Справа № 445/1167/13
Головуючий у 1 інстанції: Постригач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/2829/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого-судді Приколоти
Т.І.

суддів: Тропак
О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової
О.О.

з участю ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 22 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування
шкоди, -

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Золочівського
районного суду Львівської області від
22 січня 2014 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути з відповідачів в
користь позивача 441 177,59 грн. Стягнуто з
кожного відповідача по 1 470,59 грн.
судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що вказане рішення
не ґрунтується на вимогах закону,
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Просить оскаржуване рішення скасувати.
Зазначає, що з 10 травня 2009 року вона не є
головою правління Кредитної спілки
«Християнська злагода», а тому не може
відповідати за зобов'язаннями
кредитної спілки. Вказує, що належним
відповідачем по справі має бути
кредитна спілка.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що позивач є
вкладником Кредитної спілки
«Християнська злагода» відповідно до
строкових договорів про залучення
внеску члена кредитної спілки на
депозитний рахунок. Строк дії
договорів закінчився. Кредитною
спілкою не повернуто позивачеві після
закінчення дії договорів кошти в сумі
441 177,59 грн. (а.с.5-9,185-202,204-205).

Вироком Галицького районного
суду м.Львова від 14 червня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 6 квітня 2012 року, ОСОБА_8 визнано
винною у вчиненні злочинів
передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст.209, ч.2,3 ст.
358, ч.2 ст. 366 КК України та засуджено до
покарання 12 років позбавлення волі, з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на строк 3 роки, з конфіскацією майна та
коштів одержаних злочинним шляхом;
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні
злочинів передбачених ч.4, ч.5 ст. 191, ч.3
ст.209, ч.2 ст. 366 КК України та засуджено
до покарання 11 років позбавлення волі,
з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на строк 3 роки, з конфіскацією майна та
коштів одержаних злочинним шляхом;
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні
злочинів передбачених ч.5 ст. 191, ч.3 ст.209,
ч.2 ст. 366 КК України та засуджено до
покарання 8 років позбавлення волі, з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на строк 3 роки, з конфіскацією майна та
коштів одержаних злочинним шляхом
(а.с.37-73).

Зазначеним вироком встановлено,
що ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 всупереч
національному законодавству,
систематично зловживаючи своїм
службовим становищем, вчиняли
привласнення коштів спілки, а саме -
внесених членами спілки депозитів, з
метою їх подальшого використання на
власні потреби, а для приховування
своєї злочинної діяльності
систематично вчиняли службові
підроблення. Зловживаючи своїм
службовим становищем та діючи всупереч
чинному законодавству, не створили
пайового, резервного, та додаткових
капіталів спілки, а передбачені для їх
створення кошти привласнили. Для
здійснення своїх протиправних намірів
ОСОБА_4 у серпні 2006 року вступила у
попередню змову із ОСОБА_7 та
ОСОБА_9, а також іншими,
невстановленими слідством особами, та
працівниками спілки, матеріали
стосовно яких виділені в окреме
провадження. Усім вказаним особам
ОСОБА_4 повідомила про можливість
незаконного збагачення за рахунок
коштів спілки, пообіцяла кожному
визначену долю із викраденого, довела
мету створення злочинної групи, план
злочинної діяльності та роль кожного у
ній, на що вони дали свою згоду і в
подальшому стали приймати активну
участь у заволодінні коштами спілки. У
обов'язки ОСОБА_9 та ОСОБА_7, як
виконавців злочинів, входило
підписання підроблених документів
щодо отримання кредитів від імені
позичальників та поручителів, а також
вжиття додаткових заходів по
приховуванню злочинної діяльності
групи. З цією метою ОСОБА_9 та ОСОБА_7,
який перебував на посаді директора ПП
«Жоржина плюс» і був службовою особою,
створювали враження про дійсність угод
щодо надання їм кредитів, законність
отримання таких кредитів та
використання отриманих кошів у
господарській діяльності очолюваного
ОСОБА_7 підприємства. З цією метою
вказані особи, зокрема, у випадках
перевірок, повідомляли завідомо
неправдиву інформацію про
використання кредитних коштів у
діяльності ПП «Жоржина плюс».У період з
серпня 2006 року до жовтня 2008 року ОСОБА_4,
діючи за попередньою змовою в групі з
ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а також
невстановленими особами, привласнила
кошти кредитної спілки «Християнська
злагода», залучені на депозит від її
вкладників, в особливо великих
розмірах, а для приховування своєї
злочинної діяльності систематично
вчиняла службові підроблення,
виготовляючи підроблені документи про
видачу кредитів на суму викрадених
коштів. При цьому ОСОБА_4, зловживаючи
своїм службовим становищем, з метою
уникнення проведення фінансового
моніторингу, який міг призвести до
виявлення злочинної діяльності
очолюваної нею групи, оформляючи
підроблені документи про видачу
кредитів, зазначала у них, що видача
коштів у один день одній особі була
меншою за 80 000 грн. З метою приховання
своєї злочинної діяльності ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 та невстановлені особи,
діючи згідно розробленого ОСОБА_4 та
погодженого усіма вказаними особами
плану, вирішили розпочати з викрадення
невеликих сум коштів та поступово їх
збільшувати. Так, діючи за попередньою
змовою в групі з вказаними особами,
ОСОБА_4 у період з серпня 2006 року до
жовтня 2008 року, зловживаючи своїм
службовим становищем, за вказаних вище
обставин привласнила залучені
кредитною спілкою «Християнська
злагода» на депозити від її вкладників
кошти в загальній сумі 18 890 448,15 грн. та у
цей же період легалізувала ці кошти.

Позивач визнана потерпілою від
вказаних злочинів (а.с.57 зворот), їй
заподіяно матеріальної шкоди на суму 441
177,59 грн. Для захисту своїх прав вона
звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6
і ОСОБА_7 про стягнення у її (позивача)
користь 441 177,59 грн., посилаючись на те,
що кредитна спілка не має можливості
виплатити внесені нею кошти за
договорами в сумі 441 177,59 грн., оскільки
кошти викрадені засудженими.

Статтею 23 Закону України «Про кредитні
спілки» визначено, що внески (вклади)
членів кредитної спілки на депозитні
рахунки, а також нарахована на такі
кошти та пайові внески плата (проценти)
належать членам кредитної спілки на
праві приватної власності.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними діями
майну фізичної особи, відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її завдала.
Способи відшкодування шкоди, завданої
майну потерпілого, визначені ст. 1192
цього Кодексу, де передбачено
відшкодування збитків у повному
обсязі.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 31
березня 1989 року «Про практику
застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно
нажитого майна», покладаючи на
підсудного обов'язок відшкодувати
матеріальну шкоду, суд має виходити з
установленого законом правила про те,
що шкода, заподіяна злочином, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі...
Солідарну відповідальність по
відшкодуванню шкоди несуть особи,
діяння яких були об'єднані спільним
злочинним наміром, а заподіяна ними
шкода стала наслідком їх спільних дій.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позивачеві, як
потерпілій від злочину, завдано
майнову шкоду в розмірі 441 177,59 грн.,
обов'язок по відшкодуванню якої
повинні нести солідарно відповідачі,
засуджені за злочин.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржуване рішення ухвалене судом
на підставі наявних у справі доказів,
оцінених судом належним чином кожного
окремо на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв'язок у сукупності; встановлених
судом обставини.

При встановленні зазначених обставин
судом першої інстанції не було
порушено норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам закону та
обставинам справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних по
справі доказів, не спростовуються
доводами апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат проведено
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

З такими висновками суду слід
погодитися, оскільки ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення
Золочівського районного суду
Львівської області відсутні, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: