Справа № 642/8303/14ц
Провадження №2/642/1832/14
У Х В А Л А

24 вересня 2014 р. Ленінський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого - судді -
Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря -
Куніциної М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
про захист прав споживачів. Просить суд
стягнути з відповідача 42103,50 грн., з
яких: 37603,50 грн. борг та штрафні санкції
у зв'язку з розірванням договору
купівлі-продажу меблів, та 4500 грн.
моральна шкода у зв'язку з порушенням
прав споживача.

Позивачка подала заву про забезпечення
позову, в якій просить накласти арешт і
зоборонити відчуження всього рухомого
і нерухомого майна, належного
відповідачу в межах суми позову – 42103,50
грн. за адресою здійснення
підприємницької діяльності по
вул.Китаєнка, 5В в м.Харкові.

В обґрунтування заяви посилається на
те, що відповідач тривалий час не
виконує свої зобов'язання щодо
передання імпортного меблевого
гарнітуру, який було нею придбано
згідно договору купівлі-продажу від
04.12.2013 року та не повертає їй гроші, у
зв'язку з розірванням зазначеного
договору. Позивачка такожпосилається
на те, що відповідач може провести
відчуження належного йому майна, що
зробить неможливим виконання рішення
суду.

Заява розглядається судом відповідно
до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України без
повідомлення осіб, які приймають
участь у справі.

Суд вважає, що заява про забезпечення
позову задоволенню не підлягає на
підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
передбачено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними їз
заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Позивачка не надала суду доказів
виникнення реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

Крім того, вона не надала доказів на
підтвердження права власності
відповідача на рухоме чи нерухоме
майно.

Оскільки позивачем не надано суду
доказів на підтвердження доводів,
викладених в заяві про забезпечення
позову, суд відмовляє у задоволенні
заяви.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Ленінський районний суд м. Харкова в
5-денний строк з дня її проголошення, а
особою, без участі якої було
постановлено ухвалу, - з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Л.Л. Шрамко