Справа № 159/4680/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Денисюк Т.В. Провадження №
22-ц/773/1257/14 Категорія: 2 Доповідач: Киця
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
припинення права власності на частку в
спільному майні та визнання права
власності за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 01 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 01 липня 2014
року в даній справі позов ОСОБА_4
задоволено. Ухвалено припинити право
власності ОСОБА_2 на 4/50 частки
житлового будинку АДРЕСА_1; стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію
вартості 4/50 частки житлового будинку
АДРЕСА_1 в сумі 12506,60 грн.; визнати за
ОСОБА_4 право власності на 4/50 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, право
власності на які належали спадкодавцю
ОСОБА_2- ОСОБА_5 згідно ухвали
Ковельського міськрайонного суду від
10.10.2012 року.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на зазначене рішення суду.
Вважає, що судом неповно з'ясовано
обставини справи, які мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено та неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права. Просив рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін із таких
підстав.

Задовольняючі позовні вимоги суд
першої інстанції керувався вимогами
ст.365 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо: 1)
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
Відповідно до правової позиції,
висловленої Верховним Судом України в
постанові від 16 січня 2012 року по
цивільній справі, аналіз ч.1 ст.365 ЦК
України свідчить про те, що для
припинення права власності особи на
частку у спільному майні необхідно
встановити наявність будь-якої із
обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1
ст.365 ЦК України за умови, що таке
припинення не задасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Статтею 328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ухвали Ковельського
міськрайонного суду про визнання
мирової угоди від 10 жовтня 2012 року
визнано в порядку спадкування за
ОСОБА_5 право власності на 1/6 ідеальної
частини квартири АДРЕСА_1; за ОСОБА_4 -
відповідно 5/6 ідеальної частини
квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зареєструвала
право власності на 19/50 частини спірного
житлового будинку, що підтверджується
витягом про державну реєстрацію прав.
ОСОБА_5 за життя не здійснювала
реєстрації частини квартири належній
їй на підставі ухвали суду. Після її
смерті 1/6 частини квартири АДРЕСА_1
успадкував відповідач по справі ОСОБА_2
відповідач ОСОБА_2 свідоцтва про право
на спадщину не отримав, хоча подав
заяву в нотаріальну контору про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Спірна квартира АДРЕСА_1 перебуває у
спільній частковій власності сторін
ОСОБА_4 та ОСОБА_2

При розгляді даної справи судом першої
інстанції була призначена судова
будівельно-технічна експертиза. Згідно
висновку експертизи від 15.11.2013р. виділ в
натурі 4/50 частини будинковолодіння по
АДРЕСА_1 з метою обладнання окремих
ізольованих квартир неможливий;
ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 з
належними господарськими будівлями і
спорудами становить 75041грн. На частку
відповідача приходиться 7,2кв.м.
загальної площі будинку (90,1 х4/50),
вартість якої відповідно становить
12506,60грн.

З технічного паспорта на будинок
АДРЕСА_1 вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_1 житлової кімнати, яка б
відповідала по розміру частці
відповідача - 7,2 кв.м. немає. Частка
власності відповідача у розмірі 7,2кв.м.
є меншою за розміри кімнат у квартирі.
Отже, частка відповідача у спільній
власності є незначною і не може бути
виділена в натурі.

Припинення права власності на незначну
частку в даному будинку, а саме: 1/6
частини квартири АДРЕСА_1 не завдасть
істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 При
задоволенні вимог позивача, відповідач
забезпечений житлом, оскільки судом
першої інстанції встановлено, що він
має у власності будинок по АДРЕСА_2 де
постійно проживає. Припинення права на
частку не порушить і житлових прав
його та членів сім"ї. відповідач ніколи
не користувався спірним майном і не
користується, не проводить оплату за
свою частину квартири.

Виходячи з того, що виділити окрему
кімнату відповідачу неможливо, сторони
не є родичами, сумісне користування
спільним майном не можливе.

Рішенням суду стягнуто з позивача
ОСОБА_4 на користь відповідача
компенсацію вартості 4/50 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 в сумі
12506,60грн., які позивач внесла на
депозитний рахунок Ковельського
міськрайонного суду, що
підтверджується квитанціями № 142/219 від
17.04.2014р. та № 27/39 від 26.06.2014р.

В порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України
про те, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу,
відповідач жодних доказів того, що
використовує спірну квартиру для
проживання, колегії суддів не надав.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України
встановлено, що неподільною є річ, яку
не можна поділити без втрати її
цільового призначення.

Вказана квартира враховуючи всі
обставини справи відноситься до
неподільних речей, оскільки її
неможливо поділити без втрати її
цільового призначення.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
задоволення позовних вимог позивача.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 01 липня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді