АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/194/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2314/14
Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого - судді Буленка
О.О.

Суддів: Дряниці Ю.В.,
Карнауха П.М.

при секретарі:
Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської
області від 06 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства "
Кременчуцьке кар'єроуправління "
Кварц" про стягнення матеріальної і
моральної шкоди -

В С Т А Н О В И Л А
:

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської
області від 06 червня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства "
Кременчуцьке кар'єроуправління "
Кварц" про стягнення матеріальної і
моральної шкоди - відмовлено.

З рішенням суду не погодилася
позивачка та подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду першої
інстанції незаконним та
необґрунтованим в зв'язку з порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначає, що
суд першої інстанцій не взяв до уваги,
що внаслідок неотримання трудової
книжки, вона була позбавлена
можливості влаштуватись на роботу та
отримувати заробітну плату, а також не
могла стати на облік як безробітна та
отримувати державну допомогу, а тому
діями відповідача їй було завдано
матеріальну та моральну шкоду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарги та заперечення на апеляційну
скаргу, приходить до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем вживались всі можливі
заходи щодо своєчасної видачі трудової
книжки позивачці, яка внаслідок лише
своїх дій не отримала трудову книжку в
день звільнення. Також, відмовляючи в
частині позовних вимог щодо стягнення
моральної шкоди, судом було зазначено,
що позивачем не надано доказів
наявності причинного зв'язку між діями
відповідача та заподіянням йому як
моральної, так і матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
наказом № 270 від 10.10.2007 року ОСОБА_4 була
звільнена з посади чергової по
переїзду залізничного цеху за ст.. 40 п.3
КЗпП України.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 25
вересня 2008 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 21 січня 2009 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
звільненої з роботи 11.10.2007р. за наказом
директора №270 від 10.10.2007р. до Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Кременчуцьке
кар'єроуправління - Кварц» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди відмовлено /
а.с. 86-91, 92-94/.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено поясненнями свідків
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.з наказом про
звільнення з роботи, чергова по
переїзду ОСОБА_4 була особисто
ознайомлена 11.10.2007р., про що розписалася
в наказі. Також, ОСОБА_1 було
запропоновано отримати трудову книжку
і підписатися в книзі обліку руху
трудових книжок про її отримання.
Проте, проставити свій підпис в книзі і
отримати трудову книжку в день
звільнення 11 жовтня 2007 року остання
відмовилася, про що складено
відповідний акт 11.10.2007р. присутніми
працівниками ДП МОУ «Кременчуцьке
кар'єроуправління «Кварц», а саме:
начальником відділу кадрів ОСОБА_2,
начальником залізничного цеху
Проценко Є.М., заступником начальника
залізничного цеху Шолудько М.О., які
підписали зазначений акт / а.с. 80/.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, з ціллю видати трудову книжку
ОСОБА_4 неодноразово рекомендованими
листами надсилалися повідомлення, а
саме 11.10.2007 р. № 9/3283, 12.10.2007 р. №9/3295, 15.10.2007
р. № 9/3307, 02.11.2007 р № 9/3858,29.09.2008 р. № 9/1392,
14.01.2009 р. за № 9/33, 09.11.2010 р за № 9/1540, які
були отриманні нею / а.с. 53-54, 56-57,
59,61,63-64,66-67, 71-72/ .

Фактично ОСОБА_4 отримала трудову
книжку 28 січня 2011року в приміщенні
прокуратури м. Кременчука у
присутності помічника прокурора
Кузнєцова Є.Л., яка була видана
інспектором відділу кадрів
Відповідача, про що остання
розписалася особисто в книзі руху
трудових книжок та в особовій картці.

Згідно пунктів 3, 4 Постанови КМ України
№301 від 27.04.1993р. трудові книжки
зберігаються на підприємствах як
документи суворої звітності:
відповідальність за організацію
ведення обліку, зберігання і видачу
трудових книжок покладається на
керівника підприємства.

За таких обставин, колегія суддів,
вважає вірним висновок суду першої
інстанції, що відповідачем було вжито
всіх необхідних заходів для видачі
трудової книжки позивачці, проте
остання з невідомих причин ухилялася
від її отримання.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення моральної шкоди,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах
2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», суд при
вирішенні питання про відшкодування
моральної шкоди повинен встановити її
наявність, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження позивача, що діями
відповідача їй завдано моральну шкоду
спростовуються матеріалами справи, з
яких вбачається, що дії відровідача
відносно позивача не є протиправними,
оскільки судом встановлено факт
ухиляння ОСОБА_4 від отримання
трудової книжки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів, погоджується з висновками
першої інстанції, що в діях відповідача
не вбачається порушень немайнових благ
позивачки, а тому позовні вимоги
останньої не грунтуюсться на законі та
є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин, і закон який їх
регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської
області від 06 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : _________
О.О. Буленко

Судді:_____________ Ю.В. Дряниця
_______________П.М.Карнаух