АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м. Київ

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом прокурора Подільського району
м. Києва в інтересах територіальної
громади м. Києва в особі Київської
міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа: Подільська районна в м. Києві
державна адміністрація про виселення
без надання іншого жилого приміщення,
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 17 червня 2014
року,

встановила:

10 квітня 2014 року прокурор Подільського
району м. Києва звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому просив
ухвалити рішення про примусове
виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із
самоправно зайнятої ними квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого жилого
приміщення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідно до заочного рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 31 липня 2013 року визнано відумерлою
спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4, а право власності на квартиру
АДРЕСА_2 визнано за територіальною
громадою м. Києва.

В січні 2014 р., у зв'язку з зверненням
голови Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації, стало
відомо, що у вказану квартиру
самоправно, без законних підстав
вселилась мешканка квартири №73 цього
будинку ОСОБА_1 разом зі своїм
співмешканцем ОСОБА_2

Оскільки відповідачі зареєстровані
за іншими адресами, на квартирному
обліку в Подільському районі м. Києва
не перебувають, рішення про
виділення їм квартири не приймалось,
ордер на вселення не видавався,
добровільно звільнити займану
квартиру відповідачі відмовились,
просив позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 17 червня 2014 року позов
задоволено. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2
із самоправно зайнятої квартири
АДРЕСА_3 без надання іншого житлового
приміщення.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неповне дослідження судом обставин
справи, які мають істотне значення для
вирішення спору, представник ОСОБА_1-
ОСОБА_3 просить скасувати рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 17 червня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом
не надано належної оцінки тій
обставині, що ОСОБА_1 проживала у
спірній квартирі разом із колишнім
власником ОСОБА_4 щонайменше п'ять
років до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та
згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем
четвертої черги за законом. У
відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Судом не враховано, що відповідачем
подано заяву про прийняття спадщини
на спірну квартиру, що
підтверджується описом вкладення
поштового відправлення та фіскальним
чеком УДППЗ «Укрпошта».

На момент ухвалення заочного рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 31 липня 2013 року про визнання
спадщини відумерлою ОСОБА_1
продовжувала постійно проживати у
спірній квартирі з моменту смерті
колишнього власника, що не потребує
ордеру на вселення у вже займане
житло.

Судом зроблено безпідставні висновки
про те, що ОСОБА_2 фактично проживає
у спірній квартирі, оскільки в акті
№34 від 05.02.2014 р., складеному
працівниками КП «Мостицький
Подільського району міста Києва», не
встановлено особу вказаного
відповідача.

У судовому засіданні прокурор
прокуратури Подільського району
м.Києва Павліченко В.О. та
представник Подільської районної в
місті Києві державної адміністрації
Мороз Д.С. просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , або їх
уповноважені представники, в судове
засідання не з'явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені
судом належним чином, про що свідчать
відповідні зворотні повідомлення.

Клопотання ОСОБА_1 від 25.09.2014 р. про
відкладення розгляду справи у зв'язку
з неможливістю прибути в судове
засідання є необґрунтованим.

За відсутності доказів на
підтвердження неможливості явки
вказаного відповідача в судове
засідання колегія суддів розцінила
неявку останньої, як неявку без
поважних причин.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1277 ЦК України,
у разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх
від права на спадкування, неприйняття
ними спадщини, а також відмови від її
прийняття суд визнає спадщину
відумерлою за заявою відповідного
органу місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини. Спадщина,
визнана судом відумерлою, переходить
у власність територіальної громади за
місцем відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.1 ст. 109, ч. 3 ст.
116 ЖК УРСР виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку. Осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, заочним рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 31 липня 2013 року визнано спадщину
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
відумерлою, право власності на
квартиру АДРЕСА_2 визнано за
територіальною громадою м. Києва.

Відповідно до акту КП «Мостицький
Подільського району міста Києва» №34
від 05 лютого 2014 року, в квартирі
АДРЕСА_4 проживають дві особи:
ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_4 та її співмешканець, який
назвався ОСОБА_2, 1974 року народження,
та повідомив про місце своєї
реєстрації в АДРЕСА_5.

Встановивши, що ордер на вказану
квартиру відповідачам не видавався,
останні зайняли спірне приміщення
самоправно, суд першої інстанції
дійшов висновку про наявність
правових підстав для їх виселення без
надання їм іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки останній
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років
до часу відкриття спадщини, а тому є
спадкоємцем четвертої черги є
необґрунтованими та не підтверджені
жодним належним та допустимим доказом.

Направлення після ухвалення
оскаржуваного судового рішення до
Київського державного нотаріального
архіву заяви про прийняття спадщини
правового значення для вирішення
даного спору не має.

При цьому суд враховує відповідь
Київського державного нотаріального
архіву від 01.08.2014 р. вих..№1149/01-17 на
запит прокурора по кримінальній
справі №0000032 по обвинуваченню
ОСОБА_1, 1980 року народження, у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.356 КК України,
відповідно до якої заяву ОСОБА_7 про
прийняття спадщини направлено за
належністю до Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори для
вжиття відповідних заходів.

Відповідно до листа Одинадцятої
київської державної нотаріальної
контори від 04.09.2014 р. №6298/02-14,
розглянувши заяву про прийняття
спадщини , подану від імені ОСОБА_1,
було встановлено, що остання
пропустила встановлений законом
строк для прийняття спадщини, не
надала документи, що підтверджують
її право (підстави) на спадкування.
Свідоцтво про право на спадщину
останній не видавалось за
відсутності на те законних підстав.

Факт проживання ОСОБА_2 у спірній
квартирі підтверджено належним та
допустимими доказами, які суд першої
інстанції обґрунтовано взяв до уваги.

Акт КП «Мостицький Подільського
району міста Києва» №34 від 05 лютого
2014 року містить посилання на особу
вказаного відповідача, встановлену
зі слів останнього.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 17 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/12031/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Трегубенко Л.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.