АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/695/14 Доповідач - Козак
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 -

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у м.
Тернополі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 30.01.2014 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4
про визнання правочину щодо позики
грошових коштів від 28.11.2012р., укладеним
між відповідачем та третьою особою,
недійсним.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 30.01.2014р. у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1,
зсилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та прийняти
нове, яким визнати недійсним правочин
щодо позики грошових коштів. Свої
вимоги апелянт мотивує тим, що грошові
кошти є спільною сумісною власністю
подружжя, а тому не могли бути передані
за даним правочином без її згоди.

Колегія суддів, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вимог, заявлених у суді першої
інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи із наступних
мотивів.

Згідно свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 виданого 03.05.2007р. відділом
реєстрації актів цивільного стану
Тернопільського міського управління
юстиції Тернопільської області ОСОБА_4
і ОСОБА_1 03.05.2007р. зареєстрували шлюб,
про що в книзі реєстрації шлюбів
03.05.2007р. зроблено актовий запис за №508.

28.11.2012р. ОСОБА_2 підписав розписку,
згідно якої він отримав від ОСОБА_4
цього ж числа кошти в сумі 419917,96 грн. та
зобов'язується дану суму повернути
ОСОБА_4 до 30.12.2014р., що стверджується
показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Як вбачається із показів
вищезазначених свідків, ОСОБА_4
особисто передав, а ОСОБА_2 особисто
прийняв готівкою гроші в сумі 419917,96 грн.
в приміщенні офісу в буд.АДРЕСА_1.

Згідно витягу з кримінального
провадження №0004664 від 25.12.2013 року
у Тернопільському MB УМВСУ в
Тернопільській області 23.12.2013р.
зареєстровано заяву ОСОБА_2 про те, що
його шляхом погроз заставили написати
розписку про отримання грошей в сумі 400
тисяч гривень і примушують їх
повернути, тобто виконати
цивільно-правове зобов'язання. Правова
кваліфікація при реєстрації заяви ч.1
ст. 355 КК України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1.ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не надав
жодних доказів належності грошових
коштів у сумі 419917, 96 грн. їй на праві
спільної сумісної власності з
чоловіком. Суд вказав на відсутність
доказів порушення, невизнання або
оспорювання відповідачем цивільного
права позивача, крім того позовних
вимог до ОСОБА_4, як відповідача, не
пред'явлено.

З такими висновками погоджується і
колегія апеляційного суду.

Доводи апелянта стосовно наявності
підстав для визнання правочину
недійсним згідно ст. 215 ЦК України,
колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до ч.1,3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 цього
Кодексу.

У ч.1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір позики укладено між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 Суд правильно зазначив у своєму
рішенні, що позивачка, звертаючись з
позовом про визнання даного договору
недійсним, не залучила в якості
відповідача свого чоловіка ОСОБА_4, а
визначила його як третю особу.

Крім пояснень самої позивачки та її
чоловіка ОСОБА_4, які є прямо
зацікавленими у позитивному вирішенні
позову, інших доказів про те, що спірні
кошти є їхніми спільними, позивачкою не
представлено. Не було представлено
джерела походження вказаної суми
грошей.

У той же час відповідач ОСОБА_2
стверджував, що написана розписка
підписана ним з метою фіксування його
заборгованості перед ТзОВ "Трансмед" і
вказану розписку ОСОБА_4 разом з іншими
особами змусили його під тиском
написати її. З цього приводу
Тернопільським МВ УМВСУ в
Тернопільській області відкрито
кримінальне провадження за його
заявою.

Таким чином, оскільки апелянт
відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК
України, не подав достатніх доказів
того, що грошові кошти є спільною
сумісною власністю подружжя і ОСОБА_4
мав отримати згоду дружини для
вчинення правочину, то і не має підстав
для застосування положень ч.2 ст. 65 СК
України та ст. 215 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області І.О. Козак