Дата документу 15.09.2014
Справа № 334/4152/14-ц
Провадження № 2/334/1904/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Колесник С.Г.

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивачки звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_3 про визначення порядку
користування жилим приміщенням, в
якому вказали, що кожній з них на праві
власності належить по 5/36 часток
квартири АДРЕСА_1, яке належним чином
зареєстровано в ТОВ «ОП ЗМБТІ».
Відповідачу належить на праві
приватної власності 13/18 часток
вказаної квартири на підставі договору
дарування частки квартири від 26.01.2009
року та договору дарування частки
квартири від 04.04.2009 року та свідоцтва
про право власності на спадщину за
заповітом від 23.08.2011 року. Тобто,
вказана квартира, загальною площею 74, 9
кв. м і складається з трьох окремих
ізольованих кімнат жилою площею 13,47 кв.
м., 18,59 кв. м. та 19,44 кв. м., належить на
праві спільної часткової власності
позивачкам та відповідачеві.

У спірній квартири відповідач не
проживає (здає квартиру в оренду третім
особам) та у вересні 2011 року самовільно
змінив у спірній квартирі замки те
перешко джав позивачкам у
користуванні квартирою, у зв'язку з чим
позивачки були вимушені звернутися до
суду з позовною заявою про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та вселен ні.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 жовт ня 2013 року вказана
позовна заява була задоволена у
повному обсязі та 28 квітня 2014 року у при
мусовому порядку позивачки були
вселенні до спірної кварти ри та
державний виконавець повідомив
відповідача про судову забо рону
вчинення позивачкам перешкод у
користуванні нею. Під час вселення у
примусовому порядку, відповідач надав
до ступ тільки до кімнати площею - 13, 47
кв. м., куди позивачки були вимушені
занести свої речі.

На пропозиції визначити порядок
користування квартирою за згодою
сторін, а саме виділення позивачкам
кімнату, площею 18,59 кв. м, а
відповідачеві кімнати площею 13,47 кв. м
та 19,44 кв. м, ОСОБА_3 категорично
відмовився, більш того, між сторонами
не досягнуто угоди щодо сплати ко
мунальних послуг по спірній квартирі. У
зв'язку з чим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимушені
звернутись з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала та просила
суд задовольнити їх у повному обсязі.
Суду пояснила, що в спірну квартиру
вона разом з сестрою змогла увійти лише
в примусовому порядку і лише в
найменшу кімнату, в якій залишили
частину особистих речей. Але, коли їх з
сестрою не було вдома, ОСОБА_3 замінив
замки на дверях у вказаній квартирі,
тому вони взагалі позбавлені
можливості увійти в неї. Задля того,
щоб владнати відношення з
відповідачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали
угоду з агенством нерухомості, щоб
продати квартиру, а кошти розділити між
ними та відповідачем та навіть уклали
попередній договір, однак коли
підійшов час сплатити гроші по
договору останній відмовився
сплатити кошти, вмотивувавши це їх.
Крім того, від сусідів позивачкам стало
відомо, що ОСОБА_3 здає в найм кімнати у
вказаній квартирі третім особам та
отримує за це грошові кошти. У зв'язку з
тим, що не можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири, необхідно встановити порядок
користування приміщеннями квартири, у
зв'язку з чим позивачки просять
виділити їм кімнату, площею 18,59 кв.м. на
двох, а місця загального користування
кухню, ванну кімнату, туалет, коридор та
кладові залишити у спільному
користуванні.

Представник ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_4
також підтримав позовні вимоги та
просив визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в ко ристування житлову кімнату
площею 18,59 кв. м, а ОСОБА_3 виділити в
користування кімнати площею 13,47 кв. м.
та 19,44 кв. м. Місця загального
користування кухню, ванну кімнату,
туалет, коридор та кладові залишити у
спільному користуванні. Додав, що
станом на теперішній час за вказаною
квартирою існує заборгованість по
сплаті за користування комунальними
послугами, а позивачки не сплачують
вказану заборгованість лише з того
приводу, що вони не користуються
вказаними послугами, оскільки
відповідач знову змінив замки в
квартирі та не впускає їх до житла.

В судовому засіданні відповідач
частково заперечував проти позову.
Додав, що рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2013
про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та вселення він
виконав у добровільному порядку, що
підтверджується актом державного
виконавця від 28.04.2014 року. При цьому, при
вселенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без буд-яких
пояснень своїх дій самовільно зайняли
житлову кімнату в спірній квартирі
площею 13,47 кв.м, незаконно встановивши
свої замки на двері і позбавивши його
вільного доступу до неї. Всі вимоги,
щодо недопустимості таких самовільних
дій щодо визначення порядку
користування спірною квартирою без
його згоди, а також пропозиції щодо
визначення подальшого порядку
користування спірною квартирою з
врахуванням наявних часток у спільній
власності на спірну квартиру, в тому
числі і пропозиції щодо можливої
реалізації спірної квартири з
подальшим розподілом виручених від
продажі грошових коштів у
відповідності до наявних часток у
спільній власності були залишені
позивачками без-будь якої реакції.

Додав, що останнім часом особисто несе
всі витрати щодо сплати вартості
утримання спірної квартири, а тому
готує позов про стягнення з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 коштів за житлово-комунальні
послуги. Не заперечував проти того, що у
вказаній квартирі він не мешкає, а здає
її в найм третім особам, за що отримує
грошові кошти, частину яких витрачає
на погашення заборгованості за
комунальні послуги.

Не заперечує, щоб позивачки отримали в
своє користування найменшу кімнату,
загальною площею 13,47 кв.м., оскільки це
буде відповідати їх частці у праві
спільної часткової власності. У зв'язку
з тим, що загальна жила площа спірної
квартири дорівнює 51,5 кв.м., сума часток
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної
часткової власності дорівнює 5/18
часток, що складає лише 14,3 кв. м.
житлової площі спірної квартири.

Вислухавши думку учасників процесу,
дослідивши надані суду матеріали, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власно сті (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно

За ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох
чи більше осіб із ви значенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частко вою власністю.

Стаття 150 ЖК України встановлює право
громадян, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користува тися ним (нею) для
особистого проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непо рушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимага ти усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпо ряджання своїм
майном.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України №20 від 22
грудня 1995 р. «Про судову практику у
справах за позо вами про захист права
приватної власності», квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Статтею 61 ЦПК України встановлюється,
що обставини, визнані сторонами не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що на праві
приватної власності, на підставі Сві
доцтва про право власності на спадщину
за заповітом, виданого дер жавним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запо різької
області Нестеренко О. М., 23 серпня 2011
року за реєстровим № 3-376, ОСОБА_1
належить 5/36 часток квартири АДРЕСА_1.
Право власності зареєстровано у
Запорізькому міжміському бюро
технічної інвентари зації 12 вересня 2011
року, за реєстраційним № 26138745, що
підтве рджується Витягом про державну
реєстрацію № 3 1277698 від 12.09.11 р. виданим
ЗМБТІ.

На праві приватної власності, на
підставі Сві доцтва про право
власності на спадщину за заповітом,
виданого дер жавним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запо різької області
Нестеренко О. М., 23 серпня 2011, за
реєстровим № 3-378 ОСОБА_2 належить 5/36
часток квартири АДРЕСА_1. Право
власності зареєстровано у
Запорізькому міжміському бюро
технічної інвентари зації 12 вересня 2011
року, за реєстраційним № 26138745, що
підтве рджується Витягом про державну
реєстрацію № 31277698 від 12.09.11 р. виданим
ЗМБТІ.

На підставі договору дарування частки
квартири від 26 січня 2009 року,
посвідченого приватним но таріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 268,
договору дарування частки квартири від
04 квітня січня 2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом Запорі зького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 1239 та свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом від 23 серпня 2011 року, за
реєстровим № 3-378, відповідачу ОСОБА_3,
належить на праві приватної власності
13/18 часток квартири АДРЕСА_1

Отже, квартира АДРЕСА_1 належить на
праві спільної часткової власності
позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
відповідачу - ОСОБА_3.

Спірна квартира складається з трьох
окремих ізольованих кімнат жилою
площею 13, 47 кв. м., 18, 59 кв. м. та 19, 44 кв. м.,
загальна площа квартира складає 74, 9 кв.
м.

ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає
з вересня 2011 року та здає її у найм
третім особам, що не заперечувалось
самим відповідачем. Змінив у квартирі
замки та перешко джав позивачкам у
користуванні квартирою, у зв'язку з чим
позивачки були вимушені звернутися до
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя з позовною заявою про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та вселен ні.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 жовт ня 2013 року вказана
позовна заява була задоволена у
повному обсязі та 28 квітня 2014 року
вказане рішення суду було виконано у
при мусовому порядку, а саме позивачки
були вселенні до спірної кварти ри та
державний виконавець повідомив
відповідача про судову забо рону
вчинення позивачкам перешкод у
користуванні спірною квар тирою.

Під час вселення у примусовому порядку,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідач надав до
ступ тільки до кімнати площею 13,47 кв. м,
куди позивачки були вимушені занести
свої речі.

На пропозиції визначити порядок
користування квартирам за згодою
сторін, а саме позивачки користуються
удвох кімнатою площею 18,59 кв. м., а
відповідач кімнатами площею 13,47 кв. м.
та 19,44 кв. м., останній відповів
категоричною відмовою.

Разом з тим, між сторонами не досягнуто
угоди щодо сплати ко мунальних послуг
по спірній квартирі, у зв'язку з чим
виникла заборгованість зі сплати
комунальних послуг.

Станом на час розгляду справи,
відповідач повторно змінив замки у
квартирі, в ній не мешкає, здає третім
особам у найм житло, частково сплачує
виниклу заборгованість з комунальних
послуг, а тому у відповідності до
наведених норм законодавства,
позивачки мають право на надання їм у
володіння та користування тієї частини
спільної квартири, яка відповідає їх
часткам у праві спільної часткової
власності.

Спірна квартира не може бути поділена в
натурі, також немож ливе
переобладнання квартири у приміщення,
які можуть використо вуватися як
окремі квартири, з двома самостійними
виходами.

Статтею 16 ЦК України передбачені
способи захисту цивільних прав та
інтересів, у тому числі припинення дії,
яка порушує право та відновлення
становища, яке існувало до порушення.
Суд може захис тити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений до говором або законом.

Вивчивши надані докази, суд приходить
до висновку про необхідність
задоволення позову, яким визначити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1, ОСОБА_2 в ко
ристування житлову кімнату площею 18,59
кв. м., а ОСОБА_3 виділити в користування
кімнати площею 13,47 кв. м. та 19,44 кв. м.
Місця загального користування кухню,
ванну кімнату, туалет, коридор та
кладові залишити у спільному
користуванні, що жодним чином не буде
порушувати права відповідача
користуватись належним йому на праві
власності майном, та жодним чином не
змінить розміри часток у праві
власності на вказану квартиру між
сторонами.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 3, 4, 61, 88 ЦПК, України, ст. ст. 15, 16,
316, 317, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в ко ристування житлову кімнату
площею 18,59 кв.м., ОСОБА_3 виділити в
користування кімнати площею 13,47 кв.м та
19,44 кв.м., а місця загального
користування: кухню, ванну кімнату,
туалет, коридор та кладові - залишити у
спільному користуванні.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особа, без участі якої було
постановлено рішення, має право подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя:
Колесник С. Г.