Номер справи 623/3152/13-ц
Номер провадження 2/623/52/2014
РІШЕННЯ

іменем України

08 серпня 2014 року м.
Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області

у складі: головуючого судді - Бутенка
В.М.

при секретарі судового засідання -
Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ізюм цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про
стягнення майнової та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, з участю третьої особи ОСОБА_6,
про стягнення майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
просить суд стягнути з відповідачів
солідарно на його користь суму 31 908 грн.
90 коп. на відшкодування матеріальної
шкоди, 3 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, 900 грн. витрати на
незалежну оцінку вартості шкоди
автомобілю, 3 200 грн. витрати на правову
допомогу, а разом суму 39 008 грн. 90 коп. та
стягнути судові витрати на судовий
збір.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
посилається на те, що 23 червня 2013 року о
14-40 год. на автошляху у м. Ізюмі сталась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля ВАЗ 2106,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_5 під керуванням ОСОБА_4,
та автомобіля ВАЗ 217130-110-01, державний
номерний знак НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_3, яким керував ОСОБА_6. В
результаті зазначеної ДТП автомобілю
ВАЗ 217130-110-01, державний номерний знак
НОМЕР_2, було завдано технічних
пошкоджень.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області, від 23.07.2013
року винним у скоєнні ДТП визнано
громадянина ОСОБА_4, водія автомобіля
ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1,
який порушив правила дорожнього руху,
що спричинило пошкодження
транспортних засобів (ст. 124 КУпАП).

Через бездіяльність відповідача він
змушений був звернутися до незалежного
суб'єкту оціночної діяльності для
визначення розміру пошкоджень та
витрат, пов'язаних з відновлювальним
ремонтом його транспортного засобу, що
було пошкоджено внаслідок ДТП від
23.06.2013 року.

Згідно до висновку про розмір
матеріальної шкоди, завданої
пошкодженням транспортного засобу ВАЗ
217130-110-01, державний номерний знак
НОМЕР_2, встановлено вартість
відновлюваного ремонту з урахуванням
зносу 28 192,88 грн., встановлено вартість
втрати товарного виду 3 715,98 грн.,
загальний розмір матеріального збитку
складає 31 908,90 грн.

Вартість робіт з оцінки розміру
матеріальної шкоди, завданої
пошкодженням транспортного засобу,
складає 900 грн. витрати на правову
допомогу складають 3 200 грн.

Враховуючи те, що відповідачі
добровільно не відшкодували заподіяну
шкоду, внаслідок ДТП, позивач звернувся
до суду.

(а.с. 2-6)

Інтереси позивача ОСОБА_3 у судовому
засіданні представляв його
представник ОСОБА_2, який у судовому
засіданні підтримав позов повністю і
просить суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, про час і місце
судового засідання повідомлені
належним чином, заперечень на позов не
надали.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним чином,
надав заяву про розгляд справи без його
участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні судового засідання за
відсутності відповідачів і третьої
особи за наявності наданих доказів у
матеріалах справи, сторони про час і
місце судового засідання повідомлені
належним чином.

Вислухавши пояснення представника
позивача, перевіривши і дослідивши
матеріали справи|речі|, суд прийшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Судом установлені такі|установлені|
факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статей 1, 4 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України
особа має конституційне право на
судовий захист своїх цивільних прав і
може звернутися із позовом про захист
порушеного, оспореного або невизнаного
права у спосіб, передбачений ЦК
України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись
до суду, позивач за власним розсудом
обирає спосіб захисту. Обравши
способом захисту права на вчинення
певних дій (на підставі вказаних статей
ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

За вказаною нормою суд не може
самостійно визначити або змінити
підстави позову.

Судом установлено, що 23 червня 2013 року о
14 год. 40 хв. ОСОБА_4 на автодорозі по вул.
Київській в м. Ізюмі, керував
автомобілем марки ВАЗ 2106, державний
номерний знак НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_5, та перед виконанням маневру
повороту праворуч, не впевнився в
безпеці даного маневру, що потягло за
собою зіткнення з автомобілем ВАЗ
217130-110-01, державний номерний знак
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, яким
керував ОСОБА_6. Внаслідок ДТП
автомобілі отримали механічні
пошкодження, водій ОСОБА_4 порушив п.п.
10.1, 10.3, 10.4, 2.9 А, 2.10 Е Правил дорожнього
руху України, вчинив правопорушення,
передбачені ст. 124, 130 КУпАП.

В результаті зазначеної ДТП автомобілю
ВАЗ 217130-110-01, державний номерний знак
НОМЕР_2, який належить позивачу, було
завдано технічних пошкоджень.

Згідно зі звітом про оцінку вартості
матеріального збитку колісного
транспортного засобу ВАЗ 217130-110-01
(реєстраційний номер НОМЕР_2) від 25
липня 2013 року вартість матеріальних
збитків, завданих позивачу, складає 31
908,90 гривень.

Вартість робіт з оцінки розміру
матеріальної шкоди, завданої
пошкодженням транспортного засобу,
складає 900 гривень, що підтверджується
товарними чеками від 23.07.2013р,, від 02.08.2013
року, від 22.08.2013р..

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вина відповідача ОСОБА_4 у скоєнні
вищезазначеної ДТП підтверджується
постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 23 липня 2013
року, якою ОСОБА_4 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушень, передбачених
статтями 124, 130 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
призначено стягнення у виді
адміністративного арешту.

Вказані обставини повністю
відповідають матеріалам справи та
сторонами не заперечувались.

(а.с. 7-46)

Розглядаючи позовні вимоги, суд
виходить з положень статей 22, 23, 1166, 1167,
1187 ЦК України, якими передбачено
обов'язок особи відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

За змістом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України
реальними збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

За обставинами справи відповідач
ОСОБА_5 є власником автомобіля ВАЗ 2106,
реєстраційний державний номер НОМЕР_1,
яким під час ДТП керував відповідач
ОСОБА_4, з вини якого сталася ДТП.

Позивач та його представник просить
суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 на його користь шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки
(автомобілем), яким керував на
відповідній правовій підставі ОСОБА_4,
позивач та його представник виходив із
того, що відповідачі завдали шкоди
позивачеві солідарно, причому ОСОБА_5 -
лише через те, що він є власником
автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний
державний номер НОМЕР_1.

Така правова позиція позивача та його
представника вбачається помилковою та
необґрунтованою, оскільки, виходячи із
загальних норм ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК
України підстави для цивільної
відповідальності ОСОБА_5 перед ОСОБА_3
лише через те, що ОСОБА_5 є власником
автомобіля, відсутні.

Статтею 1187 ЦК України встановлено
відповідальність за завдання шкоди
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року надано приблизний перелік
володільців джерел підвищеної
небезпеки, до яких, зокрема, належать
власники джерел підвищеної небезпеки
(кооперативи, акціонерні товариства,
громадяни тощо); організації, що
володіють джерелами підвищеної
небезпеки на праві повного
господарського відання або на праві
оперативного управління (державні
підприємства та установи); організації
та громадяни, що володіють джерелами
підвищеної небезпеки на підставі
відповідних договорів (договору
оренди, підряду); громадяни, які мають
доручення на керування транспортним
засобом; організації, що володіють
джерелами підвищеної небезпеки на
підставі адміністративного акта про
передачу їх у тимчасове користування.

За загальними правилами, зазначеними
вище, тягар цивільної відповідальності
у таких випадках має нести винна у
завданні шкоди особа, якою є водій
автомобіля чи особа, яка на відповідній
правовій підставі керувала
автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Оскільки винним у завданні шкоди є
відповідач ОСОБА_4, який є водієм
автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний
державний номер НОМЕР_1, на відповідній
правовій підставі керував автомобілем
та з вини якого сталась ДТП, тому ОСОБА_4
має нести тягар цивільної
відповідальності. Підстави для
цивільної відповідальності ОСОБА_5
перед ОСОБА_3 - відсутні, тому у цій
частині позову суд відмовляє позивачу
у задоволенні.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав і полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
противоправною поведінкою щодо неї
самої.

Суд задовольняє позовні вимоги
позивача по відшкодуванню моральної
шкоди з урахуванням положень п.п.9, 17-1
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зі змінами та у відповідності
статей 23, 1167 ЦК України: розмір
моральної шкоди суд визначає залежно
від характеру правопорушення, з
урахуванням характеру, обсягу і
глибини страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалість, можливість відновлення
тощо) і з урахувань інших обставин -
стану його здоров'я, істотності
вимушених змін в його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому судом
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Позивач ОСОБА_3 поніс моральну шкоду,
яка полягає у моральних стражданнях
від дій відповідача, так як саме з
моменту цієї ДТП його майно було
ушкоджено, внаслідок чого його стан
здоров'я різко погіршився,
він|спричинених| поніс душевні
страждання, так як
втратив|згубили,змарнували,загубили|
нормальні життєві зв'язки, на
відновлення яких необхідний час і
здоров'я.

Суд приходить до висновку, що моральну
шкоду необхідно стягнути з відповідача
ОСОБА_4, з особи, винними діями якого її
заподіяно. Розмір моральної шкоди на
користь позивача суд встановлює із
засад розумності, виваженості та
справедливості в сумі 3 000 грн.

Таким чином суд задовольняє позовні
вимоги позивача ОСОБА_3 частково шляхом
стягнення з відповідача ОСОБА_4 на
відшкодування внаслідок заподіяної
позивачу в ДТП матеріальної шкоди суму
31 908 грн. 90 коп., та на користь позивача
на відшкодування моральної шкоди від
ДТП суму 3 000 грн.

Таким чином, загальна сума
відшкодування відповідачем ОСОБА_4
внаслідок заподіяної позивачу в ДТП
матеріальної шкоди та моральної шкоди,
з урахуванням витратам на незалежну
оцінку вартості завданої шкоди,
складає 35 808,90 грн., а саме: 31 908,90 грн. + 900
грн. + 3 000 грн..

Крім цього, позивач поніс витрати у
розмірі 3 200 грн. за послуги з надання
правової допомоги з боку фахівця в
галузі права ОСОБА_2 за договором б/н
від 24.06.2013р. (а.с. 120, 121), відповідно до ст.
84 ЦПК України, суд стягує з відповідача
ОСОБА_4 на рахунок позивача понесені
витрати, які документально
підтверджуються (а.с. 45).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
стягує з відповідача ОСОБА_4 на рахунок
позивача понесені судові витрати на
судовий збір в сумі 390 грн. 90 коп., які
документально підтверджуються (а.с. 1).

На підставі викладеного, виходячи з
наведених норм матеріального права та
з врахуванням передбачених п.6 ч.1 ст. 3
ЦК України загальних засад про
справедливість, добросовісність та
розумність цивільного законодавства,
позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: ОСОБА_6, про стягнення майнової
та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Ізюм Харківської області,
громадянина України, номер картки
платника податків НОМЕР_3, не працює,
значиться знятим з реєстраційного
обліку 10.06.2004р. з адреси: АДРЕСА_1,
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2,
на користь ОСОБА_3 31 908 гривень 90 копійок
(тридцять одна тисяча дев'ятсот вісім
грн. 90 коп.) на відшкодування
матеріальної шкоди, 3 000 гривень (три
тисячі грн.) на відшкодування моральної
шкоди, 900 гривень (дев'ятсот грн.)
витрати на незалежну оцінку вартості
шкоди автомобілю, 3 200 гривень (три
тисячі двісті грн.) витрати на правову
допомогу, як відшкодування збитків,
заподіяних внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Ізюм Харківської області,
громадянина України, номер картки
платника податків НОМЕР_3, не працює,
значиться знятим з реєстраційного
обліку 10.06.2004р. з адреси: АДРЕСА_1,
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2,
на користь ОСОБА_3 судові витрати по
справі в сумі 390 гривень 90 копійок.

У задоволенні іншій частині позовних
вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання| може| бути| оскаржене| в
апеляційному| порядку|ладу|| в 10-денний|
строк з дня проголошення| рішення, а
неприсутніми сторонами у той же строк з
дня отримання копії
рішення,|розв'язання,вирішення,розв'язу
ван шляхом| подачі апеляційної скарги|
до Апеляційного суду Харківської
області через Ізюмський міськрайонний
суд.

Головуючий: суддя -

Повний текст рішення складено 11 серпня
2014 року.