У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів
Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 16 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування
позовних вимог зазначало, що 3 червня 2007
року між позивачем та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит у
розмірі 2 915 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 3 грудня 2008 року.
Відповідачка зобовʼ?язання за вказаним
договором належним чином не виконала, у
звʼ?язку із чим станом на 23 березня 2013
року утворилась заборгованість в
розмірі 26 625 грн 51 коп., яка складається
із: заборгованості за кредитом в
розмірі 2 915 грн, заборгованості за
процентами за користування кредитом в
розмірі 10 069 грн 28 коп., заборгованості
по комісії за користування кредитом в
розмірі 1 090 грн 21 коп., пені за
несвоєчасне виконання зобовʼ?язань за
договором в розмірі 10 806 грн 95 коп.,
штрафу (фіксована частина) в розмірі 500
грн, штрафу (процентна складова) в
розмірі 1 244 грн 07 коп. Тому позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором.

Рішенням
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 11 жовтня 2012 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 16 квітня 2014 року рішення
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 11 жовтня 2012 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 25 791 грн 18
коп., з яких: заборгованість за кредитом
в розмірі

2 915 грн, заборгованість за відсотками 10
069 грн 28 коп., заборгованість по комісії
1 090 грн 21 коп., пеня за несвоєчасне
виконання зобовʼ?язань в розмірі 10 512
грн 96 коп., штраф (фіксована частина) в
розмірі 500 грн, штраф (процентна
складова) в розмірі 703 грн 73 коп. та
судові витрати в розмірі 386 грн 87 коп.,
всього стягнуто 26 178 грн 05 коп.

У касаційній
скарзі ОСОБА_3 просить скасувати
рішення апеляційного суду Донецької
області від 16 квітня 2014 року та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
поза межами строку позовної давності,
про застосування якого було заявлено
відповідачем до винесення судового
рішення.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено,
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що підписавши договір про надання
кредиту, ОСОБА_3 погодилась з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі -
Умови) згідно з якими термін позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів встановлюється сторонами
тривалістю 5 років, а тому позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Проте з такими
висновками апеляційного суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав і обов'язків сторін у цих
правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права.

За вимогами статей
213, 214 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу відповідно
до норм матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або керуючись загальними
засадами і змістом законодавства
України.

Обґрунтованим
визнається рішення, у якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні
рішення суд зобов'язаний з'ясувати
питання, зокрема, щодо: наявності
обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги
судом не дотримано.

Судом встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що

3 червня 2007 року укладено кредитний
договір № KTXRRX13124953 між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 згідно з
умовами якого остання отримала кредит
у розмірі 2 915 грн зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 12 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 3 грудня 2008 року (а. с. 3-7).

У звʼ?язку з
неналежним виконанням ОСОБА_3
зобовʼ?язань за кредитним договором
станом на 23 березня 2012 року утворилась
заборгованість в розмірі 26 625 грн 51 коп.,
яка складається з: заборгованості за
кредитом в розмірі 2 915 грн,
заборгованості за процентами за
користування кредитом в розмірі 10 069
грн 28 коп., заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 1 090 грн
21 коп., пені за несвоєчасне виконання
зобовʼ?язань за договором в розмірі 10 806
грн 95 коп., штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500 грн, штрафу (процентна
складова) в розмірі 1 244 грн 07 коп., що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а. с. 2).

Із позовом про
стягнення заборгованості ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось 10 квітня 2012
року та надав суду Умови (а. с. 4-7).

Відповідно до ч. 1
ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК
України кредитний договір укладається
у письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Із заяви ОСОБА_3
вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
зобов'язалось надати позичальнику
кредит у розмірі 2 915 грн строком на

18 місяців до 3 грудня 2008 року включно зі
сплатою відсотків за його користування
у розмірі 1 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 64 грн 13 коп. та
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 265
грн в обмін на зобов'язання
позичальника щодо повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
обумовлених у заяві та Умовах.
Погашення заборгованості мало
здійснюватися щомісячно у період з 5 по
10 число кожного місяця у розмірі 242 грн
12 коп. (а. с. 3).

Вказані Умови не
підписані відповідачем. Умови, що
надавалися банком, не містять підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутня і дата їх складання або
підпису сторонами, а також немає жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви позичальника. У
заяві не зазначено, що неврегульовані у
ній питання регулюються відповідно до
Умов.

Крім того, у заяві
не зазначено умов надання кредиту, крім
розміру ліміту та процентної ставки за
користування кредитом.

Матеріали
цивільної справи не містять доказів
того, що, підписуючи заяву, відповідач
розумів вказані Умови, у тому числі
щодо погодження сторонами терміну
позовної давності тривалістю 5 років,
що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України,
що передбачає необхідність укладення
договору у письмовій формі про
збільшення строку позовної давності.

Відповідно до
вимог ст. ст. 257, 267 ЦК України позовна
давність встановлюється тривалістю
три роки. Позовна давність
застосовується за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів
справи вбачається, що 20 червня 2012 року
ОСОБА_3 подано заяву про застосування
строку позовної давності (а. с. 23).
Оскільки кредитний договір було
укладено 3 червня 2007 року, строк
погашення заборгованості сплив 3
грудня 2008 року, звернувшись до суду 10
квітня 2012 року, ПАТ КБ «ПриватБанк»
пропустило строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким задоволено частково позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд
апеляційної інстанції у порушення
вимог ст. 214 ЦПК України не звернув
уваги на обставини, які мають значення
для вирішення справи, а тому постановив
хибне рішення.

Повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін у справі,
суд першої інстанції дійшов по суті
правильного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Скасовуючи
рішення, ухвалене згідно із законом,
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку, що ухвалене судом першої
інстанції рішення не відповідає
вимогам закону.

Колегія суддів не
може погодитися з таким висновком, так
як він є необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам закону.

За таких обставин,
ураховуючи те, що апеляційним судом
помилково скасовано рішення суду
першої інстанції, ухвалене згідно із
законом, рішення апеляційного суду на
підставі ст. 339 ЦПК України підлягає
скасуванню із залишенням у силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.
336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення
апеляційного суду Донецької області
від 16 квітня 2014 року скасувати, а
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від

11 жовтня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
О.М.
Ситнік

Судді:

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко