Номер провадження: 22-ц/785/5151/14
Головуючий у першій інстанції
Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, за участю
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора, третьої особи комунального
підприємства «Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації» про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення, відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3
на рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 4 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 2
серпня 2013 року до суду з вищеназваним
позовом, вказала, що у 1985 році в порядку
спадкування за заповітом набула у
власність ? частину нерухомого майна,
розташованого по АДРЕСА_1. Судовим
рішенням у 1987 році в порядку поділу
спадкового майна за нею визнано право
власності на 1/5 частину вказаного
нерухомого майна. Позивач зазначила, що
за станом здоров'я з жовтня 2012 року
знаходиться у родичів в м. Одесі,
відповідачі, скориставшись її
відсутністю, зайняли належну їй
частину житлового будинку та
господарчих будівель, добровільно
звільнити такі відмовляються.
Посилаючись на перешкоди у
користуванні власністю, ОСОБА_3 після
уточнення позовних вимог просила
зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 усунути перешкоди у
користуванні належною їй 1/5 частиною
житлового будинку по АДРЕСА_1, що
складається в житлового будинку з
приміщень 2-1, І, П, Ш, ІУ та гаражу літ.
«Н», виселити відповідачів з вказаних
приміщень, стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на її користь в
солідарному порядку завдану
створенням перешкод у володінні та
користуванні майном моральну шкоду в
розмірі 40 000,00 грн. (т.1 а.с.1-2, 44-49, 97-100).

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов
не визнали (т.1 а.с.27-28).

Відповідачі ОСОБА_6., ОСОБА_7
пояснень, заперечень не надали.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 4 квітня 2014 року позов задоволено
частково, зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_3 1/5 частиною
житлового будинку

по АДРЕСА_1, що складається з приміщень
в житловому будинку 2-1, І, П, Ш, ІУ;
виселено відповідачів з вказаних
приміщень, стягнуто в солідарному
порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
на користь ОСОБА_3 на відшкодування
моральної шкоди 500,00 грн., в іншій
частині вимог як то у зобов'язанні
усунути перешкод у користуванні
приміщенням гаражу літ. «Н» та
звільненні гаражу відмовлено (т.1
а.с.213-216).

В апеляційній скарзі представник в
інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Неправильність рішення суду
апелянт мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

6 липня 1985 року державним
нотаріусом Білгород-Дністровської
міської державної нотаріальної
контори Одеської області видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на ? частку
спадкового майна ОСОБА_10, на ? частку -
ОСОБА_11, на ? частку - ОСОБА_3. Спадкове
майно складалося з глинобитного
житлового будинку житловою площею 60,36
кв. м, глинобитної літньої кухні,
кам'яного сараю, штахетної огорожі,
воріт (т.1 а.с.8, 9).

Рішенням народного суду міста
Білгород-Дністровського Одеської
області від 28 серпня 1987 року заповіт
ОСОБА_9 визнано недійсним в частині
розподілу часток в домоволодінні;
розділено домоволодіння по АДРЕСА_1;
виділено:

ОСОБА_11 8/25 часток, в тому числі в
житловому будинку літ. «А» приміщення
1-1,1-4,1-5,1-6, з визнанням права власності
на цю частину;

ОСОБА_10 12/25 часток, в тому числі в
житловому будинку літ. «А» приміщення
1-2, 1-3,1-8, літню кухню літ. «Б», з
визнанням права власності на цю
частину;

ОСОБА_3 1/5 часток, в тому числі в
житловому будинку літ. «А» приміщення
1-7, сіни літ. «а», сарай літ. «В», з
визнанням права власності на цю
частину (т.1 а.с.9).

Згідно реєстраційного
посвідчення, виданого 9 грудня 1988 року
бюро технічної інвентаризації, за
ОСОБА_3 зареєстровано на 1/5 частку
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом та рішення суду про поділ
спадкового майна (т.1 а.с.8, зв.).

З виписки з протоколу рішень
міжвідомчої комісії від 7 січня 1986 року
вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_11 по
АДРЕСА_1 самочинно збудували гараж літ.
«Д», сарай літ. «Е» і тамбур літ. «б».
Комісія вирішила залишити у власності
всі самочинні будівлі (т.1 а.с.11).

28 червня 1990 року виконкомом
Білгород-Дністровської міської ради
видано дозвіл № 353 на виконання робіт,
згідно якого ОСОБА_10 на земельній
ділянці АДРЕСА_1 дозволено будівництво
гаражу розміром 3,5 х 6,0 м зі знесенням
старого дерев'яного гаражу літ. «Д»;
будівництво сараю розміром 2,5 х 3,0 м зі
знесенням туалету літ. «К»;
переобладнання частини сараю літ. «В»
під туалет вигрібного типу (т.2 а.с.27, 28).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1
а.с.78). Після її смерті спадщину за
законом на 12/25 часток домоволодіння по
АДРЕСА_1 прийняв син ОСОБА_12, який 30
січня 1991 року отримав в
Білгород-Дністровській державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину.

Згідно договору дарування,
посвідченого 12 вересня 2001 року
приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстрованого в реєстрі за №5151,
ОСОБА_12 подарував дочці ОСОБА_4 12/25
часток житлового будинку по АДРЕСА_1, що
в цілому

складається з житлового глинобитного
будинку літ. «А» житловою площею 61,2 кв.
м, літньої глинобитної кухні літ. «Б»,
убиралень літ. «З», «Л», літньої
глинобитної кухні літ. «Б», сараїв
літ. «Ж», «М», гаражу літ. «Н», споруд №
1-6. Реєстрація права власності ОСОБА_4
на 12/25 часток житлового будинку бюро
технічної інвентаризації проведена 8
жовтня 2002 року (а.с.15).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
результатами огляду МСЕК 17 липня 2012
року встановлено первинно довічно
першу групу інвалідності за загальним
захворюванням із зазначенням
необхідності постійного стороннього
догляду (т.1 а.с.12-14).

З літа 2012 року ОСОБА_3 за станом
здоров'я знаходиться у родичів в м.
Одесі. Належною ОСОБА_3 частиною
житлового будинку по АДРЕСА_1 в
м. Білгород-Дністровський
користувались відповідачі. Мали місце
певні домовленості щодо
купівлі-продажу належної ОСОБА_3
частини нерухомого майна, однак до
згоди в ціні сторони не дійшли. Подання
до суду позову про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було
обумовлено користуванням спірними
приміщеннями без її на то згоди.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції встановив обставини, що
мають значення для справи, визначився
зі спірними правовідносинами та
нормами матеріального права, що такі
регулюють, та дійшов обґрунтованого
висновку про зобов'язання відповідачів
не перешкоджати позивачу в
користуванні належною їй 1/5 часткою
нерухомого майна, а саме приміщеннями в
житловому будинку 2-1, І, П, Ш, ІУ,
виселення відповідачів з цих приміщень
будинку.

Апелянт хоч і просить рішення
суду скасувати повністю, проте зі
змісту апеляційної скарги не
вбачається неправильності вирішення
вимог в частині приміщень житлового
будинку. Відповідачі ж рішення суду в
частині вимог про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення з
приміщень житлового будинку не
оскаржують, суду апеляційної інстанції
пояснили, що вже звільнили належні
ОСОБА_3 кімнати. Не є спірним, що в
житловому будинку літ. «А» приміщення
кухні 2-1 площею 10,6 кв. м, кухні - І площею
4,0 кв. м, коридору - П площею 3.2 кв.
м, санвузла - Ш площею 3,2 кв. м, тамбуру -
ІУ площею 1,2 кв. м, що значаться в
технічній документації на підставі
проведених 2 квітня 2013 року обмірів,
належать ОСОБА_3, остання як власник має
право володіння та користування такими
на власний розсуд, право вимагати на
підставі статті 391 ЦК України усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майно тощо, відтак, рішення суду в
частині зобов'язання не перешкоджати у
користуванні приміщеннями 2-1, І, П, Ш, ІУ
в житловому будинку, виселення
підлягає залишенню без змін.

Відмовляючи в частині вимог про
усунення перешкод у користуванні
гаражем літ. «Н» та звільнення гаражу,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності належності ОСОБА_3
гаражу літ. «Н».

Доводи апеляційної скарги
висновків суду в частині вимог щодо
гаражу літ. «Н» не спростовують.

Так, в порядку спадкування після
смерті матері ОСОБА_9, померлої у
ІНФОРМАЦІЯ_2, та поділу між
спадкоємцями за заповітом спадкового
майна за ОСОБА_3 визнано право
власності на 1/5 частку домоволодіння по
АДРЕСА_1. В належну ОСОБА_3
частку входили в житловому будинку літ.
«А» приміщення 1-7, сіни літ. «а», з
господарських будівель - сарай літ. «В».
На момент відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_9 до складу спадкового
майна за вказаною адресою входив
глинобитний житловий будинок літ. «А»,
глинобитна літня кухня літ. «Б»,
кам'яний сарай літ. «В», огорожа, ворота.

Таким чином, в порядку спадкування ні
ОСОБА_3, ні інші спадкоємці померлої
ОСОБА_9 у власність гараж не набули,
оскільки такий згідно технічної
інвентаризації не обліковувався за
спадкодавцем, відповідно, й не
спадкувався (т.1 а.с.5-10).

У 1986 році міжвідомча комісія
виконкому Білгород-Дністровської
міської ради прийняла рішення
(протокол від 7 січня 1986 року), зі змісту
якого за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та
ОСОБА_11 самочинно збудовано гараж літ.
«Д», тамбур літ. «б». Вказані самочинні
будівлі комісією були залишені у
власності, при цьому які будівлі і за
ким саме було залишено у власності не
зазначено (т.1 а.с.11).

Станом на 1990 рік гараж літ. «Д» був
дерев'яним. ОСОБА_10 у 1990 році звернулась
до управління архітектури району та
інших компетентних органів за дозволом
на виконання робіт, а саме, зокрема, на
виконання робіт з будівництва нового
кам'яного гаражу розміром 3,5 м на 6,0 м зі
знесенням старого дерев'яного гаражу
літ. «Д». Після відповідних погоджень
такий дозвіл за № 353 від 28 червня 1990
року (дійсний до 28 червня 1991 року)
виконкомом Білгород-Дністровської
міської ради було видано (т.2 а.с.27,28).
Технічною інвентаризацією, що
проводилась після 1990 року, у зв'язку з
будівництвом нового гаражу інших
розмірів замість старого гаражу
внесено зміни в технічну документацію
та замість гаражу літ. «Д» зазначено
гараж літ. «Н», розміри гаражу літ. «Н»
вказані 6,43 м х 4,17 м станом на 2001 рік, 6,58 м
х 4,17 м станом на 2013 рік (т.1 а.с.3-6).

Таким чином, самочинно збудований
дерев'яний гараж літ. «Д», що у 1986 році
рішенням міжвідомчої комісії
виконкому міської ради був залишений у
власності (до комісії звертались
ОСОБА_3 та ОСОБА_11, в рішенні не
зазначено у власності кого саме
залишено), у 1990 році був знесений та на
його місці збудовано новий кам'яний
гараж більшого розміру, який за
результатами технічної інвентаризації
позначається під літ. «Н». Дозвіл на
виконання робіт по будівництву нового
гаражу зі знесенням старого гаражу літ.
«Д» видано на ім'я ОСОБА_10, а не ОСОБА_3
Дійсно, дозвіл датовано 28 червня 1990
року, а ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
однак, дана обставина значення не має,
оскільки видачі дозволу передує
звернення особи та відповідні
узгодження компетентних органів, що
потребують часу, суду не надано
доказів, які б спростували звернення
саме ОСОБА_10 за життя за наданням
дозволу на будівництво нового гаражу
замість існуючого старого гаражу літ.
«Д». Фактом є те, що дерев'яний гараж
літ. «Д» у 1990 році знесено та на його
місці збудовано новий кам'яний гараж
більшого розміру, що в технічній
документації у 1991 році вже позначався
як літ. «Н». За таких обставин, відсутні
підстави вважати, що гараж літ. «Д» та
гараж літ. «Н» є одна і таж будівля.
Знесення гаражу літ. «Д», що як
самочинна будівля був у 1986 році
рішенням міжвідомчої комісії
залишений у власності ОСОБА_3, не дає їй
підстав стверджувати, що
новозбудований у 1990-1991 роках новий
гараж літ. «Н» належить їй на праві
власності. ОСОБА_3 дозволу на
будівництво нового гаражу не
отримувала, дозвіл видано на ім'я
ОСОБА_10

Крім того, згідно довідки КП
«Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації» від 27 серпня 2013 року №
1511 до складу 12/25 часток нерухомого
майна, розташованого по АДРЕСА_1,
що на підставі нотаріально
посвідченого 12 вересня 2001 року
договору дарування належить ОСОБА_4
(дарувальник ОСОБА_12, який успадкував
після матері ОСОБА_10, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3), входить з житлового
будинку літ. «А» приміщення 2-2, 2-3, 2-4,
літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Н»,
сарай літ. «М» (т.1 а.с.30).

Дійсно, в справі наявні: видана ОСОБА_4
довідка КП «Білгород-Дністровське бюро
технічної інвентаризації» від 29
листопада 2012 року № 2838, де зазначено, що
до складу належних ОСОБА_4 12/25 часток
нерухомого майна входить гараж літ.
«Д»; видана представнику ОСОБА_3 ОСОБА_15
довідка КП «Білгород-Дністровське бюро
технічної інвентаризації» від 21 травня
2013 року №498, де звернуто увалу на
помилкове зазначення в довідці від 29
листопада 2012 року №2838 належності
гаражу літ. «Д» у складі належних
ОСОБА_4 12/25 часток нерухомого майна (т.1
а.с.17, 18). Проте, аналіз цих довідок не
підтверджує власність на гараж літ. «Н»
ОСОБА_3, а лише вказує на помилковість
зазначення в складі належних ОСОБА_4 12/25
часток нерухомого майна гаражу під літ.
«Д», оскільки саме ця будівля знесена.

Судом першої та апеляційної інстанції
досліджено в оригіналі матеріали
інвентаризаційної справи, які
підтверджують вищевикладене.

Вимогу про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
звільнення будівлі може заявити
власник, який при цьому надає суду
правовстановлюючі документи на
підтвердження належності йому
нерухомого майна на праві власності.
Вимога про визнання права власності на
гараж літ. «Н» ОСОБА_3 не заявлена,
відповідно, в даній справі не
підлягають з'ясуванню обставини хто і
за які кошти будував кам'яний гараж літ.
«Н», оскільки це не є предметом даного
спору про усунення перешкод у
користуванні власністю. Відсутність у
ОСОБА_3 належних та

допустимих доказів належності їй на
праві власності у складі 1/5 частки
нерухомого майна, що знаходиться по
АДРЕСА_1, гаражу літ. «Н», є підставою
для відмови ОСОБА_3 у задоволенні вимог
про усунення перешкод у користуванні
гаражем літ. «Н». Правові підстави для
скасування рішення суду в частині
вимог щодо гаражу літ. «Н» відсутні.

Вимоги про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 40000,00 грн.
обґрунтовані перешкодами відповідачів
у користуванні власністю. Обставини
справи вказують на те, що між сторонами
мали місце домовленості щодо придбання
у ОСОБА_3 належної їй частки у спільному
нерухомому майні, неузгодження ціни
об'єкту продажу призвело до погіршення
стосунків, пред'явлення позову тощо.
Відповідачі деякий час без згоди на то
ОСОБА_3 користувалися належними їй
приміщенням в будинку, відтак, своїми
діями завдали їй моральної шкоди. Однак
заявлений розмір грошового
відшкодування у 40000,00 грн. не є
обґрунтованим. У визначенні розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди слід виходити з відносин між
сторонами, тієї обставини, що фактично
дверні пройми між належними
співвласникам приміщеннями в будинку
не були закладені ні ОСОБА_3, ні
відповідачами, що на даний час
приміщення ОСОБА_3 в житловому будинку
звільнено, що в більшій мірі спір між
сторонами існує щодо гаражу, в усуненні
перешкод у користуванні яким ОСОБА_3
відмовлено. З огляду на положення
частини 3 статті 23 ЦК України розмір
грошового відшкодування підлягає
визначенню в розмірі 1000,00 грн. шляхом
стягнення на користь ОСОБА_3 з кожного з
відповідачів окремо по 250,00 грн.

Правові підстави для
відшкодування моральної шкоди в
солідарному порядку відсутні, з цих
підстав та з огляду на збільшення
розміру відшкодування рішення суду
першої інстанції підлягає зміні в
частині вирішення вимог про
відшкодування шкоди.

ОСОБА_3 як інвалід першої групи
від сплати судового збору за подання
позовної заяви звільнена на підставі
пункту 9 частини 1 статті 5 Закону
України «Про судовий збір». В порядку
статті 88 ЦПК України судовий збір в
загальній сумі 458,80 грн. (за вимоги про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення - 229,40 грн.; за
вимоги про відшкодування моральної
шкоди - 229,40 грн.) підлягають присудженню
в дохід держави з кожного з
відповідачів в сумі по 114,70 грн.

Керуючись ст.303, п.п.1,3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8
в інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 4 квітня 2014 року в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора, третьої особи комунального
підприємства «Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації» про
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення - залишити без
змін.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 4 квітня 2014 року в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора, третьої особи комунального
підприємства «Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації» про
відшкодування моральної шкоди -
змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 на
відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4
250 грн. 00 коп., з ОСОБА_5 250 грн. 00 коп., з
ОСОБА_6 250 грн. 00 коп., з ОСОБА_7 250 грн. 00
коп.

Стягнути на користь держави до
спеціального фонду Державного бюджету
України судовий збір з ОСОБА_4 114 грн. 70
коп., з ОСОБА_5 114 грн. 70 коп., з ОСОБА_6 114
грн. 70 коп., з ОСОБА_7 114 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич