районний суд
Справа №
Провадження № 2/382/17/14
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2014 р.
Яготинський районний суд
Київської

області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Яготин справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів
в рахунок погашення боргових
зобов"язань та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
грошової компенсації за 1/2 частину
боргових зобов"язань,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
Яготинського районного суду з позовною
заявою до ОСОБА_4 про стягнення коштів
в рахунок погашення боргових
зобов'язань, в котрій зазначено, що він
перебував з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний згідно рішення
Яготинського районного суду Київської
області від 16 липня 2013 року. Фактично
шлюбні стосунки між ними припинилися 25
березня 2013 року. В період шлюбу ними
було придбано автомобіль "Citroen C4 Аircross"
загальна вартість якого становить 209 885
грн. Даний автомобіль був придбаний
ними у кредит, за який він
розраховується самостійно. Згідно
договору купівлі-продажу від 06.03.2013
року в день купівлі він мав сплатити 40
відсотків від загальної вартості
автомобіля, що становить 100745 грн. 10 000
грн. були сплачені ним в якості задатку
раніше, решта ж суми в розмірі 90745 грн.
була проплачена в той самий день, що
підтверджується квитанціями про
оплату від 06.03.2013 року. Кошти на перший
внесок у розмірі 90 000 грн. були надані
йому його сестрою-ОСОБА_5, що
підтверджується борговою розпискою
від 6 березня 2013 року. Відповідно до ч.3
ст. 61 СК України якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім"ї, то
гроші, інше майно, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Отже, грошові кошти, отримані ним за
борговою розпискою, укладеною в
інтересах сім"ї, слід вважати спільними
коштами подружжя. 9 жовтня 2013 року він
повернув ОСОБА_5 90 000 грн в рахунок
погашення боргового зобов'язання, про
що була складена відповідна розписка.
Відповідно до вищевказаного,
відповідачка по справі також
зобов'язана нести фінансові витрати на
погашення боргу, який був наданий для
забезпечення інтересів їх сім"ї. Розмір
цих витрат відповідно має становити 1/2
частину від загальної суми боргу, а
саме, 45 000 грн. З врахуванням
вищевикладеного, просив стягнути з
відповідачки 45 000 грн в рахунок
боргових зобов'язань.

Відповідачка позов не визнала та
звернулась до суду з зустрічним
позовом, в котрому зазначено, що вона
перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі з 30.07.2010 р. по 16.07.2013 р. 06.03.2013 р. , у
період перебування у зареєстрованому
шлюбі ними було придбано автомобіль
"Citroеn C4 Aircross" д. н. з. НОМЕР_3. Вартість
автомобіля, на момент укладення
договору купівлі-продажу складала 209
885, 00 грн. (двісті дев'ять тисяч вісімсот
вісімдесят п'ять гривень 00 копійок).
Вказаний автомобіль було придбано
шляхом внесення першого внеску
готівкою за рахунок спільних коштів
подружжя та сплати решти вартості
автомобіля за рахунок коштів,
отриманих в результаті укладення
кредитного договору між відповідачем
та ПАТ "Креді Агріколь Банк". Розмір
першого внеску на придбання вказаного
вище автомобіля, який повинен був бути
сплаченим на момент укладення договору
купівлі-продажу склав 40 % від його
вартості, що склало суму в розмірі 100
745,00 грн. Саме ця сума була сплачена за
рахунок спільних коштів подружжя. У них
коштів для сплати першого внеску за
автомобіль не було, так як вона
перебувала та перебуває у відпустці по
догляду за дитиною, до досягнення нею
3-річного віку а відповідач мав
заробітну плату в розмірі 1250, 00 грн.
(одна тисяча двісті п'ятдесят гривень 00
копійок). Інших джерел доходу у
позивача та відповідача на момент
укладення договору купівлі-продажу
автомобіля не було. Враховуючи
зазначене вище матеріальне становище,
для сплати першого внеску за
автомобіль "Citroеn C4 Aircross" д. н. з. НОМЕР_3
вони скористалися запозиченими
коштами в розмірі 100 000, 00 грн., які
01.02.2013 р. були надані їй її матір'ю -
ОСОБА_7. Кошти від вказаної позики були
використані ними для відпочинку за
кордоном та сплати внесків за
автомобіль, сплати реєстраційних
внесків за державну реєстрацію
автомобіля, сплату збору до ПФУ, оплату
витрат, що пов'язані з укладенням
кредитного договору (страхові внески,
нотаріальні витрати по оформленню
заставної на придбаний автомобіль).
Вказаний договір позики був укладений
нею в інтересах сім'ї, так як вказана
позика була направлена на покриття
витрат відпочинку сім'ї за кордоном,
придбанню автомобіля, що є спільним
майном подружжя та була використана
позивачем та відповідачем спільно в
інтересах існуючої на той час сім'ї.
01.09.2013 р. зобов'язання по поверненню
взятих в борг коштів, які були
витрачені на інтереси, існуючої на
момент укладення договору позики, сім'ї
нею були виконані самостійно.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного
кодексу України якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, які були одержані за
цим договором є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного
кодексу України договір, укладений
одним з подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї. Відповідно до п. 24 Постанови ПВСУ
№ 11 від 21.012.2007 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", - при поділі майна подружжя
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї. Враховуючи
ту обставину, що автомобіль, для
придбання якого нею бралася позика,
був придбаний в інтересах подружжя,
відповідач за даним позовом
зобов'язаний нести тягар виконання
обов'язків по поверненню позики, яка
укладалася нею в інтересах сім'ї та
виконана нею одноосібно на момент
пред'явлення даного позову. Просила
стягнути з відповідача 50000, 00 грн. в
якості компенсації за частину
боргових зобов'язань.

В судовому засіданні позивач та
його представник за первісним позовом
підтримали позовні вимоги.

Представник відповідачки в судовому
засіданні підтримала вимоги
зустрічного позову та просила у
первісному позові відмовити.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, покази
свідків, дослідивши докази, суд вважає,
що первісний позов підлягає до
задоволення. а в задоволенні
зустрічного позову необхідно
відмовити.

З показів свідка ОСОБА_5 даних в
судовому засіданні вбачається, що 6
березня 2013 року вона продала свій
автомобіль "Сітроен", яким раніше
користувався її брат, позивач по
справі. Цього ж дня вона передала
ОСОБА_3 у борг 90 000 грн. на придбання
власного автомобіля, та за рахунок цих
коштів ним був зроблений перший внесок.
9 жовтня 2013 року брат повернув їй
позичені кошти у повному обсязі.

З показів свідка ОСОБА_8 даних в
судовому засіданні вбачається, що вона
з ОСОБА_9 були присутні 6 березня 2013
року при передачі коштів ОСОБА_5 її
брату ОСОБА_3. Вони знаходились у
салоні "Сітроен", де останній отримав
від ОСОБА_5 90 000 грн. для придбання
власного автомобіля.

Свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні дала покази аналогічні
показам свідка ОСОБА_8

З показів свідка ОСОБА_7 - матері
відповідачки, даних в судовому
засіданні вбачається, що позивач за
первісним позовом користувався
автомобілем належним його сестрі. Для
потреб сім'ї її дочки ОСОБА_4 вона у
лютому 2013 року позичила їй 100000 грн.
Одночасно вона виділила у своєму
магазині один кондитерський відділ,
щоб дочка ОСОБА_4 розпочала бізнес,
вони з ОСОБА_3 торгували, приїздили в
магазин забирали виручку.. ОСОБА_3 на
той час мав мінімальну заробітну плату.
Позичені кошти останні витратили
частково на закупівлю товару, на
відпочинок за кордоном та на придбання
автомобіля. Скільки саме витратили
останні грошей на вказані потреби їй
невідомо. Під час передачі грошей та
укладення договору позики ОСОБА_3
присутнім не був. На придбання
автомобіля її дочка та зять до
укладення договору мали якісь кошти.
Про обставини продажу попереднього
автомобіля та нового їй нічого не
відомо. На даний час її донька пішла у
відпустку по догляду за дитиною,
підприємницькою діяльністю не
займається. Остання віддала кошти
частинами, через 3 місяці у розмірі 50 000
грн., а потім всю суму у вересні 2013 року.

З показів свідка ОСОБА_12 даних в
судовому засіданні вбачається, що він
був свідком при передачі коштів його
сестрі. Гроші ОСОБА_4 позичались на
організацію бізнесу та на автомобіль.
Його сестра є приватним підприємцем,
взимку почала орендувати магазин, куди
саме були потрібні кошти, йому не
відомо, вважає, що кошти брались на
товар. Після позики сестра з ОСОБА_3
відпочивали у Єгипті, а після цього
придбали автомобіль. Кошти
передавались в кабінеті бухгалтерії в
січні-лютому в сумі 90 000 грн. чи 100 000
грн., при цьому була присутня також
ОСОБА_14 - бабуся позивачки. На які саме
потреби та в якому розмірі були
витрачені кошти йому невідомо.

З квитанції від 6 березня 2013 року
(а.с.4) вбачається, що ОСОБА_3 сплатив 90
745 грн. в рахунок оплати за автомобіль С4
"Aircross" 20і 150. З розрахунково-товарного
чеку № 060313-1 від 21 лютого 2013 року на ім"я
ОСОБА_3 (а.с.4) вбачається, що в рахунок
оплати за автомобіль С4 "Aircross" 20і 150
підлягає зарахуванню сума у розмірі 90
745 грн.

З розписки від 6 березня 2013 року,
написаної ОСОБА_3 (а.с.6) вбачається, що
в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9
ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 позику в
розмірі 90 000 грн та зобов'язується
повернути кошти протягом трьох років.

З розписки від 9 жовтня 2013 року
(а.с.7) вбачається, що ОСОБА_5 отримала
від ОСОБА_3 90 000 грн. в рахунок погашення
позики по розписці від 6 березня 2013
року. Кошти отримані нею в повному
обсязі, матеріальних претензій до
ОСОБА_3 вона не має.

З копії рішення Яготинського
районного суду Київської області від 16
липня 2013 року (а.с.8) вбачається, що шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. З
позовної заяви ОСОБА_4 про розірвання
шлюбу від 25 березня 2013 року (а.20 справи
№ 382/1719/13-ц) видно, що сторона на момент
подачі заяви проживали окремо,
припинили подружні відносини.

З довідки про доходи (а.с.24)
вбачається, що ОСОБА_3 працює в СТ
"Асторія" на посаді менеджера та
загальна сума його доходу за період з
01.10.2012 року по 31.03.2013 року становить7 500
грн.

З розписки від 1 лютого 2013 року
(а.с.25) вбачається, що ОСОБА_4 в
присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_14 отримала
від ОСОБА_7 позику в розмірі 100 000 грн та
зобов'язувалась повернути кошти
протягом одного року.

З розписки від 1 вересня 2013 року
(а.с.25) вбачається, що ОСОБА_7 отримала
від ОСОБА_4 100 000 грн. в рахунок
погашення позики по розписці від 01.02.2013
року. Кошти отримані нею в повному
обсязі, матеріальних претензій до
ОСОБА_4 не має.

З договору купівлі-продажу №
06/03/2013-11 від 6 березня 2013 року,
укладеного між ТОВ "АІС-Сітроен-Центр"
та ОСОБА_3 (а.с.39) вбачається, що
предметом договору є автомобіль марки
С4 "Aircross" 20і 150 варіатор 4 WD Tendance 2012 року
випуску, вартість одиниці товару 209885
грн., загальною вартістю 251862 грн.,.
Згідно умов передачі товару та порядку
розрахунків, протягом 1 -го
банківського дня з моменту укладення
договору покупець вносить продавцеві
аванс у розмірі 40 відсотків вартості
автомобіля в сумі 100 757 грн, 60 відсотків
вартості товару покупець сплачує
продавцеві протягом 10 банківських днів
з моменту укладення договору.

З свідоцтва платника єдиного
податку та виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.87-88)
вбачається, що ОСОБА_4 є фізичною
особою-підпріємцем згідно свідоцтва
про державну реєстрацію НОМЕР_4 від
11/10/2011 та займається роздрібною
торгівлею в неспеціалізованих
магазинах з перевагою продовольчого
асортименту.

З Договору № 1 суборенди
виробничих приміщень (а.с.89-92)
вбачається, що ОСОБА_7 передала в оренду
ОСОБА_4 у тимчасову користування
(суборенду) нежитлову будівлю
магазину-кафе, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 23,25
кв.м.

З податкових декларацій платника
єдиного податку (а.с.94-105) вбачається, що
ОСОБА_4 як фізична особа-підпріємець за
три квартали 2013 року сплачувала суми
податків із загальної суми доходу в
розмірі 434232 грн.. За перший квартал 2013
року загальна сума доходу, що
оподатковувалась становить 106262 грн., а
за півріччя становила 262542 грн.
Декларації не мають підпису підприємця
за достовірність інформації, не мають
відмітки про одержання (штампу органу
податкової служби).

З копії рішення Яготинського
районного суду Київської області від 17
січня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору позики (а.с.35-38
справа № 382/2/14-ц) та ухвали колегії
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Київської
області від 21 травня 2014 року (а.с. 64-66)
справа № 382/2/14-ц вбачається, що під час
розгляду справи судом було
встановлено, що договір, який був
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є
дійсним, а позивачці відмовлено в
позові в тому числі з тих підстав, що
згода на придбання автомобіля нею
надавалась, а зобов'язання по даній
розписці відповідачем виконане. З
копії позовної заяви (а.3 справи №
383/2/14-ц) видно, що позивачка в
обґрунтування свої вимог зазначала, що
на момент укладення даного правочину
вона перебувала у декретній відпустці,
а відповідач мав заробітну плату в
розмірі 1250 грн.

З копії договору купівлі- продажу
№ 172/13-В від 6 березня 2013 року (а.42 справи
№382/1719/13-ц) видно, що ОСОБА_5 продала ТОВ
«ІТ-Україна» належний їй автомобіль
«Сітроен С4» 2009 року випуску за 78 400
грн.

В силу ч.3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім"ї, то гроші, інше майно,
які були одержані за цим договором, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім"ї, створює обов'язки для
другого подружжя, якщо майно, одержане
за договором, використане в інтересах
сім"ї.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який був розірваний згідно
рішення Яготинського районного суду
Київської області від 16 липня 2013 року.
Фактично шлюбні стосунки між ними
припинилися 25 березня 2013 року. В період
шлюбу, а саме 6 березня 2013 року
сторонами на підставі договору купівлі
продажу був придбаний автомобіль "Citroen
C4 Аircross", 2012 року випуску, загальною
вартістю 251862 грн. Згідно договору
купівлі-продажу від 06.03.2013 року в день
купівлі позивач мав сплатити 40
відсотків від загальної вартості
автомобіля, що становить 100745 грн. Для
придбання вказаного автомобіля 6
березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у
письмовій формі був укладений договір
позики, та ОСОБА_5 передала ОСОБА_3 у
власність 90000 грн., які він зобов'язався
повернути протягом трьох років.
Вказана сума була внесена в рахунок
першого внеску за автомобіль. Крім
цього, ОСОБА_3 7 березня 2013 року для
придбання автомобіля оформив
кредитний договір № 1/1349695, та отримав у
кредит 158672,85 грн., (а. с.33 справи
№382/1719/13-ц), та зобов'язання по
кредитному договору ОСОБА_3 виконує
самостійно. Згідно рішення
Яготинського районного суду від 3
жовтня 2013 року було встановлено, що
договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був
укладений в інтересах сім'ї, витрачений
на придбання автомобіля, який
залишається у користуванні позивача, а
тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 була
стягнута грошова компенсація за частку
у спільному майні подружжя в розмірі
50372 грн.50 коп. Під час розгляду справи
про розподіл спільного майна ОСОБА_3 із
зустрічним позовом про стягнення на
його користь грошової компенсації за
боргове зобов'язання не звертався. 9
жовтня 2013 року позивач повернув ОСОБА_5
90 000 грн в рахунок погашення боргового
зобов'язання, про що була складена
відповідна розписка. З копії рішення
Яготинського районного суду Київської
області від 17 січня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору позики
(а.с.35-38 справа № 382/2/14-ц) та ухвали
колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області від 21 травня 2014 року
(а.с. 64-66) справа № 382/2/14-ц вбачається, що
судом було встановлено, що договір,
який був укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 є дійсним, а позивачці
відмовлено в позові, в тому числі з тих
підстав, що згода на придбання
автомобіля нею надавалась, а
зобов'язання по даній розписці
виконане відповідачем. Також судом
було встановлено, що на час укладення
договору позики ОСОБА_4 не мала доходів
та перебувала у відпустці по догляду за
дитиною, а відповідач отримував
заробітну плату у розмірі 1250 грн. Таким
чином, в силу ч.4 ст.65 СК України,
відповідачка по справі також
зобов'язана нести фінансові витрати на
погашення боргу, який був наданий для
забезпечення інтересів їх сім"ї, та з
неї на користь позивача необхідно
стягнути 45000 грн.

Дійшовши такого висновку, суд також
приймає до уваги те, що покази свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8 узгоджуються з
іншими доказами по справі, в тому числі
з даними квитанцій, договорів купівлі-
продажу з іншими матеріалами справи.
Аналізуючи ці покази, суд знаходить їх
послідовними та такими, що не
викликають у суду сумніву.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до задоволення
не підлягає з таких підстав.

Так, із змісту зустрічної позовної
заяви вбачається, що коштів у подружжя
для сплати першого внеску за
автомобіль не було, оскільки позивачка
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною, а заробітна плата ОСОБА_3
становила 1250 грн., в зв'язку з чим
сторони для сплати внеску скористались
запозиченими коштами в розмірі 100000 грн,
які їм позичила ОСОБА_7

Разом з тим, ні під час розгляду справи
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення компенсації за частку у
праві спільної сумісної власності, ні
під час розгляду справи за позовом про
визнання договору позики недійсним,
про існування договору позики від 1
лютого 2013 року ОСОБА_4 суду не
повідомляла.

Крім цього, з пояснень представника
позивача, даних в судовому засіданні,
вбачається, що ОСОБА_4 займалась
бізнесом, отримувала значні доходи, що
суперечить обставинам, які зазначені у
зустрічній позовній заяві. На
підтвердження своїх доводів
представником були надані декларації
про доходи позивачки, які не підписані
нею, не мають відміток про їх подання
податковим органам. Дані про доходи,
зазначені у деклараціях також
суперечать змісту позовної заяви, в тій
частині, що позивачка перебувала у
декретній відпустці на момент
придбання автомобіля. Викликають у
суду сумніви і щодо можливості
отримання зазначених у декларації
доходів від зайняття реалізацією
кондитерських виробів у невеликому
магазині м.Яготин. Так, з показів свідка
ОСОБА_7 видно, що ОСОБА_4 почала
займатись бізнесом лише після 1 лютого
2013 року. Крім цього, остання перебувала
разом із чоловіком у Єгипті, і за перший
квартал 2013 року за даними декларації
вона отримала 106262 грн. загального
доходу.

З показів свідка ОСОБА_7 видно, що її
дочка продовжувала займатись бізнесом
до вересня 2013 року. Першу частину
позичених коштів у розмірі 50000 грн. її
дочка повернула через три місяці, а
решту суми у вересні 2013 року. Тобто
позичені кошти на зайняття торгівлею
використовувались особисто позивачкою
і після припинення нею шлюбних
відносин, так як ізначально кошти були
вкладені на придбання товару.

З показів свідка ОСОБА_7, ОСОБА_12 також
вбачається, що кошти позичені ОСОБА_4
були витрачені на придбання автомобіля
лише частково, а решта була витрачена
на розвиток бізнесу, яким розпочала
займатись ОСОБА_4, а також на відпочинок
подружжя у Єгипті. При цьому, жодного
доказу в підтвердження кількості
витрачених на придбання автомобіля сум
позивачкою надано не було. Не змогли
надати відповідь на це запитання і
свідки. З позовної заяви ОСОБА_3 видно,
що 10000 грн. із необхідних 100000 грн. на
автомобіль були внесені ним дійсно за
рахунок спільних коштів подружжя. Ці
обставини були встановлені і під час
розгляду судом справи про стягнення
грошової компенсації за частку у
спільному майні подружжя.

Заперечення відповідачки в тій
частині, що позивач в апеляційній
скарзі на рішення Яготинського
районного суду Київської області від 3
жовтня 2013 року вказував, що кошти він
позичав для особистих потреб, а не в
інтересах сім"ї спростовуються змістом
самої апеляційної скарги.

За таких обставин суд критично
ставиться до вищевказаних доказів та
не може прийняти їх до уваги, а позовні
вимоги за зустрічним позовом вважає
недоведеними.

Керуючись ст. ст. 10,60,209, 213-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 61,65 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів в рахунок погашення
боргових зобов"язань задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на
користь ОСОБА_3 45 000 (сорок п"ять тисяч )
гривень в рахунок погашення боргових
зобов"язань, а також судовий збір у
розмірі 450 (чотириста п"ятдесят)
гривень.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
грошової компенсації за 1/2 частину
боргових зобов"язань, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
шляхом подачі через Яготинський
районний суд апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Литвин Л.І.