Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.
Справа153/1279/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді
Любинецької-Онілової А.Г

за участю секретаря сз Сарафімовської
Т.О.

представника позивача ОСОБА_2 адвоката
ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5

третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ямпіль

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області про визнання заповіту
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 заявила позов до ОСОБА_4,
Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання заповіту
недійсним, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Дзигівка
Ямпільського району Вінницької
області помер її чоловік ОСОБА_10. Із
довідки про причину смерті виданої
ІНФОРМАЦІЯ_5 року її чоловік помер від
хронічної серцево-судинної
недостатності. Ішемічна хвороба серця.
Атеросклеротичний кардіосклероз.
Тривалий час до дня смерті її чоловік
ОСОБА_10 був лежачий з причин паралічу
ніг та рук, та приймав від болі
сильнодіючі наркотичні препарати.
Вказала, що її дітьми є ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_4. Перед днем складання
оскаржуваного заповіту вона, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, який є чоловіком її доньки
ОСОБА_8, донька ОСОБА_8, сини ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 за участю доньки ОСОБА_4
вирішили спільно скласти оскаржуваний
заповіт від імені батька ОСОБА_10 на ім'я
ОСОБА_4, яка погодилась після смерті
батька її доглядати допомагати по
господарству, тощо. Позивач вказала, що
при обговоренні членами родини на кого
із рідних скласти заповіт, сам
заповідач ОСОБА_10 присутній не був і
свою волю щодо спадкоємця за заповітом
не висловлював, фактично вони, родиною,
вирішили за нього. Оскільки стан її
чоловіка ОСОБА_10 з кожним днем
погіршувався, 12.04.2013 року її зять
ОСОБА_12 привіз до її будинку із
Дзигівської сільської ради секретаря
сільської ради ОСОБА_13, яка у будинку
заповнила бланк оскаржуваного
заповіту і у ньому розписались свідки,
а саме, її зять ОСОБА_12 та донька
спадкоємиці ОСОБА_4 - ОСОБА_14. Також у
зв'язку з тим, що покійний ОСОБА_10 не міг
особисто розписатись внаслідок
паралічу двох рук, то у оскаржуваному
заповіті розписалась ОСОБА_11 але не за
довіреністю заповідача ОСОБА_10, а за її
особистим проханням. Також позивач
вказує, що коли секретар сільської ради
оформляла оскаржуваний заповіт у
будинку, то її чоловік ОСОБА_10 фактично
спав. Позивач зазначає, що фактично її
чоловік ОСОБА_10 за життя не висловлював
свого волевиявлення щодо складання
оскаржуваного заповіту саме на ім'я
ОСОБА_4 та розпорядження останньою його
майном після смерті. Але склались такі
обставини, що донька ОСОБА_4 після
смерті батька до неї не приходить,
нічого не допомагає. Також нещодавно
був випадок, коли її донька ОСОБА_4 в
стані сп'яніння прийшла до неї додому і
погрожувала вигнати її з будинку на
вулицю, мотивуючи, тим що вона по
заповіту є спадкоємницею всього майна,
в тім числі і будинку. Позивач
побоюючись, що може залишитись на
вулиці, а саме - залишитися без будинку,
на який вона має право як спадкоємець
свого чоловіка, тому й вирішила
оскаржити заповіт, який насправді, під
час його складання і підписання не
відповідав волі її покійному
чоловікові і складений з численними
грубими порушеннями чинного
законодавства України. Позивач в
своєму позові зазначила, що
оспорюваний заповіт ні свідками ( в
порушення ч.5 ст. 1253 ЦК України), ні
секретарем прочитаний вголос не був.
Оспорюваний заповіт не був складений
зі слів та за волевиявленням
заповідача її чоловіка ОСОБА_10 Зміст
статей 207, 1233, 1241, 1253, 1254 ЦК України
заповідачеві ОСОБА_10 не роз'яснювали,
його права йому також ніхто не
роз'яснював, як зазначено у
оспорюваному заповіті. Вважаючи свої
права щодо спадщини. яка відкрилася
внаслідок смерті ОСОБА_2 порушеними,
позивач просить суд визнати заповіт
складений від імені ОСОБА_10, 12 квітня 2013
року та посвідчений секретарем
Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області, зареєстрований в реєстрі за №
83 недійсним.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат
ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в
повному обсязі і суду пояснив, що
покійний ОСОБА_10 важко хворів, свого
волевиявлення скласти заповіт на
ОСОБА_4 не виражав, так вирішила родина
позивача, оскільки ОСОБА_4 сказала, що
буде доглядати за своєю матір'ю ОСОБА_2
Перед складанням заповіту ОСОБА_10 у
зв'язку з паралічем рук та ніг важко
хворів, не говорив, самостійно писати і
рухатись не міг і вільно не міг
виразити свого волевиявлення в день,
коли складався заповіт. Зміст статей,
зазначених у оскаржуваному заповіті,
секретар сільської ради заповідачеві
не роз'яснював. Заповіт, ні свідками ні
секретарем сільської ради, прочитаний
вголос заповідачеві не був. Заповіт не
відповідає загальним вимогам
правочину додержання яких є необхідним
для чинності правочину, а саме ст. 203 ЦК
України, зокрема зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства
його моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Заповіт
складений з порушенням його форми,
змісту та вимог чинного законодавства,
а саме, статей 203, 207, 1247, 1257, 1252, 1253 ЦК
України. Вказав, що свідками у заповіті
не можуть бути члени сім'ї спадкоємців
за заповітом. У заповіті як свідки
розписались зять позивачки ОСОБА_12 та
рідна донька спадкоємиці та онука
спадкодавця - ОСОБА_14, що є порушенням
Закону. Просив позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала.
Суду пояснила, що її батько ОСОБА_10
важко хворів. Із своєю матір'ю ОСОБА_2
вона зараз перебуває в неприязних
відносинах. Вона найближче від батька
проживала, і батько вирішив скласти
заповіт на неї. Батьки вдвох
обговорювали скласти заповіт на неї,
також були брати, сестра та вона. Ніхто
не був проти. Приблизно рік тому до
смерті, батько висловлював свою волю
скласти заповіт на неї і це всі чули і
знали. В день коли складався заповіт
батько говорив і рукою показав на неї.
Батько був при свідомості. ЇЇ донька
ОСОБА_14, чоловік її сестри ОСОБА_8,
ОСОБА_12 підписалися у заповіті на
прохання її сестри ОСОБА_8 Вказала, що
секретар сільської ради ОСОБА_13
зачитала заповіт вголос при свідках.
Свідки також читали заповіт. Чи
роз'яснювались батькові права та
наслідки укладеного заповіту, не
пам'ятає. Секретар сільської ради
ОСОБА_13 питала волю покійного батька і
останній рукою показав скласти заповіт
на неї. Просила суд у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_5 позов не визнав. Вважає,
що позов незаконний та надуманий. Суду
пояснив, що заповіт ОСОБА_10 був
повністю правильний і відповідав його
внутрішній волі. Питання про складання
заповіту на ОСОБА_15 було обговорено ще
задовго до посвідчення заповіту.
Спадкодавець ОСОБА_10 говорив, розумів і
його воля була виражена особисто,
після складання заповіту він прожив ще
два місяці. Заповідач доручив
підписати заповіт ОСОБА_11 Причина
звернення до суду позивача є те, що
відповідач ОСОБА_4 не доглядає матір.
Секретаря Дзигівської сільської ради
ОСОБА_13 до будинку покійного в день
посвідчення заповіту запросив і привіз
ОСОБА_12 Просить суд у позові відмовити.

Представник відповідача Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
ОСОБА_16 позов визнав оскільки вважає,
що родичі не можуть бути свідками при
посвідченні заповіту. Суду пояснив, що
він є сільським головою Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області. В день складання
заповіту до нього звернувся ОСОБА_12
надати секретаря сільської ради для
посвідчення заповіту. Зі слів родичів
йому відомо, що спадкодавець ОСОБА_10
важко хворів. Він доручив секретарю
сільської ради ОСОБА_13 оформити та
здійснити посвідчення заповіту.
Особисто при складання заповіту
присутнім не був.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_2 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
заявлені позовні вимоги визнали
повністю. Суду пояснили, що їх покійний
батько ОСОБА_10 важко хворів, був
параліч обох ніг та рук. В день
складання заповіту говорити не міг і
свою волю скласти заповіт на ОСОБА_4 не
висловлював. Вони родиною збирались і
так вирішила їх родина, а саме матір
ОСОБА_2, брати та сестри, щоб скласти
заповіт на меншу доньку ОСОБА_4, остання
погоджувалась, але повинна була
доглядати матір. ОСОБА_4 матір не
доглядає. Мати ОСОБА_2, вона та брати
хотіли, щоб відповідач ОСОБА_4
доглядала мати і тому саме вони
вирішили скласти заповіт на ОСОБА_4, це
не була воля батька ОСОБА_10 ОСОБА_12 в
день, коли складався заповіт, привіз до
будинку ОСОБА_10 секретаря Дзигівської
сільської ради ОСОБА_13 Батько ОСОБА_10
не розмовляв і не доручав ОСОБА_11
замість нього підписати заповіт,
ОСОБА_11 просила підписати заповіт
позивач ОСОБА_2 Секретар сільської
ради ОСОБА_13 узгоджувала на кого
скласти заповіт із позивачем ОСОБА_2 і
не мала такої розмови із спадкодавцем.
Просили суд позов задовольнити.

Із показань свідка ОСОБА_11
встановлено, що вона була присутня в
будинку покійного ОСОБА_10, коли
приходила секретар Дзигівської
сільської ради ОСОБА_13 і посвідчувала
заповіт. ОСОБА_10 говорити не міг і
позивач ОСОБА_2 попросила її
підписатись у заповіті замість ОСОБА_10
Свідок також вказала, що коли складався
заповіт ОСОБА_10 нічого не знав і не
знав, на кого складався заповіт. Свідок
також пояснила, що вона є людиною
похилого віку, добре не чує. В день
складання заповіту вона не чула, щоб
заповіт читала вголос секретар
сільської ради чи свідки в присутності
ОСОБА_10

Із показань свідка ОСОБА_13
встановлено, що вона працює секретарем
Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області. До неї прийшла донька ОСОБА_10,
відповідач ОСОБА_4 і сказала, що батько
хоче скласти на її ім'я заповіт. Їй до
сільської ради принесли паспорти
свідків, у сільській раді за допомогою
комп'ютера виготовила текст заповіту,
після чого із ОСОБА_12 приїхали до
будинку заповідача. В присутності
свідків вона прочитала заповіт вголос.
Вона запитала покійного, на кого він
хоче скласти заповіт, і останній жестом
показав на доньку ОСОБА_4 Далі вона
сказала ОСОБА_11 підписати заповіт
замість ОСОБА_10, так як останній у
зв'язку з паралічем рук підписати
заповіт не міг. Свідок вказала, що
дійсно при складанні та посвідченні
нею заповіту була допущена помилка,
оскільки у заповіті свідками
розписались родичі спадкодавця і
спадкоємиці, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_12
Вона попереджала присутніх, що
свідками не можуть бути родичі, і не
знала, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 є родичами
зі спадкодавцем та спадкоємцем. Їй
ніхто не повідомив про те, що ОСОБА_12 є
зятем ОСОБА_10, а ОСОБА_14 донькою ОСОБА_4,
особисто цих людей вона не знає, тому
при складання заповіту їй не могла бути
відома ця обставина.

Із показань свідка ОСОБА_12 встановлено,
що він є чоловіком доньки ОСОБА_10 -
ОСОБА_17 За два місяці до дня смерті
тестя ОСОБА_10 до нього та до його
дружини ОСОБА_8 звернулась мати
останньої ОСОБА_2, щоб оформити будинок
по заповіту, щоб не витрачати багато
коштів. Сини ОСОБА_7 та ОСОБА_6
відмовились і сказали оформити на
доньок. Вирішили оформити заповіт на
ОСОБА_15, яка найближче живе до матері
позивачки ОСОБА_2 Це була спільна воля
дітей та матері позивачки ОСОБА_2 Думка
покійного ОСОБА_10 щодо складання
заповіту на ОСОБА_4 не з'ясовувалась.
Покійний батько ОСОБА_10 важко хворів,
переніс три інсульти, говорити не міг, а
за два тижні до дня смерті лише хропів.
Він був присутній при складанні
заповіту, але в будинку постійно не був,
то виходив, то заходив, тому не може
сказати чи запитувала секретар думку у
покійного ОСОБА_10 На кого скласти
заповіт вирішувала мати ОСОБА_2
Підписатись у заповіті замість
покійного ОСОБА_10 мати попросила
ОСОБА_11, сам покійний такого доручення
ОСОБА_11 не давав. Він особисто заповіт
вголос не зачитував. Також свідок
показав, що перед тим, як він їхав у
сільську раду за секретарем, то
відповідачка ОСОБА_4 вколола покійному
ОСОБА_10 від болі сильнодіючі
наркотичні препарати. Також пояснив, що
покійний ОСОБА_10 говорити не міг.
Ніяких жестів покійний ОСОБА_10 не
показував, бо не міг.

Із показань свідка ОСОБА_18 встановлено,
що він проживає в с. Ратуш Ямпільського
району Вінницької області. Позивач
ОСОБА_2 та ОСОБА_19 є рідними сестрами.
Він є зятем ОСОБА_19 Він у добрих
стосунках із сім'єю ОСОБА_2 і ОСОБА_8. Він
часто довідувався до покійного ОСОБА_10
і часто телефонував. Позивач ОСОБА_2
йому все розповідала про своїх дітей.
24.04.2013 року він із дружиною відвідали
ОСОБА_10, який йому сказав, що були його
діти і вирішили скласти заповіт на
доньку ОСОБА_4 05 травня 2013 року він
також відвідував ОСОБА_10 і йому стало
відомо, що заповіт склали на ОСОБА_4
Також вказав, що покійний до останнього
був при пам'яті, пив чарку, добре
говорив на Пасху і після Пасхи 2013 року.
Зараз він не спілкується із позивачем
ОСОБА_2 та її дітьми.

Із показань свідка ОСОБА_14 встановлено,
що вона є рідною донькою відповідача
ОСОБА_4 Вказала, що її дід ОСОБА_10 сам
наполягав, щоб заповіт скласти на ім'я
її матері ОСОБА_15 ЇЇ мати завжди була
поряд, викликала медсестру. Дід міг
розмовляти. Була присутня в кімнаті
будинку діда, коли секретар сільської
ради ОСОБА_13 підписувала заповіт.
Секретар сільської ради ОСОБА_13
запитувала, чи є родичі, щоб
підписатись у заповіті. Дід сам сказав
на кого скласти заповіт і показав
рукою на її мати ОСОБА_4 Свідок вказала,
що вона, ОСОБА_12 та секретар сільської
ради зачитувала заповіт і всі були у
кімнаті, ніхто з кімнати не виходив.
Вона не знає, хто попросив ОСОБА_11
підписатись у заповіті.

Судом встановлені такі обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

Із досліджених судом письмових доказів
- свідоцтва про одруження, виданого
16.05.1960 року встановлено, що ОСОБА_10
зареєстрував шлюб із ОСОБА_2, після
реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила
прізвище на «ОСОБА_2». Із довідки про
причину смерті ОСОБА_10 від 03.06.2013 року
встановлено, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3
року помер у зв'язку із хронічною
серцево-судинною недостатністю,
ішемічної хворобою серця та
атеросклеротичним кардіосклерозом. Із
виписки з погосподарської книги №9 за
2011-2015 роки встановлено, що членами
сім*ї ОСОБА_10 є дружина ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2. Із дублікату заповіту від
12 квітня 2013 року встановлено, що ОСОБА_10
при свідках ОСОБА_12,
ОСОБА_14,розпорядився тим, що усе його
майно, де б воно не було і з чого воно не
складалось, у тому числі все те, що буде
належати йому на день смерті і на що він
матиме право за законом, заповів своїй
дочці ОСОБА_4 Із довідки, виданої
виконавчим комітетом Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області вих.№856 від 11.07.2014
року встановлено, що ОСОБА_10 дійсно
проживав в с. Дзигівка Ямпільського
району Вінницької області до дня
смерті та мав на праві власності
земельну частку (пай) НОМЕР_1, площею 1,8136
га., яка перебуває в оренді в філії
«Україна «ПрАТ ПК «Поділля». Із копії
свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 07.02.1989 року
встановлено, що ОСОБА_10 є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1. Із
свідоцтва про народження, виданого
28.04.1967 року встановлено, що ОСОБА_21
народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року, в графі
батько записаний ОСОБА_10, в графі мати -
ОСОБА_2 Із свідоцтва про одруження,
виданого 19.06.1999 року встановлено, що
ОСОБА_22 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8,
після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила
прізвище на «ОСОБА_8». Із свідоцтва про
розірвання шлюбу, виданого 18.06.1999 року
встановлено, що шлюб між ОСОБА_24 та
ОСОБА_8 розірвано. Із довідки, виданої
Дзигівською лікарською амбулаторією
Ямпільського району Вінницької
області від 14.07.2014 року встановлено, що
ОСОБА_10 знаходився на «Д» обліку з ДЗ:
рак сечового міхура ІV ст., наслідки
перенесеного ГПМК (триразово),
лівобічний гемінарез. Із завіреної
копії спадкової справи № 410/2013 щодо
майна ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_4
подала заяву до нотаріальної контори
про прийняття спадщини за заповітом та
їй видано Свідоцтво про право на
спадщину за заповітом 23 травня 2014 року.

Оцінюючи усі докази у їх сукупності,
суд вважає доведеними обставини, на які
позивач посилається як на підставу
своїх позовних вимог та вважає
встановленим, що між сторонами виникли
спірні цивільні правовідносини щодо
оспорювання одностороннього правочину
позивачем.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2,
на підставі ст.1261 ЦК України, є
спадкоємицею першої черги за законом,
як дружина спадкодавця ОСОБА_10, яка
його пережила. Відповідно до ч. 3 ст. 1268
ЦК України позивач є спадкоємцем, що
прийняла спадщину після смерті свого
чоловіка, оскільки постійно проживала
з ним на час відкриття спадщини і
протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК
України, не заявила про свою відмову
від неї. Вказана обставина визнається
сторонами та підтверджується
дослідженими матеріалами спадкової
справи щодо майна померлого ОСОБА_10, із
яких встановлено, що позивач не
подавала до нотаріальної контори заяви
про відмову від прийняття спадщини за
законом. Її заява від 25.10.2013 року про
відмову від обов'язкової частки в
спадщині за своїм змістом не є заявою
про відмову від прийняття спадщини за
законом в розумінні ст.1273 ЦК України. З
урахуванням наведеного, позивач має
право на захист свого порушеного,
невизнаного чи оспорюваного права на
спадщину, що відкрилася внаслідок
смерті її чоловіка ОСОБА_10

Відповідач ОСОБА_4 прийняла спадщину
за заповітом за правилами статей 1269 -1270
ЦК України. Спадщина складається із
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований по АДРЕСА_1
та земельної ділянки, площею 1,8136га., що
розташована на території Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що
покійний ОСОБА_10 особисто здійснив
своє волевиявлення скласти
оспорюваний заповіт від 12.04.2013 року
саме на неї, суд вважає недоведеними.
Вказані обставини спростовуються
поясненнями позивача ОСОБА_2,
поясненнями третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, показаннями свідка ОСОБА_12,
свідка ОСОБА_11, які в судовому
засіданні у сукупності показали і не
заперечували тих обставин, що
заповідач ОСОБА_10 важко хворів, був
лежачим, переніс три операції і три
інсульти у зв'язку з чим мав параліч рук
та ніг, говорити не міг, свого
особистого і вільного волевиявлення на
оформлення заповіту, в день його
складання, саме на меншу доньку ОСОБА_4
висловити не міг з тих причин, що на
день складання заповіту - 12.04.2013 року
говорити не міг. Наявність важкої
хвороби спадкодавця ОСОБА_10 на день
складання заповіту підтверджують дані,
отримані судом із пояснень сторін,
свідків та містяться у дослідженій
судом медичні довідці, виданій 14.07.2014
року Дзигівською лікарською
амбулаторією.

Суд також не приймає доводів
відповідача ОСОБА_4 та показання її
доньки ОСОБА_14 про те, що покійний
ОСОБА_10 в день складання заповіту 12.04.2013
року, жестом руки показав на ОСОБА_4, як
на особу, на яку бажає скласти
оскаржуваний заповіт, оскільки ці
обставини об'єктивно нічим не
підтверджені, а навпаки спростовуються
поясненнями позивача, свідків ОСОБА_12
та ОСОБА_11, які не підтвердили цю
обставину у своїх поясненнях. Суд також
враховує фізичний стан самого
спадкодавця ОСОБА_10, який в день
складання оскаржуваного заповіту був
важко хворий, мав параліч обох рук і
ніг, про що й не заперечувала сама
відповідач ОСОБА_4, і відповідно
фізично не міг жестами рук вказувати
на будь-кого із родичів, на кого бажав
би скласти заповіт. Крім цього,
відповідач ОСОБА_4 також у судовому
засіданні не заперечувала тієї
обставини, що питання скласти на неї
оскаржуваний заповіт обговорювався
родиною, що цілком об'єктивно
підтверджується поясненнями її матері
позивача ОСОБА_2, третіми особами, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_8, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7. а також свідком ОСОБА_12

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_18 не підтверджує доводи
відповідача ОСОБА_4 в частині, що
заповідач ОСОБА_10 мав волевиявлення
скласти заповіт саме на неї, оскільки
при складанні оскаржуваного заповіту і
його посвідчення секретарем сільської
ради особисто присутній не був, а тому
достовірно йому не відома та обставина,
чи було волевиявлення ОСОБА_10 щодо
складання заповіту саме в день його
складання.

Відповідно до вимог ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу та способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач
вважається спадкоємцем першої черги за
законом як дружина померлого ОСОБА_10,
яка його пережила.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку
його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК
України.

До заповітів, посвідчених посадовими,
службовими особами, застосовуються
положення ст. 1247 ЦК України. Такі
заповіти прирівнюються до заповітів,
посвідчених нотаріусами, порядок їх
посвідчення затверджений постановою
КМУ від 15 червня 1994 року № 419 "Про
порядок посвідчення заповітів і
доручень, прирівнюваних до нотаріально
посвідчених".

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК
України заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним. За
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Заявляючи в суді вимоги про
недійсність заповіту, позивач ОСОБА_2
поряд із доводами щодо відсутності
волевиявлення заповідача на складання
заповіту на ім'я ОСОБА_4, посилалась
також на інші доводи, а саме - про
порушення форми та порядку посвідчення
оскаржуваного заповіту, що призвело до
нікчемності заповіту.

Судом також встановлено, що
оспорюваний заповіт від 12.04.2013 року,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, виходячи із
наступного.

З аналізу змісту норми ст. 1257 ЦК
України нотаріальний порядок
посвідчення угод - це система
послідовних дій нотаріуса (інших осіб,
зазначених у ст. ст. 1251-1252 ЦК України),
урегульованих нормами Закону
України "Про нотаріат", направлених на
захист прав та законних інтересів
юридичних та фізичних осіб, з метою
надання цим угодам юридичної
вірогідності.

Таким чином, нотаріальному
посвідченню угоди передують певні дії
нотаріуса щодо складення угоди,
перевірки правоздатності та
дієздатності осіб, що її укладають,
їхнього дійсного волевиявлення тощо.

Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з хворобою ОСОБА_10, його заповіт
посвідчувався секретарем виконкому
Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області за місцем проживання
заповідача в с. Дзигівка Ямпільського
району Вінницької області, за участю
двох свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_11,
яка замість заповідача підписала
заповіт.

Цивільним кодексом України, Законом
України "Про нотаріат" та Інструкцією
про порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 11.11.2011
року № 3306/5, встановлено відповідний
порядок та форму посвідчення заповіту
в таких випадках, що унеможливлює
спотворення дійсної волі заповідача.

Згідно ч.ч. 1-3, ст. 1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична
особа у зв'язку з хворобою або фізичною
вадою не може підписатися власноручно,
за її дорученням текст правочину у її
присутності підписує інша особа.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 1248 ЦК
України якщо заповідач через фізичні
вади не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

У абзаці 5 пункту 16 Порядку посвідчення
заповітів і доручень, прирівнюваних до
нотаріально посвідчених,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 15.06.1994 року № 419
встановлено, якщо заповідач внаслідок
фізичної вади або хвороби не може
власноручно підписати заповіт, за його
дорученням у його присутності та у
присутності запрошених ним двох
свідків заповіт може підписати інша
фізична особа згідно з пунктом 7 цього
Порядку.

Відповідно до ст. 1253 ЦК України на
бажання заповідача його заповіт може
бути посвідчений при свідках. У
випадках, встановлених абзацом третім
частини другої статті 1248 і статтею 1252
цього Кодексу, присутність не менш як
двох свідків при посвідченні заповіту
є обов'язковою. Свідками можуть бути
лише особи з повною цивільною
дієздатністю. Свідками не можуть бути:
1) нотаріус або інша посадова, службова
особа, яка посвідчує заповіт; 2)
спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї
та близькі родичі спадкоємців за
заповітом; 4) особи, які не можуть
прочитати або підписати заповіт.
Свідки, при яких посвідчено заповіт,
зачитують його вголос та ставлять свої
підписи на ньому. У текст заповіту
заносяться відомості про особу
свідків.

Такі ж положення встановлені у п. 18
Порядку посвідчення заповітів і
доручень, прирівнюваних до нотаріально
посвідчених.

Як видно із змісту оспорюваного
заповіту, ОСОБА_10 заповів усе своє
майно ОСОБА_4 у присутності двох
свідків, які зачитали цей заповіт
вголос. У змісті заповіту також
вказано, що у зв'язку з хворобою
заповідача, ОСОБА_10 на його особисте
прохання та за його дорученням, після
прочитання заповіту секретарем
сільської ради, а також свідками
вголос, даний правочин в присутності
заповідача підписано ОСОБА_11. Згідно
посвідчувального напису, особу ОСОБА_10,
який підписав заповіт, встановлено,
його дієздатність перевірено.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, зміст зазначених записів
заповіту не відповідає дійсності,
оскільки із досліджених судом доказів,
встановлено, що заповідач ОСОБА_10
особисто не виявляв бажання
посвідчувати заповіт при свідках,
свідки були запрошені за ініціативи
секретаря Дзигівської сільської ради
ОСОБА_13 Свідок ОСОБА_12 особисто заповіт
вголос не зачитував, лише підписав
його. Сам заповідач ОСОБА_10 зміст
заповіту особисто не читав і його не
підписував, про що свідчить
відсутність його особистого підпису у
заповіті. Заповіт був підписаний
ОСОБА_11, на проханням позивача ОСОБА_2,
а не на особисте прохання та за
дорученням заповідача ОСОБА_10, як
зазначено у змісті оскаржуваного
заповіту та як цього вимагає
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 15.06.1994 року № 419
Порядок посвідчення заповітів і
доручень, прирівнюваних до нотаріально
посвідчених.

На порушення вимог ч. 5 ст. 1253 ЦК України
свідок ОСОБА_12, який підписав заповіт,
не зачитував його вголос у присутності
заповідача.

Крім того, як встановлено судом,
посвідчення заповіту відбулося за
участі свідка ОСОБА_14, яка є близькою
родичкою, а саме - донькою спадкоємиці
за заповітом ОСОБА_4, про що в судовому
засіданні особисто не заперечували, що
є порушенням вимог п.3 ч. 4 ст. 1253 ЦК
України.

Також, вказаний заповіт вчинений та
посвідчувався в присутності
спадкоємиці за заповітом ОСОБА_4, як
особи на ім'я якої складено заповіт, що
є порушенням вимог ст. 5 Закону України
"Про нотаріат", п. 1.4 Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування та п.
п. 3, 7 Порядку посвідчення заповітів і
доручень, прирівнюваних до нотаріально
посвідчених.

Згідно ч.1-5 ст. 203 ЦК України, 1. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. 3.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. 4. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. 5. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6
ст. 203 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із частиною першою
статті 1257 ЦК України є нікчемним та
відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не
потребує визнання його недійсним.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК
України за позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його
внутрішній волі.

Усі досліджені судом докази у їх
сукупності свідчать, що зміст
оспорюваного заповіту, не був дійсно
вільним волевиявленням заповідача
ОСОБА_10 і не відповідав його внутрішній
волі.

Недодержання вищевказаних вимог щодо
форми, змісту та порядку посвідчення
заповіту, у сукупності, також
унеможливлюють встановлення дійсної
волі заповідача, що відповідно до ст.
1257 ЦК України є підставою для визнання
заповіту заповідача ОСОБА_10,
посвідченого 12 квітня 2013 року
секретарем виконкому Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області, недійсним.

Відповідно до ст.16 ч.2 п.4 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Поновлення порушеного права
позивача ОСОБА_2 на спадщину як
спадкоємця першої черги спадкоємців за
законом після смерті ОСОБА_10 та
відновлення становища, яке існувало до
порушення, можливо лише шляхом
визнання недійсним вказаного заповіту.

Виходячи із наведеного, суд приходить
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог і має підстави для
задоволення позову в повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат, оскільки позов
задоволено, суд керується положеннями
ст.88 ЦПК України, і має підстави
стягнути із відповідачів в рівних
частках на користь позивача понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати, у розмірі за ставкою,
встановленою ст.4 ч.2 п.п.1.2 ЗУ «Про
судовий збір» - 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати, тобто, у сумі 243
гривні 60 копійок (по 121 гривні 80 копійок
з кожного відповідача).

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами, врегульовані ст.ст.15, 16 ч.2 п.4,
203, 207, 215, 1251, 1253, 1257, 1261, 1268 ЦК України.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214,
215 ЦПК України і на підставі ст.ст.15, 16
ч.2 п.4, 203, 207, 215, 1251, 1253, 1257, 1261, 1268 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт,
складений від імені ОСОБА_10 12 квітня 2013
року в селі Дзигівка Ямпільського
району Вінницької області, посвідчений
секретарем Дзигівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області, зареєстрований в реєстрі за
№53.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 121 (сто двадцять одну) гривню 80
копійок судового збору.

Стягнути із Дзигівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області на користь ОСОБА_2 121
(сто двадцять одну) гривню 80 копійок
судового збору .

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через Ямпільський
районний суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
А.Г.Любинецька-Онілова