Дата документу 04.08.2014
Справа № 334/8086/13-ц
Провадження № 2/334/205/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Вєтлугіній Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про стягнення коштів в
порядку новації боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2, третя особа: приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
стягнення коштів в порядку новації
боргу, де зазначила, що 09.09.2008 р. між нею
та відповідачем був укладений договір
позики грошових коштів, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в реєстрі за № 4390, за
умовами якого позивачка передала, а
відповідач прийняв грошові кошти у
сумі 153 600 грн. та зобов'язався
повернути борг до 27.02.2009 р. На
підтвердження укладення договору
позики та отримання грошей відповідач
надав позивачці розписку від 09.09.2008 р.

Так як відповідач з моменту укладення
договору позики надав кошти частково в
сумі 6 000 доларів США, у вересні 2011 року
позивачка звернулася до Ленінського
районного суду м. Запоріжжя з позовною
заявою про стягнення заборгованості.

Під час розгляду справи у Ленінському
районному суді м. Запоріжжя, відповідач
подав позов до Хортицького районного
суду м. Запоріжжя про визнання договору
позики недійсним з тієї підстави, що
його введено в оману стосовно умов
укладення договору позики. Насправді,
кошти, які він буде передавати в
наступному, повинні були
використовуватись для придбання
будівельних матеріалів.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03.09.2012 р. в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа: приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору позики грошових
коштів недійсним - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 18.10.2012 р.
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено
частково. Рішення Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2012 р.
у цій справі змінено. Відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав,
визначених у мотивувальній частині
даного рішення.

В рішенні апеляційного суду
Запорізької області від 18.10.2012 р.
вказано, що договір позики від 09.09.2008 р.
та договір купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1 не містить в собі таких
істотних умов як здійснення ремонту
будинку. Більш того, у п.7 договору
купівлі-продажу зазначено, що будинок
не має дефектів, які б перешкоджали
використанню його за призначенням.

Таким чином, судом не встановлено, що
кошти, які повинні були бути отримані
ОСОБА_1 від ОСОБА_2, підуть саме для
придбання будівельних матеріалів.

В рішенні Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03.09.2012р. суд наводить
показання свідків, які вказали, що
договір позики виник з договору
купівлі-продажу. Про даний факт вказали
як свідки з боку відповідача (ОСОБА_4 та
ОСОБА_8), так і позивача (ОСОБА_5 та
ОСОБА_6).

Фактично сторони домовились, що
будинок буде проданий майже за 120 000
доларів США. Але банк міг надати кредит
лише на 85 000 доларів СПІА, так як будинок
придбаний у кредит. Тому вони і уклали
договір позики на залишену суму.

Це підтверджується тим, що і договір
купівлі-продажу, і договір позики були
укладені одночасно - 09.09.2008 р. і слідують
один за одним.

За змістом - боргова розписка від 09.09.2008
р. є новацією боргу. На момент
здійснення новації заборгованість за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу була відсутня.

Як пояснив ОСОБА_2 в судових
засіданнях в Ленінському районному
суді м. Запоріжжя під час розгляду
справи про стягнення заборгованості,
так і в судових засіданнях про визнання
договору позики недійсним, вони двічі
частково оплатили борг ОСОБА_1 за
розпискою від 09.09.2008 р., а потім
відмовилась сплатити залишок боргу з
тих підстав, що ОСОБА_6 (онук позивачки)
не виконав в повному обсязі ремонт
будинку, який вони у нього купили. Текст
розписки і наступні дії ОСОБА_2 не
свідчать про недійсність його намірів.
За цих підстав первісний позов і був
уточнений на вказану суму. Таким чином
позивачка вважає, що борг, який
вказаний у спірному договорі позики,
виник з правовідносин, відповідно до
яких борг був замінений позиковим
зобов'язанням у вигляді договору
позики. Отже, позивачка вважає, що у
даному випадку відбулося перетворення
зобов'язання у порядку новації.

Оскільки позика повинна бути виражена
у національній валюті України - гривні,
то на момент укладення угоди та
передачі коштів позивачкою
відповідачу сума в 153 600 грн. за середнім
курсом продажу доларів США приватним
особам комерційними банками м.
Запоріжжя була еквівалентом 32 000
доларів США.

Станом на 31.10.2008 р. позивачка отримала
від ОСОБА_2 6 000 доларів США, що на
той час по курсу 5,76 грн. за 1 дол. США
еквівалентно 34 560 грн.

За період з 28.02.2009 р. по 27.08.2013 р. сума
боргу відповідача складає 26 000 доларів
СІПА, що станом на 27.08.2013р. по курсу 7,99
грн. за 1 дол. США еквівалентно 207 740 грн.

Позивачка просить стягнути з
відповідача на свою користь в порядку
новації боргу суму в розмірі 207 740
грн., а також витрати по сплаті
судового збору в сумі 2 077,40 грн.

Представник позивачки ОСОБА_7 в
судовому засіданні позов підтримала,
просить його задовольнити, однак
просить суд врахувати, що позивачка
визнає, що ОСОБА_2 сплатив добровільно
за договором позики 10 000 доларів США.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав та надав суду письмові
заперечення, в яких зазначив, що із
позовними вимогами ОСОБА_1 не згоден в
повному обсязі, оскільки позовні
вимоги нічим не підтверджені, та
необгрунтовані. Так, дійсно був
укладений договір купівлі-продажу
будинку, однак будь яка заборгованість
за цим договором була відсутня.
Оскільки будинок був ще недобудований,
а онук ОСОБА_1 мав наміри добудувати,
тому уклали Договір позики грошових
коштів за яким ОСОБА_2 буде надавати
кошти на будівельні матеріали та
оплачувати роботу ОСОБА_6, а той добудує
будинок, оскільки кошти на будівельні
матеріали у нього були відсутні. Тому
відповідачем було сплачено 10 000
доларів США саме ОСОБА_6. Крім того саме
у судовому засіданні, представник
позивача зазначила, що ОСОБА_1 отримала
кошти в розмірі 10 000 доларів США, однак в
позовній заяві зазначили тільки 6 000
доларів США, та до суду не надала заяву
про зменшення позовних вимог.

Також, у п. 3 даного Договору
купівлі-продажу, зазначено, що
підписання цього договору буде
свідчити про те, що розрахунки за
вищезазначений жилий будинок
здійснені повністю та про відсутність
претензій до Покупця по оплаті з боку
Продавця. Відсутність

заборгованості за Договором
купівлі-продажу підтверджена і
позовною заявою ОСОБА_1 та встановлено
рішеннями Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від 03.09.2012 року та
апеляційного суду Запорізької області
від 18.10.2012 року.

Так, під час розгляду справи Хортицьким
районним судом м. Запоріжжя були
допитані свідки з обох сторін. Однак, в
рішенні Хортицького районного суду м.
Запоріжжя не наведено жодних показань
свідків щодо того, що Договір позики
грошових коштів виник з договору
купівлі-продажу. В рішенні суду
відображено інші покази свідків. Так,
свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 пояснили, що
ОСОБА_2 купував житловий будинок, який
був недобудований, онук Продавця
(ОСОБА_1) обіцяв добудувати будинок, але
кошти на будівельні матеріали у нього
були відсутні, тому уклали Договір
позики грошових коштів за яким ОСОБА_2
буде надавати кошти на будівельні
матеріали та оплачувати роботу ОСОБА_6.
Також зазначили, що ОСОБА_2 не отримував
кошти від ОСОБА_1 та її представників.
Свідок ОСОБА_6 повідомив, що він діяв
від імені бабусі ОСОБА_1 на підставі
довіреності, ані він, ані ОСОБА_1
грошові кошти ОСОБА_2 не передавали.
Слід зауважити, про наявність
довіреності у ОСОБА_6, яка йому була
надана ОСОБА_1, стало відомо лише під
час розгляду даної справи у суді.

Під час розгляду справи, у судовому
засіданні представник позивача
пояснила, що між позивачем та
відповідачем не укладався Договір про
намір здійснити купівлю-продаж
вказаного житлового будинку
(попередній договір), в якому була
зазначена договірна вартість предмету
купівлі-продажу; що за договором
купівлі-продажу житлового будинку від
09.09.2008 року, укладеного між сторонами, у
ОСОБА_2 відсутня заборгованість перед
ОСОБА_1; що доказом заборгованості, що
стягується за розпискою, наданою
ОСОБА_2 09.09.2008 року та в її розумінні є
договором новації, є покази свідків від
позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Так, свідки
у судовому засіданні повідомили, що є
родичами позивачки, а саме ОСОБА_5 є
дочкою ОСОБА_1, а ОСОБА_6 - онуком, що
між сторонами попередній договір про
намір укласти договір купівлю-продаж
житлового будинку не укладався, в якому
б зазначалась договірна вартість
житлового будинку у 120 000 доларів США, а
також не укладався договір новації.
Однак, свідки наполягають, що
відповідач заборгував позивачці і вони
зацікавлені в отриманні заявлених
грошових коштів.

Крім того, що стосується Договору
позики грошових коштів від 09.09.2008 року,
на який посилається позивачка, то даний
Договір є неукладеним.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
були укладено ані Договору новації
боргу, ані попереднього договору про
намір укласти договір купівлі-продажу
житлового будинку, в якому була б
вказана вартість за яку продавець мав
намір продати будинок. Всупереч
доводам позивача, апеляційним судом
Запорізької області встановлено, що
між сторонами укладено Договір
купівлі-продажу від 09.09.2008 року за яким
ОСОБА_1 до його підписання отримала від
ОСОБА_2 485 030 грн. і заборгованість за цим
Договором купівлі-продажу відсутня, а
також між сторонами підписано Договір
позики грошових коштів від 09.09.2008 року,
який посвідчено нотаріально та в силу
ч. 1 ст. 61 ЦПК України та ст. 1046 ЦК України
є неукладеним. Окрім того, апеляційним
судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала
від ОСОБА_2 10 000 доларів США. Апеляційним
судом встановлено, що Договір
купівлі-продажу та Договір позики
грошових коштів не пов'язані між собою
та породжують різні цивільно-правові
відносини та наслідки.

Договір позики грошових коштів за
правовими характеристиками не є
договором новації боргу у позиковому
зобов'язання, а між сторонами відсутні
будь-які інші договірні відносини, в
тому числі Договір новації боргу у
позикове зобов'язання.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23.04.2013 року за заявою
ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_1,
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
процентів та витрат від інфляцій
залишено без розгляду.

Окрім того, позивачем пропущено
строк позовної давності для подачі
позовної

заяви. Статтею 256 ЦК України
передбачено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки -
ст. 257 ЦК України. Частиною 1 ст. 265 ЦК
України обумовлено, що залишення
позову без розгляду не зупиняє
перебігу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

Представник відповідача ОСОБА_9 в
судовому засіданні проти позову
заперечувала та просить у задоволенні
позову відмовити у повному обсязі.

Третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, в судовому засідання
пояснила, що дійсно 09.09.2008 р. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу
житлового будинку літ. Г АДРЕСА_1.
Сторонам було роз'яснено зміст цього
договору, та попереджено сторін про
наслідки укладання даного договору,
оскільки даний будинок згодом був
переданий у іпотеку банку. Сторони
розрахувалися, до підписання договору.
Однак у сторін залишалися ще боргові
обов'язки між собою, тому сторони
домовилися укласти договір позики,
який був посвідчений нотаріально.
Сторонам було також роз'яснено зміст
цього договору, сторони підписували
договір добровільно.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, свідків
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оцінивши всі докази у
сукупності, суд приходить до наступних
висновків.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст.10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
надання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 09.09.2008 р. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу
житлового будинку літ. Г АДРЕСА_1.
Договір посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за №4385.

Відповідно до п. 3 даного договору
продаж сторони здійснюють за 485 030
гривень, які Покупець передає Продавцю,
а Продавець приймає готівкою до
підписання цього договору. Підписання
цього договору буде свідчити про те, що
розрахунок за вище зазначений жилий
будинок здійснюється повністю та про
відсутність претензій до Покупця по
оплаті з боку Продавця.

У пункті 6 договору зазначено, що
сторони підтверджують, що: вони не
визнані недієздатними чи обмежено
дієздатними; укладання договору
відповідає їх інтересам; умови
договору зрозумілі і відповідають
реальній домовленості сторін; договір
не приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому.

Відповідно до п. 7 договору вказаний в
цьому договорі жилий будинок, що
продається, візуально оглянутий
покупцем до підписання цього договору.
Недоліків чи дефектів, які б
перешкоджали використанню жилого
будинку за призначенням, на момент
огляду виявлено не було.

Пунктом 11 договору передбачено, що
сторони свідчать, що у тексті цього
договору зафіксовані усі істотні умови
стосуються купівлі-продажу
вищезазначеного жилого будинку.
Будь-які попередні домовленості, які
мали місце до укладання цього договору
і не відображені у його тексті, після
підписання цього договору не матимуть
правового значення. (а.с.6-7).

Крім того, 09.09.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір позики грошових
коштів, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за №4390, за
умовами якого ОСОБА_1 передала, а
ОСОБА_2 прийняв у власність грошові
кошти у сумі 153 600 грн., що на момент
укладання цієї угоди за середнім
курсом продажу доларів США приватним
особам комерційними банками м.
Запоріжжя є еквівалентом 32 000 доларів
США. Позичальник зобов'язався
повернути Позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів без процентів,
визначених цим договором у строк до
27.02.2009 р. (а.с.8).

На підтвердження укладення договору
позики та отримання грошей відповідач
ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку від 09.09.2008
р. (а.с.9).

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 вересня 2012 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання договору
позики грошових коштів недійсним -
відмовлено. (а.с.10-11)

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 18 жовтня 2012
року апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково. Рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 вересня 2012 року у цій
справі змінено. Відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав,
визначених у мотивувальній частині
даного рішення.

В рішенні апеляційного суду
Запорізької області від 18 жовтня 2012
року вказано, що 09 вересня 2008 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір
купівлі-продажу житлового будинку літ.
Г АДРЕСА_1. За п. 3 договору продавець
отримав до його підписання жилий
будинок 485 030 гривень. 09 вересня 2008 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали нотаріально
посвідчений договір позики. В договорі
зазначено, що позикодавець ОСОБА_1
передала позичальнику ОСОБА_2 грошові
кошти у сумі 153 600 грн., що є еквівалентом
32 000 доларів США. Позичальник
відповідно до п. 4 договору зобов'язався
повернути гроші у строк до 27.02.2009 року.
Оскільки ОСОБА_1 визнається обставини
на які посилається ОСОБА_2, що вона не
передавала гроші за нотаріально
посвідченим договором позики від 09.09.2008
р., відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК
України та ст. 1046 ЦК України, зазначений
договір позики є неукладеним. За
роз'ясненнями п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року №9 «Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при вирішенні
спорів необхідно правильно визначити
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. Зокрема, неукладеним є
правочин, у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для
укладення (...не передано майно, гроші,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Договір позики від
09.09.2008 р. та договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 не містить в собі таких
істотних умов як здійснення ремонту
будинку. Більш того, у п.7 договору
купівлі-продажу будинку зазначено, що
будинок не має дефектів, які б
перешкоджали використанню його за
призначенням.(а.с.12-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 листопада 2012
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_1, подану представником
ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 18 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання договору
позики грошових коштів недійсним.
(а.с.108)

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 квітня 2013 року позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

стягнення боргу за договором позики,
процентів та витрат від інфляції -
залишено без розгляду, за клопотанням
представника позивача.(а.с.109)

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона передає
у власність другій стороні грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
визначений обов'язок позичальника
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1053 ЦПК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.
Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(стаття 1047 цього Кодексу).

Статтею 604 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація). Новація припиняє додаткові
зобов'язання, пов'язані з первісним
зобов'язанням, якщо інше не встановлено
договором.

За своїм змістом новація це угода про
заміну первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими самими
сторонами. Вона не припиняє правового
зв'язку сторін, оскільки замість
зобов'язання, дія якого припиняється,
виникає узгоджене ними нове
зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання,
яке виникає при новації, є домовленість
сторін про припинення первісного
зобов'язання.

Позивачка посилається, що 09.09.2008 р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір
позики грошових коштів, який є
новацією, тобто сторони за
домовленістю між собою здійснили
припинення зобов'язання за договором
купівлі-продажу та замінили первісні
зобов'язання за договором
купівлі-продажу новим зобов'язанням
між тими ж сторонами позиковим
зобов'язанням.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 уклали договір купівлі продажу
житлового будинку літ. Г АДРЕСА_1 за 485
030 гривень, які Покупець передав
Продавцю, а Продавець прийняв готівкою
до підписання цього договору.
Підписання цього договору свідчить, що
розрахунок за вищезазначений жилий
будинок здійснюється повністю та про
відсутність претензій до Покупця по
оплаті з боку Продавця. Пунктом 11
договору передбачено, що сторони
свідчать, що у тексті цього договору
зафіксовані усі істотні умови, що
стосуються купівлі-продажу
вищезазначеного жилого будинку.
Будь-які попередні домовленості, які
мали місце до укладання цього договору
і не відображені у його тексті, після
підписання цього договору не матимуть
правового значення.

Тобто, зобов'язання за договором
купівлі-продажу житлового будинку
укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
виконано до підписання
вищезазначеного договору, у зв'язку з
чим відсутнє первісне зобов'язання для
його припинення за домовленістю сторін
для новації.

Представник позивача пояснила у
судовому засіданні, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не укладався Договір про намір
здійснити купівлю-продаж вказаного
житлового будинку (попередній договір),
в якому була зазначена договірна
вартість будинку 120 000 доларів США, це
була усна домовленість. Однак у п.11
договору купівлі-продажу зазначено, що
сторони свідчать, що у тексті цього
договору зафіксовані усі істотні
умови, що стосуються купівлі-продажу
вищезазначеного жилого будинку.
Будь-які попередні домовленості, які
мали місце до укладання цього договору
і не відображені у його тексті, після
підписання цього договору не матимуть
правового значення.

Допитані судом свідки позивача, ОСОБА_5,
яка є донькою ОСОБА_1, та ОСОБА_6, який є
онуком ОСОБА_1, пояснили суду, що
домовлялися продати будинок за 125 000
доларів США, згодом сторгувалися до 117
000 доларів США, однак це була тільки
усна домовленість, попередній договір
про намір укласти договір
купівлю-продаж житлового будинку, в
якому б зазначалась договірна вартість
житлового будинку у 117 000 доларів США не
укладався. Оскільки банк не надав
ОСОБА_2 кредит у зазначеній сумі, вони
були вимушені укласти зазначений
договір купівлі-продажу будинку за 485 030
гривень, та крім цього додатково ОСОБА_2
обіцяв сплатити 32 000 доларів США за
договором позики, тому уклали договір
позики грошових коштів, чи укладався
договір новації, їм не відомо. Згодом
ОСОБА_2 добровільно сплатив за
договором позики 6 000 доларів США, які
передав ОСОБА_6, а інші кошти до цього
часу не сплатив. Будь яких розписок
ОСОБА_2, про сплачені кошти не
надавалися.

Також враховуючи підрахунки
відповідача, що у разі, коли взяти суму
117 000 доларів США, (за показанням свідків
позивача ОСОБА_6, ОСОБА_5), то сума 485 030
гривень сплачена за договором
купівлі-продажу переведена в доларовий
еквівалент за курсом, який визначено у
договорі позики (4,8), складе 101 048 доларів
США, у зв'язку з чим, сума 32 000 доларів
США за договором позики не може бути
новацією боргу та походити саме з
договору купівлі-продажу.

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В рішенні апеляційного суду
Запорізької області від 18.10.2012 р.
зазначено, що оскільки ОСОБА_1
визнається обставини на які
посилається ОСОБА_2, що вона не
передавала гроші за нотаріально
посвідченим договором позики від 09.09.2008
р., відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК
України та ст. 1046 ЦК України, зазначений
договір позики є неукладеним.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Протягом всього часу розгляду справи в
суді, в порушення вимог ст. ст.59, 60 ЦПК
України, позивачем та його
представником не було надано суду
жодних належних і допустимих доказів
на підтвердження позовних вимог про
стягнення коштів у порядку новації.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
прийшов до висновку, що позивачем не
доведено позовні вимоги про стягнення
коштів у порядку новації, у зв'язку з
чим в задоволенні позовних вимог
повинно

бути відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57- 60, 61, 88, 212-215,
218 ЦПК України, ст. ст. 256, 525, 526, 604, 1046, 1047,
1049, 1053 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про стягнення коштів в
порядку новації боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Т.Є.Баруліна