Справа № 750/9812/14
Провадження № 2-н/750/1354/14
У Х В А Л А

30 вересня 2014 року

м.
Чернігів

Суддя Деснянського районного
суду м. Чернігова, ОСОБА_1, перевіривши
виконання вимог ст.ст. 95-99 ЦПК України
по справі за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«ТехНова» про видачу судового наказу
про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3
заборгованості за отримані послуги з
теплопостачання,-

встановив:

24.09.2014 року заявник звернувся до суду з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3
заборгованості за отримані послуги з
теплопостачання.

Наказне провадження є самостійним і
спрощеним видом судового провадження
у цивільному судочинстві при розгляді
окремих категорій справ, у якому суддя
в установлених законом випадках за
заявою особи, якій належить право
вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника на
основі доданих до заяви документів
видає судовий наказ, який є особливою
формою судового рішення.

Питання відкриття наказного
провадження, повернення заяви про
видачу судового наказу та відмови у
відкритті наказного провадження
регулюється статтею 100 ЦПК України,
зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 вказаної
статті суддя відмовляє у прийнятті
заяви про видачу судового наказу, у
разі якщо із заяви і поданих
документів вбачається спір про право.

З метою забезпечення правильного й
однакового застосування судами норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулює наказне
провадження, Пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи прийнята постанова № 14 від
23.12.2011 року “Про практику розгляду
судами заяв у порядку наказного
провадження”.

Так, п. 9 вказаної Постанови
передбачено, що наявність спору про
право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою
для відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, вирішується
суддею у кожному конкретному випадку,
виходячи із характеру та
обґрунтованості заявленої
матеріально-правової вимоги і
документів, доданих до заяви. Наявність
спору можна встановити відсутністю
документів, що підтверджують наявність
суб’єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують
порушення суб’єктивного права або
документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов’язок перед
заявником (кредитором); із доданих
документів вбачається пропуск
позовної давності. Така вимога може
бути вирішена лише в позовному
провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно повідомлення адресно –
довідкового підрозділу УДМС України в
Чернігівській області від 30.09.2014 року,
боржник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
15.02.2011 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України
заявнику слід відмовити у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
оскільки дані правовідносини можуть
передбачити правонаступництво і
заявнику необхідно звернутися до суду
в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
100, 101, 293, 294 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю фірма «ТехНова» про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості за отримані
послуги з теплопостачання

Ухвалу може бути оскаржено до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя