У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М.,
Григоренка М.П.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Володимирецького районного суду від 8
липня 2014 року у справі за позовами
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до приватного
акціонерного товариства „Українська
транспортна страхова компанія" про
стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного
суду від 8 липня 2014 року у задоволенні
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Вважаючи рішення суду незаконним,
необґрунтованим, невмотивованим,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 оскаржили його в
апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі
зазначають, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
загинули їх сини, у зв'язку чим вони
звернулись до відповідача за виплатою
шкоди, як це передбачено умовами
договору, проте отримали тільки
відшкодування за поховання, а у виплаті
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю було
відмовлено. Доводять. що ДТП безумовно
є страховим випадком, а тому відповідач
зобов'язаний виплатити страхову суму
по 100 000 гривень кожному позивачу.

З наведених підстав просять рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 21
жовтня 2012 року між відповідачем ПрАТ
„Українська транспортна страхова
компанія" та власником транспортного
засобу „Мерседес Бенц", номерний знак
НОМЕР_1, ОСОБА_6 було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що підтверджується полісом
обов'язкового страхування серії АЕ
№0095031. У страховому полісі
встановлений ліміт відповідальності
за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю -
100000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 51000
грн., а розмір франшизи становить 510
грн..

3 листопада 2012 року настав страховий
випадок: внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з участю
застрахованого автомобіля загинули
син позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, син позивача ОСОБА_4 -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, син позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
стверджується відповідними
свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_2,
серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4, а також
постановою про закриття провадження у
кримінальній справі від 15.11.2012 року, з
якої вбачається, що транспортним
засобом керував ОСОБА_10, який не
впорався з керуванням транспортним
засобом, своїми діями порушив правила
безпеки дорожнього руху, що заподіяло
смерть декількох осіб, вчинивши злочин
відповідальність за який передбачена
ч.3 ст.286 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції послався на те, що
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
пов'язана з припинення отримання
коштів особою, що перебували на його
утриманні.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

У відповідності до ст.1200 ЦК України у
разі смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на

день його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
потерпілого, народжена після його
смерті.

Тому необхідно виходити з того, що
специфіка цього деліктного
зобов'язання відповідача настає у разі
шкоди завданої життю фізичної особи, є
її смерть, а право на відшкодування
шкоди, що завдана смертю фізичної
особи, мають непрацездатні особи, які
перебували на його утриманні або мали
на день його смерті право на одержання
від нього утримання.

Доводами апеляційної скарги не
доведено, що позивачі на час смерті
потерпілих були непрацездатні та
перебували на їх утриманні або мали
право на таке утримання.

Полісом обов'язкового страхування
серії АЕ №0095031 від 21 жовтня 2012 року між
відповідачем ПрАТ „Українська
транспортна страхова компанія"
встановлено саме ліміт
відповідальності відповідача в межах
100000 грн. при настанні викладених
обставин.

За відсутності таких обставин виплати
не проводяться, що визначено ст.1200 ЦК
України та ст.23 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції були
правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Володимирецького районного
суду від 8 липня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя
Рожин Ю.М.

Судді :
Максимчук З.М.

Григоренко М.П