АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/1524/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1676/к/14
суддя Попов В.В.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Турік В.П.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, його
представника - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 23
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, заподіяних злочином,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, який було доповнено, до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, заподіяних злочином,
посилаючись на те, що 19 листопада 2011
року ОСОБА_5, перебуваючи у трудових
відносинах з відповідачем, скоїв ДТП
на належному йому на праві власності
автомобілі марки «Шкода Октавія А5»,
транзитний реєстраційний НОМЕР_1, який
було залишено напередодні позивачем
відповідачу для виконання робіт з
хімічної чистки салону останнього.

Посилаючись на доведеність вироком
суду вини ОСОБА_5 у скоєнні злочину,
внаслідок якого фактично було знищено
автомобіль, позивач просив суд
стягнути з роботодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_4
на його користь 130000 грн. матеріальної
шкоди, 10000 грн. моральної шкоди та 1200
грн. витрат на послуги експерта.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2014
року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на ухвалення його з
порушенням норм матеріального права,
оскільки, правильно встановивши
обставини справи, суд помилково
прийшов до висновку про неможливість
застосування до спірних правовідносин
положення ч.1 ст. 1172 ЦК України,
посилаючись на те, що під час вчинення
злочину ОСОБА_5 фактично не виконував
свої трудові обов'язки, що суперечить
дійсності. Крім того, суд неповно
з'ясував обставини справи, не допитав в
якості свідка адміністратора
автомийки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги і заперечень на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судом установлено, що 18 листопада 2011
року ОСОБА_2 надав фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4 належний йому
на праві власності автомобіль марки
«Шкода Октавія А5», транзитний
реєстраційний НОМЕР_1, для виконання
робіт з хімічної чистки салону
останнього, залишивши автомобіль на
території автомийки відповідача на
нічний час.

19 листопада 2011 року ОСОБА_5, який є
найманим працівником відповідача,
незаконно заволодів автомобілем
позивача й скоїв ДТП, внаслідок чого
автомобіль було фактично знищено.

Вироком Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 20.11.2012 року ОСОБА_5
було визнано винним у скоєному ДТП й
засуджено його за ч.2 ст. 289 КК України. В
цій частині вирок набрав законної сили.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що до
врегулювання спірних правовідносин
повинні бути застосовані загальні
положення відповідальності за завдану
шкоду, оскільки хоча й шкода була
спричинена ОСОБА_5 у робочий час, проте
діями, які не були пов'язані з
виконанням ним трудових обов'язків в
зв'язку з тим, що останній заволодів
автомобілем позивача незаконно, а тому
фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не є
належним відповідачем по справі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

При цьому, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п.5 Постанови
від 27.03.1992 р «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» із змінами та
доповненнями, відповідальність
юридичної особи настає лише у
випадках, коли особа, з вини якої
заподіяна шкода, знаходиться з даною
організацією в трудових відносинах, і
шкода, заподіяна нею у зв'язку з
виконанням трудових (службових)
обов'язків, незалежно від того,
постійним, сезонним, тимчасовим за
трудовим договором чи на інших умовах
вона була працівником цієї
організації.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених
норм, під виконанням працівником своїх
трудових обов'язків треба розуміти
виконання роботи, зумовленої трудовим
договором (контрактом), посадовими
інструкціями, а також роботи, яка хоча і
виходить за межі трудового договору
або посадової інструкції, але
доручається роботодавцем або
викликана невідкладною виробничою
необхідністю, як на території
роботодавця, так і за її межами,
протягом усього робочого часу. Якщо
шкода завдана працівником в робочий
час, але діями, які не пов'язані з
виконанням трудових обов'язків,
роботодавець відповідальності нести
не буде.

Як вбачається з матеріалів справи факт
неправомірності дій працівника
відповідача - ОСОБА_5 щодо заволодіння
автомобілем позивача, який знаходився
на території автомийки, встановлений
вироком Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 20.11.2012 року, який
набрав законної сили (а.с.), тому
відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини справи, встановлені судом, не
підлягають доказуванню.

Що ж стосується цивільного позову,
заявленого потерпілим в кримінальній
справі, то постановою апеляційного
суду Дніпропетровської області від
19.02.2013 року, яка набрала законної сили
(а.с.5-7), вищевказаний вирок суду щодо
часткового задоволення цивільного
позову й стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 матеріальної та моральної
шкоди, скасовано, оскільки шкода була
спричинена ОСОБА_5 в робочий час діями,
які не були пов'язані з виконанням ним
трудових обов'язків у зв'язку з тим, що
останній заволодів автомобілем
позивача саме незаконно, отримавши у
адміністратора автомийки, протиправно,
шляхом обману ключі від автомобіля
ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України
особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

Наведене дає підстави вважати, що
відповідальність фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 як роботодавця
ОСОБА_5 перед позивачем за
відшкодування завданої ним шкоди
внаслідок ДТП виключається, оскільки
передбачені законодавцем умови
покладення такої відповідальності на
відповідача за завдану шкоду відсутні.

На підставі викладеного та враховуючи
положення ч.4 ст. 61 ЦПК України,
відповідно до якої вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для врегулювання
спірних правовідносин положеннями ч.1
ст. 1172 ЦК України спростовуються
вищенаведеним.

Не може взяти до уваги колегія суддів й
доводи апеляційної скарги позивача про
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи щодо допиту
в якості свідка адміністратора
автомийки, оскільки факт незаконного
заволодіння ключами автомобіля
позивача ОСОБА_5 встановлений вироком,
що набрав законної сили й повторному
доведенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не містять
підстав для її задоволення, а тому
апеляційну скаргу відхиляє, а рішення
суду першої інстанції - залишає без
змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 23 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: