про місцеве самоврядування»,
відповідно до якої право власності на
земельну ділянку у особи може
виникнути лише після прийняття
уповноваженим органом відповідного
рішення на пленарному засіданні сесії,
та на ст. 12 Земельного кодексу України
згідно якої до повноважень міських рад
в галузі земельних відносин на
території міста належить
розпорядження землями територіальних
громад, передача земельних ділянок,
вирішення земельних спорів та інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону. На підставі
викладеного суд першої інстанції
прийшов до висновку, що для
підтвердження факту щодо наявної площі
земельної ділянки передбачений не
судовий порядок встановлення такого
факту, а інший порядок його
встановлення.

Також суд першої інстанція в ухвалі
послався на те, що вимоги ОСОБА_2 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, пов'язаний з вирішенням спору
про право, а саме права власності на
земельну ділянку, яка надана на
підставі рішення ВК ОМР, а тому вони не
підлягають розгляду в порядку окремого
провадження. При цьому суд роз'яснив
заявниці, що існує спір про право, тому
заявлені вимоги можуть бути розглянуті
в позовному провадженні з додержанням
загальних правил щодо пред'явлення
позову за підсудністю.

Тобто суд першої інстанції відмовив у
відкритті провадження по справі з двох
взаємовиключних підстав. Таким чином,
суд першої інстанції не визначився з
саме яких підстав він відмовляє у
відкритті провадження по справі та не
зробив остаточний висновок, у якому
порядку повинна бути розглянута заява.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції вирішив
питання з порушенням норм
процесуального права, що є підставою
для скасування ухвали суду першої
інстанції, яка перешкоджає подальшому
провадженню по справі, з направленням
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307 ч.2 п. 2, 311 ч.1 п.4,
313, 314, 315, 317, 318, ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області , -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду
міста Одеси від 20 травня 2014 року -
скасувати.

Справу направити до того ж суду для
розгляду заяви .

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, є остаточною, оскарженню
не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

І.А. Артеменко

В.І.
Сватаненко