РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року

Підволочиський районний суд
Тернопільської області у складі

Головуючого судді:
Могачевської В.Й.

за участю секретаря судового засідання
Реєнт Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання їх такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням,
мотивуючи свою вимогу тим, що він
відповідно до договору купівлі-продажу
від 08 серпня 2012 року є власником
квартири АДРЕСА_1 При покупці вище
вказаної квартири в ній залишались
зареєстрованими відповідачі по справі:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

З огляду на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
придбаній ним квартирі не проживали і
не проживають, що підтверджується
актами обстеження
матеріально-побутових умов проживання,
не заперечують проти зняття їх з
реєстраційного обліку, що
підтверджується заявами №№570/4-347,
570/4-353, просить відповідно до ст.ст. 71, 72
Житлового кодексу України, визнати їх
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав з підстав, викладених у
ньому та пояснив, що відповідачі після
оформлення договору купівлі продажу ( 08
серпня 2012 року) в квартирі за адресою
АДРЕСА_1 не проживають, знятися із
реєстрації не можуть по причині
перебування за кордоном, проти зняття
їх з реєстрації не заперечують, про що
свідчать їх заяви, а тому позов просив
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи
належним чином повідомленим про дату,
час і місце розгляду справи шляхом
подачі оголошення в друкований засіб
масової інформації газету «Свобода»
№53 від 02 липня 2014 року, в судове
засідання не з'явилися.

Із заяв в Управління Державної
міграційної служби України у
Тернопільській області, посвідчених
консулом Генерального консульства
України в Барселоні, зареєстрованими в
реєстрі за №№570/4-347, 570/4-353 вбачається,
що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон НОМЕР_1, виданий 14.09.2010 року та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон НОМЕР_2, виданий 14.02.2006 року
просять зняти їх з реєстраційного
обліку за місцем проживання в Україні
за адресою: АДРЕСА_1.

За вказаних обставин суд приходить до
переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст.
224 ЦПК України слід ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по
справі, приходить до переконання що
позов підставний і підлягає до
задоволення, виходячи з таких
міркувань.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 08 серпня 2012 року
серія ВРТ 588278, посвідченого приватним
нотаріусом Підволочиського районного
нотаріального округу Тернопільської
області ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за №1115.

Положеннями ст. 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до Будинкової книги для
прописки громадян, що мешкають у
квартирі АДРЕСА_1: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, громадянка України,
уродженка с. Піддністряни
Жидачівського району Львівської
області та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, громадянка України,
уродженка смт. Гвіздець Коломийського
району Івано-Франківської області
прибули для постійного проживання і з 19
жовтня 1999 року по даний час
зареєстровані за вищевказаною адресою,
однак давно у цій квартирі не
проживають, проживають в за межами
України ( в Іспанії ).

Даиі обставини також підтверджується
актами обстеження житлово-побутових
умов проживання гр. ОСОБА_1, від 07 жовтня
2013 року, 02 грудня 2013 року, 14 січня 2014
року з яких вбачається, що в результаті
обстеження квартири АДРЕСА_1
встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження тривалий час у
вищевказаній квартирі не проживають, а
також заявами відповідачок від 17
лютого 2014 року адресованими Управлінню
Державної міграційної служби України в
Тернопільській області, справжність
підпису в яких завірена консулом
Генерального консульства України в
місті Барселоні в котрих вони просять
зняти їх з реєстраційного обліку за
місцем проживання в Україні за адресою
: АДРЕСА_1, зареєстрованих в реєстрі за
№ № 570/4-347 та 570/4- 353, що свідчить про
визнання ними факту не проживання в
придбаній позивачем квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу
1 Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, яка відповідно до ч. 1
ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17
Закону України «Про міжнародні
договори України» є частиною
національного законодавства, а ст. 41
Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334
ЦК України, кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном,
право власності набувається із підстав
не заборонених законом, зокрема
правочинів. Добросовісний набувач
набуває право власності на майно,
навіть в тих випадках, коли воно
відчужене особою, яка не мала на це
права. Право власності у набувача майна
за договором виникає з моменту
передання майна. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений в його здійсненні крім у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Право приватної власності є
непорушним.

Положення п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12.04.1985 року зазначають,
що при розгляді спорів, що не
урегульовані житловим законодавством,
суд застосовує норми цивільного
законодавства.

Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 01.11.1996
року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»
зазначають, що наявність прописки (на
даний час реєстрації) сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
08 серпня 2012 року серія ВРТ 588278,
посвідченого приватним нотаріусом
Підволочиського районного
нотаріального округу Тернопільської
області ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за №1115.

Положеннями ст. 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до Будинкової книги для
прописки громадян, що мешкають у
будинку АДРЕСА_1: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, громадянка України,
уродженка с. Піддністряни
Жидачівського району Львівської
області; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, громадянка України,
уродженка смт. Гвіздець Коломийського
району Івано-Франківської області
прибули для постійного проживання 19
жовтня 1999 року за вищевказаною адресою.

З актів обстеження житлово-побутових
умов проживання гр. ОСОБА_1 від 07 жовтня
2013 року, 02 грудня 2013 року, 14 січня 2014
року вбачається, що в результаті
обстеження квартири АДРЕСА_1
встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження в даний час у
вищевказаній квартирі не проживають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

В даному випадку суд вважає, що
відповідачі не проживають за
вищезазначеною адресою більше шести
місяців, перебувають за кордоном, а
тому їх слід визнати втратившими право
на користування житловим приміщенням з
цих підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст.1
Протоколу 1 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод, ч. 1 ст.9
Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону
України «Про міжнародні договори
України», ст.41 Конституції України, ч.2
п.15 постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 1.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», п.5 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12.04.1985 року, ст.71, 72 ЖК
України, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 64,169,
209, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженку сел. Гвіздець
Коломийського району
Івано-Франківської області,
зареєстровану в АДРЕСА_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженку
с. Піддністряни Жидачівського району
Львівської області, зареєстровану в
АДРЕСА_1, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
квартирою АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до апеляційного суду
Тернопільської області через
Підволочиський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте
Підволочиським районним судом за умови
подачі відповідачами заяви про
перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя :