Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області,
третя особа - орган опіки та піклування
Житомирської міської ради про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення,
зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 19 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а
:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в
якому просили усунути перешкоди в
користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 разом із малолітнім
сином ОСОБА_5 2010 р.н., на підставі ст.ст.
386, 391 ЦК України, та зобов'язати
Державну міграційну службу України в
Житомирській області зняти
відповідачку з реєстраційного обліку в
даному будинку.

В обґрунтування позову
посилалися на те, що вони є
співвласниками будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 14.10.2013 року.
ОСОБА_3 зареєструвалася у даному
будинку з дозволу колишнього власника,
спадкодавця ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідачка була
завчасно попереджена про виселення,
оскільки вони мають намір
використовувати будинок, проте вона
відмовляється звільнити житло, не
допускає до будинку, чим порушує їх
право власності на нерухоме майно.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 19 травня
2014 року позов задоволено частково.
Виселено ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати. Зазначила,
що орган опіки та піклування не давав
згоди на виселення неповнолітнього
сина з будинку, а тому рішення суду
підлягає скасуванню, оскільки порушує
права неповнолітньої дитини. Крім того,
вважає, що вона може бути виселена
тільки з підстав, передбачених
Житловим кодексом України, а
відповідно до ст. 156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку не припиняє її право
користування даним житлом.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є
власниками житлового будинку АДРЕСА_1,
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 14.10.2013 року.

У вищевказаній квартирі з 20.03.2002
року зареєстрована ОСОБА_3, яка
поселилася та зареєструвалася з
дозволу на той час власника будинку -
спадкодавця ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. Після народження, в
будинку став проживати син
відповідачки - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

Виходячи з положень ст. ст. 16, 386, 391
ЦК України, власник має право
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК
України, з урахуванням положень ч. 1
ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням у обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

З матеріалів справи та пояснень
сторін вбачається, що угода між
відповідачкою та позивачами щодо
порядку користування спірною
квартирою в будь-якому вигляді не
укладалася. ОСОБА_3 не була та не є
членом сім'ї позивачів.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій ст. 64 ЖК України, а саме:
дружина наймача (власника), їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача (власника)
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем (власником) і ведуть з ним
спільне господарство.

Враховуючи вищезазначені норми
матеріального права, право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно. Виникнення права
членів сім'ї власника будинку
(квартири) на користування цим будинком
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку
(квартири) права власності на це житло,
а відтак припинення права власності
особи на будинок (квартиру) припиняє
право членів її сім'ї на користування
цим житлом.

Таким чином, права відповідачки
та її малолітнього сина на проживання у
спірному будинку є похідними від прав
колишнього власника квартири - ОСОБА_4,
яка померла у 2005 році, за згодою якої
вони проживали і були зареєстровані в
даному будинку. Проте, новими
власниками житла є ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які
відповідно до ст. 391 ЦК України мають
право вимагати від відповідачки
усунути перешкоди у користуванні їх
власністю.

Крім того, слід зазначити, що
реєстрація особи за певною адресою
сама по собі не є підтвердженням її
права на користування житлом, оскільки
таке право виникає та може бути
підтверджене на інших підставах, таких
як право власності, сімейні відносини,
оренда та ін.

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
обґрунтованість вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
та правильно задовольнив їх позов в
частині виселення. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
підстав для скасування судового
рішення немає.

Рішення в іншій частині ніким не
оскаржується, а тому не є предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 19 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді