Справа №705/2293/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області, в складі:

головуючого - судді Коваля А.Б.

при секретарі Безвенюк Н.В.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умані
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права на
проживання та користування квартирою
та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про те, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
по справі ОСОБА_3 з 2000 року. Від цього
шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Їх сім'я проживалоа у квартирі АДРЕСА_1,
яка належить відповідачу ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право
власності.

У 2007 році шлюб було розірвано в
судовому порядку. Після розірвання
шлюбу він вимушений був залишити сім'ю
та переїхати на інше постійне місце
проживання. При цьому спільно нажите
під час шлюбу майно залишилося у
відповідача. З позовом про розподіл
майна до суду не звертався.

Не зважаючи на те, що проживав окремо
від сім'ї, продовжував приймати активну
участь у вихованні сина, цікавився його
духовним та фізичним розвитком,
надавав матеріальну допомогу.

У вересні 2012 року запропонував
відповідачу знову повернутися в сім'ю
та відновити шлюбні стосунки,
мотивуючи це тим, що сину потрібен
батько. 18 січня 2013 року повторно
зареєстрували шлюб у відділі державної
реєстрації цивільних станів в м. Умань
Черкаської області і у зв'язку з
укладенням шлюбу, він переїхав до
відповідача та вони почали знову
спільно проживати за адресою: АДРЕСА_1.

12 лютого 2013 року зі згоди відповідача,
так як вона є власником квартири, він
був зареєстрований за місцем
постійного проживання в АДРЕСА_1, що
підтверджується відміткою у паспорті.

13 квітня 2013 року пішов з дому на
кладовище споруджувати пам'ятник
покійному батькові, а коли повернувся,
двері були замкнені, і в цей час він
виявив, що ключа від квартири у нього
немає. По телефону відповідач
повідомила, що це вона забрала ключ, так
як не бажає, щоб він надалі проживав з
нею у квартирі.

В Уманському МВ УМВС України в
Черкаській області, куди він звернувся
по питанню неправомірних дій з боку
ОСОБА_3, йому запропонували надати
паспорт, однак у сумочці, де він завжди
знаходився, паспорту не було. В
присутності працівників міліції
відповідач паспорт повернула, але
надати йому ключі від квартири
відмовилася. Не допускаючи його до
квартири відповідач звернулася до суду
з позовом про розірвання шлюбу та
рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 липня 2013
року шлюб було розірвано. Вважає, що
своїми діями відповідач перешкоджає
йому користуватися житловим
приміщенням за місцем реєстрації та
постійного проживання у квартирі
АДРЕСА_1. На його прохання надати ключ
від квартири та не чинити перешкод у
користуванні квартирою не було
прийняте відповідачем, ставлячи умову
знятися з реєстрації у цій квартирі.

Не погоджуючись з відповідачем, 29 січня
2014 року звернувся до суду з позовом про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення, але йому було
відмовлено, у зв'язку із недоведеністю
вказаних обставин. Відповідач теж
звернулася до суду із зустрічним
позовом про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою
і їй теж було відмовлено за
безпідставністю позову.

Після рішення суду, яке вступило у
законну силу 24 березня 2014 року, він
неодноразово приходив до квартири
АДРЕСА_1, щоб знайти до цієї квартири та
проживати в ній, але ОСОБА_3 продовжує
перешкоджати йому в цьому, порушуючи
його право на проживання.

Просить визнати за ним, ОСОБА_2, право на
проживання та користування квартирою
АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_3 надати ключі від
квартири АДРЕСА_1 для вільного доступу
до неї.

Стягнути з відповідача на його користь
судові витрати, а саме судовий збір у
розмірі 243 гривні 00 копійок.

Позивач ОСОБА_3 також звернулася до
суду з позовом про те, що їй на праві
приватної власності належить квартири
АДРЕСА_1, відповідно до ордеру на
житлове приміщення, свідоцтва про
право власності на житло № 4354 від 08
грудня 1994 року та технічного паспорту
від 06 грудня 1994 року.

18 січня 2013 року між нею та відповідачем
було зареєстровано шлюб. 12 лютого 2013
року відповідача було зареєстровано у
належній їй квартирі.

Вказаний шлюб було зареєстровано
повторно, але відповідач фактично не
мав наміру відновити сімейні
відносини, тому не надавав кошти на
утримання сім'ї та не приймав участі у
вихованні сина. 26 липня 2013 року шлюб
було розірвано. 03 квітня 2013 року
відповідач добровільно виселився із
належної їй квартири і не проживає там
без поважних причин. Зазначений факт
підтверджується актом, складеним
працівниками РЕУ, а також поясненнями
свідків.

09 липня 2013 року відповідач звернувся до
Уманського міськрайонного суду з
позовом до неї про усунення перешкод в
користуванні квартирою та вселення,
однак 13 січня 2014 року подав заяву про
залишення його позовних вимог без
розгляду, що свідчить про відсутність
наміру у ОСОБА_2 проживати у цій
квартирі.

12 березня 2014 року позову ОСОБА_2 до неї
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселенні повністю
відмовили.

На її прохання до відповідача
виписатися в добровільному порядку він
не реагує та ухиляється, що змушує її
звернутися з цим позовом до суду.

Просить постановити рішення суду, яким
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Уманського міськрайонного
суду від 05 червня 2014 року вказані
позовні заяви були об'єднані в одне
провадження.

Позивач, він же відповідач ОСОБА_2 в
судовому засіданні свої позовні вимоги
підтримав в повному об'ємі та пояснив,
що перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем по справі і у цьому шлюбі,
в 2000 році у них народився син. Оскільки
подружнє життя не склалося, шлюб було
розірвано. Але в подальшому він з
колишньою дружиною ОСОБА_3 примирився і
вони вирішили відновити шлюбні
стосунки і знову створити сім'ю. За
спільною згодою, повторно одружилися,
відновили спільне проживання і він був
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 Але
коли він повернувся додому 13 квітня 2013
року його дружина ОСОБА_3 не пояснюючи
причини, не впустила його до квартири і
повідомила, що має намір розділити
майно. Він неодноразово намагався
потрапити до квартири, щоб забрати свої
особисті речі, але ОСОБА_3 постійно йому
перешкоджала у цьому. За захистом своїх
прав він навіть звертався до
правоохоронних органів та до суду.
Судом його позовні вимоги було
задоволено частково і лише через
виконавчу службу він зміг забрати свої
речі. Шлюб було розірвано за
ініціативою його дружини. Вважає, що
має право на проживання та

користування спірною квартирою, тому
просить суд задоволити його позовні
вимоги. Позов ОСОБА_3 не визнає,
оскільки не проживав і не користувався
квартирою АДРЕСА_1 з поважних причин, а
саме через створення перешкод його
дружиною. Неодноразово намагався
потрапити до квартири, але у нього
забрали ключі і не давали йому
можливості потрапити до квартири. При
спільному проживанні виконував усі
сімейні обов'язки, забезпечував сім'ю,
за його кошти відпочивали на морі з
дружиною та сином, завжди цікавився
інтересами сім'ї, у квартирі проводив
поточні ремонти тощо. Тому вважає позов
ОСОБА_3 безпідставним та просить
відмовити у його задоволенні.

Представник позивача - відповідача
ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні в
повному об'ємі підтримав позовні
вимоги свого довірителя та пояснив, що
ОСОБА_2 був членом сім'ї власника
квартири, оскільки перебував з нею у
зареєстрованому шлюбі, а тому, у
відповідності до вимог ст. 156 ЖК України
має право проживати та користуватися
цією квартирою. Він виконував усі
обов'язки чоловіка, а саме утримував
сім'ю, проводив ремонти у квартирі тощо.
ОСОБА_3 позбавила його можливості
потрапити до квартири, забрати його
особисті речі, постійно вчиняла сварки
і скандали. Шлюб між ними було
розірвано уже після виселення ОСОБА_2
із квартири, а тому він має законне
право проживати у цій квартирі. Вважає,
що пояснення, надані в судовому
засіданні свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є
необ'єктивними, оскільки вони
перебувають з ОСОБА_3 у родинних
стосунках. На його думку, позов
останньої безпідставний, а тому
просить суд позов ОСОБА_2 задоволити, а
у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити
за необґрунтованістю.

Відповідач, вона ж позивач, ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_2 не визнала, пояснила, що
протягом семи років була одружена з
останнім, але шлюб між ними було
розірвано і спільне проживання було
припинено. Від цього шлюбу мають сина,
який залишився проживати з нею і
знаходиться на її утриманні. Колишній
чоловік після розлучення не цікавився
ні її життям, ні життям та інтересами
сина, не спілкувався з ними. А через
п'ять років звернувся до неї з
проханням прописати його у квартирі, а
він за це буде надавати матеріальну
допомогу та в подальшому влаштує сина у
навчальний заклад. Вона погодилася,
зареєструвала його у квартирі,
дозволила проживати з ними та
працевлаштувала його сторожем у школі.
ОСОБА_2 через певний час припинив
виконувати свої зобов'язання, коштів на
потреби сім'ї не надавав, пояснюючи, що
має оплачувати кредит, а також будує
житловий будинок. Також пропонував
продати квартиру, а кошти витратити на
будівництво. При спілкуванні поводив
себе зухвало, вчиняв сварки, а в квітні
2013 року кинув ключі від квартири та
школи, у якій працював та пішов від них
зі скандалом. В подальшому декілька раз
приходив, забирав свої речі, при чому
постійно вчиняв сварки і скандали.
Ніяких перешкод при цьому ні вона, ні
син йому не ставили. Він звертався до
суду і було прийнято декілька рішень як
у суді першої інстанції, так і в
апеляційному суді, які на цей час уже
виконані. Свої речі він забирав і
особисто, і через виконавчу службу.
Вважає, що ОСОБА_2 втратив право
користуватися квартирою АДРЕСА_1, а
тому просить суд в задоволенні його
позовних вимог відмовити, а її позов
задоволити в повному об'ємі.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні
вважає позов ОСОБА_2 безпідставним,
оскільки у відповідності до ст.ст. 64 та
156 ЖК України ОСОБА_2 не є членом сім'ї
власника квартири, а тому не може мати
права на проживання у її квартирі. Він
особисто, без будь-якого тиску з боку
його довірительки, залишив ключі від
квартири, став ініціатором припинення
їх спільного проживання, а тому не може
претендувати на користування
квартирою. Усі свої особисті речі
ОСОБА_2 із квартири ОСОБА_3 забрав, що
підтверджується прийнятими судовими
рішеннями та виконавчим провадженням.
ОСОБА_2 у квартирі не проживав протягом
року і за цей час не звертався до суду з
позовом щодо його вселення, а тому
просить суд відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2, а позов ОСОБА_3
задоволити в повному об'ємі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що у квітні 2013 року займав
посаду дільничного інспектора
Уманського МВ УМВС України в
Черкаській області і за викликом
ОСОБА_2 з приводу чинення йому перешкод
у користуванні квартирою виходив на
місце проживання останнього. Він з
ОСОБА_2 зустрілися у дворі будинку, а
коли піднялися до квартири, то ОСОБА_3
не надала їм можливості зайти до
квартири. Також вона не віддавала

йому його паспорт та ще деякі речі, таку
інформацію він отримав зі слів ОСОБА_2 В
подальшому він в квартиру зайшов, а
ОСОБА_2 так і не пустили, але вони
домовилися, що ОСОБА_2 прийде на
наступний день і зможе забрати свої
особисті речі. Він ще приходив до них ще
тричі, ОСОБА_2 так до квартири не
пустили, речі віддавали через балкон.
Ніяких погроз зі сторони ОСОБА_2 на
адресу ОСОБА_3 в його присутності не
висловлював. Кримінальна справа по
вказаному факту порушена не була.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що знайома з ОСОБА_3 близько 10
років, оскільки проживає з нею на одній
площадці. ОСОБА_2 за цією адресою
проживав уже дуже давно, а потім вони
зійшлися і він знову почав проживати з
вересня 2012 року і приблизно до січня 2013
року. Після того вона його більше не
бачила, він приходив лише коли забирав
свої речі. ОСОБА_3 їй говорила, що він
намагався вселитися, але особисто вона
цього не бачила. Речі свої він забирав в
неділю, але конкретно дату не пам'ятає.
Вони з чоловіком виходили із квартири і
бачили, що на площадці стоять речі. Їй
особисто ОСОБА_2 ніколи не скаржився, що
йому перешкоджають потрапити до
квартири і забрати речі. Вважає, що коли
він забирав свої речі ОСОБА_3 вдома не
було. Скандалу вона також не чула.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснив, що батько ОСОБА_2 вдруге
прийшов до них з мамою проживати восени
2012 року. Письмової згоди на те, щоб
батько жив з ними він не давав, просто
батьки домовилися між собою, що батько
буде їм з мамою допомагати матеріально,
в подальшому після закінчення школи
допоможе йому влаштуватися в інститут,
а мама за це його зареєструє в їх
квартирі. Батько на той період був
пенсіонером, а також працював в школі
охоронником, тому зарплату і пенсію
віддавав мамі. Цієї угоди батько
дотримувався лише до зими 2012 року, а
потім почав порушувати домовленість,
пояснюючи це тим, що він отримав кредит
у банку. Через те, що батько не давав
кошти, між ними з мамою постійно
виникали сварки і скандали, тому весною
він забрав свої речі і пішов від них.
Свої речі батько забирав три дні: 13
квітня 2013 року він спочатку забрав свої
якісь невеликі особисті речі, а на
наступні два дні приходив за більш
вагомими речами, знову ж таки влаштував
скандал, що змусило маму навіть
викликати міліцію. 13 квітня, коли
батько пішов, він кинув ключі від
квартири і від школи, у якій працював.
На цей час не бажає щоб батько проживав
з ними, оскільки після того як він
пішов, їх життя налагодилося, і вони з
мамою почали жити краще, спокійніше.
Раніше батько ніколи не хотів
повернутися до них. З ним особисто
батько не хоче спілкуватися, вони з ним
після цього бачилися лише один раз,
коли він приходив до бабушки і
погрожував їй.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, є рідною
сестрою ОСОБА_3 і проживає з нею в
одному будинку, але в іншому під'їзді.
Вона помітила, що ОСОБА_2 почав дуже
активно до них навідуватися. Потім я
з'ясувала, що він з її сестрою
домовився, щоб повернутися до неї, але з
умовою, щоб вона його прописала у
квартирі, а він буде віддавати їй кошти.
Спільне проживання сестра з ОСОБА_2
відновила у вересні 2012 року і проживали
однією сім'єю до 12 квітня 2013 року, але на
той час у них уже були погані стосунки.
Це їй відомо і від сестри, і з особистих
спостережень. 12 квітня 2013 року їй
зателефонувала сестра і попросила, щоб
вона прийшла до них. Коли прийшла,
побачила, що ОСОБА_2 дуже знервований,
свариться, а потім він кинув їй ключі
від квартири сестри і від школи,
директором якої вона є, а він на той час
працював там охоронником. Кинувши
ключі, ОСОБА_2 повідомив, що на роботу
більше не вийде. Його ніхто не виганяв
із квартири, він таке рішення прийняв
особисто. В той день він взяв із собою
дві сумки в клітинку («ринкові») своїх
речей і пішов. В суботу, на наступний
день він приходив за якимись своїми
речами та ще раз прийшов в неділю. Почав
тягнути холодильник, телевізор,
пральну машину, ліжко, матрац і усе все
скидував у під'їзді, сусіди через ці
речі не могли пересуватися по під'їзді,
він усім заважав. Вона думала, що він
найняв машину, щоб усі ці речі
транспортувати, вийшла на вулицю, але
машини не було. Піднялася до квартири,
там ОСОБА_2 продовжував скандалити,
говорив, що розіб'є свої акваріуми,
штовхнув Лєну, вона, бажаючи її
захистити, стала між ними, він штовхнув
і її. Після цього сестра викликала
міліцію, але коли вони прийшли вона
залишилася з племінником, з метою
захистити хлопчика морально, бо він був
дуже схвильований. Після цього
інциденту ОСОБА_2 ніколи не хотів
повернутися до ОСОБА_3.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у розгляді справи, допитавши свідків та
вивчивши письмові матеріали справи,
вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_2
про визнання права на проживання та
користування квартирою необхідно
відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
підлягають до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно акту, складеного 10 лютого 2014
року комісією у складі майстра
техдільниці ВЖ РЕУ 2 ОСОБА_12.,
паспортиста ВЖ РЕУ 2 ОСОБА_11, в
присутності квартиронаймача ОСОБА_3,
встановлено, що з 13 квітня 2013 року в
квартирі АДРЕСА_1 колишній чоловік
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не проживає.

Згідно рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 26 липня 2013 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 18
січня 2013 року у відділі державної
реєстрації актів цивільного стану по м.
Умані Уманського міськрайонного
управління юстиції у Черкаській
області розірвано.

За вказаних обставин, суд вважає, що
ОСОБА_2 має бути визнаний таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 405 ЦК України, ст. 74 СК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права на проживання та
користування квартирою - відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням -
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 243 гривень 60
копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутніми в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
А. Б. Коваль