У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Іваненко
Ю.Г.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приват Банк» на
рішення Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 17
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 17
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство КБ
«Приват Банк» звернулось до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23
липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір
№IFXRRX07900052, згідно якого банк надав
відповідачці кредитні кошти в розмірі
7188 грн. зі сплатою 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за
користування кредитом. Проте взяті на
себе зобов'язання відповідачка не
виконала, в зв'язку з чим, станом на 1
жовтня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 76097,60 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 5549,41 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом в сумі 17127,85 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 3105,18 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 46215,27
грн., штрафу (фіксована частина) в сумі
500,00 грн, штрафу (процентна складова) в
сумі 3599,89 грн. У зв'язку з чим просило
позов задовольнити та стягнути з
відповідачки на користь банку
заборгованість за кредитним договором
в сумі 76097,60 грн. та 760,98 грн. судових
витрат по справі.

Рішенням Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області
від 17 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 17
лютого 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів попередніх інстанцій не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 23 липня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №IFXRRX07900052,
згідно якого банк надав відповідачці
кредитні кошти в розмірі 7188 грн. зі
сплатою 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за користування
кредитом. Проте взяті на себе
зобов'язання відповідачка не виконала,
в зв'язку з чим, станом на 1 жовтня 2013
року утворилась заборгованість в сумі
76097,60 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом в сумі 5549,41
грн., заборгованості по процентах за
користування кредитом в сумі 17127,85 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 3105,18 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 46215,27
грн., штрафу (фіксована частина) в сумі
500,00 грн, штрафу (процентна складова) в
сумі 3599,89 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
позов про стягнення заборгованості
подано банком поза межами строку
позовної давності.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 статті 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідачки про застосування строків
позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій послались на
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», згідно з яким
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності сторони у спорі. При цьому
апеляційний суд послався на п. 31
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не звернувши уваги на те, що в ній
роз'яснюється застосування судами ч. 13,
а не ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Разом із тим відповідно до правової
позиції, викладеної в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року у справі № 6-126цс13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України,
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області
від 17 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 17 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко

О.П. Касьян

О.М. Ситнік