АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3731/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2201/14
Головуючий у 1-й інстанції Городівський
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Кузнєцової О.Ю.,

за участю секретаря: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 30 травня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування на житловий
будинок та квартиру та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_1, Перша Миргородська державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту частково недійсним, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом на квартиру та 23/50 частин
житлового будинку,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, у якому зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_4,
яка на випадок своєї смерті склала
заповіт, зробивши розпорядження,
заповіла на користь позивачки 27/50
частин будинку АДРЕСА_2, а 23/50 частин
цього ж будинку та квартиру АДРЕСА_1
заповіла на користь свого сина ОСОБА_1

Протягом шести місяців заяви про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори були подані лише ОСОБА_2 та її
батьком ОСОБА_3

Інший спадкоємець за заповітом -
ОСОБА_1, такої заяви не подавав, у
зв'язку з чим, позивачка вважає, що його
частка спадщини перейшла до неї, як
єдиного спадкоємця.

За відсутності правовстановлюючих
документів на вищевказані квартиру та
будинок, постановами нотаріуса Першої
Миргородської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2 було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
що відкрилася після ОСОБА_4

Просила визнати своє право власності у
порядку спадкування на житловий
будинок по АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічною позовною заявою, у
якій просив визнати за ним в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_4,
право власності на 23/50 частин житлового
будинку по АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1,
крім того, просив визнати частково
недійсним заповіт ОСОБА_4 від 11 березня
2009 року у частині розпорядження:
«належні мені 27/50 частин житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, заповідаю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1».

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що відповідно до рішення Народного
суду Миргородського району
Полтавської області від 22 липня 1971 року
між його матір'ю ОСОБА_4 та батьком
ОСОБА_1 було здійснено реальний
розподіл житлового будинку по АДРЕСА_2,
визнано право власності останніх на 23/50
та 27/50 частки домоволодіння,
відповідно, та виділено кожному з них 1/2
частину будинку.

Після смерті ОСОБА_1 його частка у
зазначеному домоволодінні, згідно з
рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 16 січня 2012 року була
розділена між ним (ОСОБА_3.) та його
матір'ю ОСОБА_4 по 1/4 частці житлового
будинку за кожним, тому, вважає, що
ОСОБА_2 має право на спадкування після
ОСОБА_4 лише на 27/100 частки
домоволодіння.

Також звертає увагу на те, що 23/50
частини вказаного домоволодіння та
квартира АДРЕСА_1, що не була прийнята
ОСОБА_1 за заповітом, має спадкуватися
ним у порядку спадкування за законом.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 травня 2014 року позов
задоволено частково, визнано за ОСОБА_2
в порядку спадкування за заповітом
право власності на спадкове майно, що
належало ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді права власності
на квартиру АДРЕСА_1 та на 73/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_2, у решті
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3
задоволено часткового, визнано
недійсним заповіт у частині
розпорядження ОСОБА_4 частиною
житлового будинку по
АДРЕСА_2, розміром 27/100, яка належить
ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати у сумі 1 340,40 грн.

Додатковим рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 липня 2014 року у
задоволенні решти позовних вимог
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
обґрунтовує це тим, що ним подавалася
заява про прийняття спадщини після
ОСОБА_4, проте отримав відмову
нотаріуса у зв'язку з пропуском
шестимісячного строку для прийняття
спадщини, разом з тим, суд не залучив
його до розгляду справи та не роз'яснив
йому право на звернення до суду з
заявою про надання додаткового строку
для прийняття спадщини, чим позбавив
його право на спадкування після
померлої матері.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України
передбачено, що для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, що 11
березня 2009 року ОСОБА_4 зроблено
розпорядження на випадок своєї смерті
на нерухоме майно та оформлено заповіт,
відповідно до якого 23/50 частин будинку
по АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1
заповіла ОСОБА_1, а 27/50 частин будинку по
АДРЕСА_2 - на користь ОСОБА_2 (а.с. 10, 14).

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 12 січня 2012 року в порядку
спадкування після ОСОБА_7 визнано за
ОСОБА_3 право власності на 27/100 часток
будинковолодіння АДРЕСА_2. (а.с.
82).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла (а.с. 12)

Таким чином, після складання ОСОБА_4
заповіту від 11 березня 2009 року
відбулася зміна часток співвласників
домоволодіння по АДРЕСА_2, за яким
розпорядження ОСОБА_4 на випадок своєї
смерті зроблене й щодо частини майна,
яке їй не належало.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду щодо визнання часткового
недійсним заповіту ОСОБА_4 у частині
розпорядження останньою частиною
житлового будинку по АДРЕСА_2, розміром
27/100, яка на момент смерті ОСОБА_4 на
підставі рішення суду належала ОСОБА_3

При цьому, з огляду на ч. 3 ст. 1257 ЦК
України, недійсність окремого
розпорядження, що міститься у заповіті,
не має наслідком недійсності іншої
його частини.

У пункті 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» роз'яснено, що при
розгляді справ, що витікають з відносин
спадкування, слід перевіряти наявність
або відсутність спадкової справи
стосовно спадкодавця у державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Відповідно до спадкової справи № 154/2013
на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4,
до Першої миргородської державної
нотаріальної контори 30 травня 2013 року з
заявою про прийняття спадщини
звернулися ОСОБА_3, а 29 серпня 2013 року -
ОСОБА_2

З матеріалів справи також вбачається,
що постановами державного нотаріуса
Першої миргородської державної
нотаріальної контори від 6 грудня 2013
року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі
Свідоцтва про право на спадщину після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на 27/50
частин будинку по АДРЕСА_2 та квартиру
АДРЕСА_1 з підстав відсутності у
спадкоємця правовстановлюючих
документів на вищезазначене нерухоме
майно та наявності іншого спадкоємця
за законом першої черги - сина
спадкодавця - ОСОБА_3, який прийняв
спадщину, неохоплену заповітом (а.с. 16,
17).

За таких обставин, за наявності
об'єктивних причин неможливості
прийняття спадщини (відсутність
правовстановлюючих документів та спір
з іншим співвласником щодо часток на
домоволодіння, що має спадкуватися, та
який знайшов вирішення у даній справі),
місцевий суд дійшов обґрунтованого та
законного висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
визнання за нею права власності у
порядку спадкування на 73/100 частини
домоволодіння по АДРЕСА_2 та квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від
прийняття спадщини відмовився один із
спадкоємців за заповітом, частка у
спадщині, яку він мав право прийняти,
переходить до інших спадкоємців за
заповітом і розподіляється між ними
порівну.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, ОСОБА_1 посилається на
порушення його прав на спадкування за
заповітом ОСОБА_4 на частку спадкового
майна останньої.

Водночас, апелянт стверджує, що до
нотаріальної контори ним подавалась
заява про прийняття спадщини ОСОБА_4 та
нотаріусом відмовлялося у прийнятті
такої заяви у зв'язку з пропуском
спадкоємцем шестимісячного строку,
проте, у порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, дана обставина не
підтверджується будь-якими письмовими
доказами (постанови нотаріуса про
відмову у прийнятті заяви спадкоємця).

Крім того, у силу положень ст. 1271 ЦК
України питання визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини за заповітом має вирішуватись
у судовому порядку.

У свою чергу, питання визначення ОСОБА_1
додаткового строку для прийняття
спадщини за заповітом, чим апелянт
обґрунтовує порушення своїх прав на
спадкування, у встановленому ст. 1271 ЦК
України порядку, на момент ухвалення
судом рішення від 30 травня 2014 року не
вирішувалось, доказів звернення
останнього до суду з відповідним
позовом матеріали справи не містять.

Характерною є також обставина, що на
момент апеляційного перегляду рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 30 травня 2014
року, апелянтом ОСОБА_1 також не надано
доказів його звернення до суду з
позовом про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини ОСОБА_4

З урахуванням цього, колегія суддів
знаходить необґрунтованим та
безпідставним твердження апелянта
щодо порушення його прав на
спадкування за заповітом.

Зазначення місцевим судом у
мотивувальній частині рішення суду
щодо неподання ОСОБА_1 позову про
продовження строку прийняття спадщини,
замість вірного формулювання -
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини за заповітом, не
впливає на законність висновків суду у
цій частині щодо спадкоємця за
заповітом ОСОБА_1, який не прийняв
спадщину ОСОБА_4

Решта доводів апеляційної скарги є
несуттєвими та такими, що не
спростовують висновків місцевого суду.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 30 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
С.Ю. Мартєв

О.Ю. Кузнєцова

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль