Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Боднар О.В.,
Кеміня М.П., при секретарі Марчишаку
Ю.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на заочне рішення Перечинського
районного суду від 21 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи -
Перечинський районний сектор ГУ ДМС
України в Закарпатській області та
орган опіки та піклування
Тур'я-Реметівської сільської ради
Перечинського району, про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
шляхом виселення, позбавлення права
користування житловим приміщенням та
зняття із реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що йому належить житловий
будинок по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння від 13.02.1974
року.

У цьому будинку, крім нього та дружини,
зареєстровані відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які не проживають у
ньому більше семи років, однак
добровільно зняти себе із
реєстраційного обліку відмовляються.

Посилаючись на дані обставини та норми
цивільного законодавства, просив
постановити рішення, яким зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди у
користуванні та розпорядженні його
майном, шляхом їх виселення,
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття із
реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Перечинського
районного суду від 21 березня 2014 року
позов задоволено. Постановлено усунути
перешкоди у здійсненні ОСОБА_6 права
власності своїм майном, шляхом
виселення відповідачів з будинку та
позбавлення їх права користування цим
житловим приміщенням і зняття їх з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилаються на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставлять питання
про скасування рішення місцевого суду
та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволення позову ОСОБА_6

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності позивача,
відповідача ОСОБА_5 та представника
третьої особи - Перечинського
районного сектору ГУ ДМС України в
Закарпатській області, які належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи.

Заслухавши осіб, які взяли участь у
розгляді справи, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК
України, є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 належить житловий будинок по
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право особистої власності на
домоволодіння від 13.02.1974 року.

З довідки виконкому Тур'я-Реметівської
сільської ради від 07.11.2013 року видно, що
до складу сім'ї позивача входить лише
його дружина ОСОБА_7.

Згідно ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу
Української РСР до членів сім'ї
власника будинку належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а
саме дружина, їх діти і батьки. Членами
сім'ї власника може бути визнано й
інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з власником і ведуть з
ним спільне господарство.

З будинкової книги видно, що в
домоволодінні по АДРЕСА_1 разом з
власником ОСОБА_6 проживали ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

При цьому відповідно до наданої
інформації Перечинським районним
сектором ГУ ДМС України в
Закарпатській області, відповідачі
зареєстровані за вказаною адресою по
теперішній час (а.с. 17-19).

Згідно довідки виконкому
Тур'я-Реметівської сільської ради від
11.11.2013 року відповідачі в даному
будинку не проживають із травня 2006 року
по теперішній час.

У своїх запереченнях проти позову
відповідачі визнали ту обставину, що не
проживають у будинку позивача з травня
2006 року, а мешкають у цьому ж селі поряд
в будинку по АДРЕСА_1.

Оскільки судом встановлено ту
обставину, що відповідачі не
проживають у будинку позивача, вимога
про їх виселення задоволена бути не
може, а тому рішення в цій частині,
згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову у задоволенні цієї
вимоги.

Щодо вимоги про позбавлення
відповідачів права користування
житловим приміщенням, котру ОСОБА_6
заявляв у своєму позові слід зазначити
наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Питання про право користування особи
жилим приміщенням вирішується
відповідно до норм житлового та
цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116,
156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено,
що члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст. 72 ЖК Української
РСР).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
будинку або законом.

Враховуючи те, що відповідачі без
поважних причин відсутні у будинку
позивача понад установлений цією
нормою строк, а саме більше ніж сім
років, їх слід визнати такими, що
втратили право користування спірним
житловим будинком.

В обґрунтування своїх заперечень проти
позову відповідачі не надали жодних
доказів поважності причин їх
відсутності у спірному будинку, не
довели тієї обставини, що ОСОБА_6
заборонив їм проживати в ньому та чинив
перешкоди в користуванні житлом.

Не може бути взятим до уваги рішення
органу опіки та піклування
Перечинської РДА № 02 від 03.03.2014 року про
ненадання дозволу на зняття з
реєстрації ОСОБА_3, котра є матір'ю
малолітньої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1,
оскільки дитина народилася через шість
років з моменту припинення проживання
матері у будинку позивача.

Висновок суду першої інстанції про
доведеність позову в частині втрати
відповідачами права користування
житловим приміщенням є правильним,
однак резолютивна частина внаслідок
невірного формулювання та
невідповідністю вимогам ст. 72 ЖК
Української РСР, ст. 405 ЦК України
підлягає зміні з викладом в новій
редакції.

Що стосується вимоги про зняття з
реєстрації відповідачів слід
зазначити, що спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання
є Закон України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» № 1382-ІV.

Згідно ст. 11 цього закону реєстрація
місця проживання та місця перебування
осіб здійснюється органом реєстрації.

Суд першої інстанції, в порушення вимог
закону, вирішив вимогу щодо зняття з
реєстрації відповідачів без залучення
в якості відповідача органу реєстрації
до участі у справі, а тому рішення в цій
частині, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні цієї вимоги.

При цьому оскільки за змістом ст. 7
Закону № 1382-ІV зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили про позбавлення права
користування житловим приміщенням, то
ухвалене по даній справі рішення
апеляційного суду Закарпатської
області про втрату відповідачами права
користування житловим приміщенням є
підставою для зняття їх з реєстрації у
житловому будинку по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Заочне рішення Перечинського
районного суду від 21 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими,
що втратили право користування
житловим будинком по АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_6.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: