У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського
районного суду Одеської області від 15
травня 2014 року та рішення апеляційного
суду Одеської області від 27 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення незаконно отриманих
аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 07
червня 1997 року вона уклала шлюб з
ОСОБА_3, у якому народилися: ІНФОРМАЦІЯ_1
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_6 Рішенням
Саратського районного суду Одеської
області від 17 листопада 2010 року з
відповідача на її користь стягнуто
аліменти на усіх трьох дітей у розмірі
Ѕ частини від усіх видів заробітку
відповідача щомісячно до повноліття
найстаршої дитини чи до зміни
майнового сімейного становища сторін.
ІНФОРМАЦІЯ_5 найстаршому синові ОСОБА_4
виповнилось 18 років, але він на момент
досягнення повноліття на час звернення
до суду є студентом Одеської
національної академії харчових
технологій, а тому потребує коштів на
утримання. Оскільки відповідач
матеріальної допомоги на утримання
ОСОБА_4 не надає, просила стягнути з
ОСОБА_3 на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти у розмірі ј частини усіх його
доходів щомісячно до закінчення ним
навчання.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
зазначав, що рішенням Саратського
районною суду Одеської області від 17
листопада 2010 pоку з нього на користь
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дітей у
розмірі Ѕ частини з усіх видів його
заробітку. Але рішенням органу опіки та
піклування Саратської районної
державної адміністрації Одеської
області від 22 червня 2011 року разом з ним
визначено місце проживання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Отже, він повинен
був виплачувати аліменти тільки на
двох дітей, але з нього на підставі
рішення суду продовжували стягувати
аліменти на трьох дітей у розмірі Ѕ
частини доходів.

10 жовтня 2011 pоку він звернувся до суду з
позовом про зменшення розміру
аліментів. Рішенням Саратського
районного суду Одеської області від 23
серпня 2013 року його позовні вимоги
задоволено частково. Вищевказане
рішення було оскаржено в апеляційному
порядку. Але до грудня 2013 року з нього
продовжували стягувати аліменти на
сина ОСОБА_5, який з травня 2011
року знаходився на його утриманні. У
результаті цього, з червня 2011 року по
грудень 2013 року ОСОБА_2 незаконно
отримала від нього аліменти у розмірі 11
737 грн 28 коп.

ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2
незаконно отримані аліменти у розмірі
11 737 грн 28 коп. на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області

від 15 травня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
незаконно отримані аліменти за період
з червня 2011 року по березень 2013
року включно у розмірі 8187 грн 27 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 червня 2014 року рішення
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 15 травня 2014 року у
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частити від
усіх доходів ОСОБА_3, але не менше, ніж 30
% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, на період навчання,
але не більше як до досягнення ОСОБА_4 23
років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2,
суди обґрунтовано дійшли висновку, що
відповідно до ст. 199 СК України, якщо
повнолітня дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення 23 років за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.
Щодо задоволення зустрічного позову,
то суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, правильно
дійшов висновку, що оскільки з моменту,
коли син ОСОБА_5 почав проживати з
батьком, відпали підстави для
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліментів на сина ОСОБА_5, так як дитина
знаходилася на утриманні і повному
забезпеченні батька відповідно до
рішення органу опіки та піклування
Саратської районної державної
адміністрації Одеської області від 22
червня 2011 року № 7-к.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів; за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманих аліментів.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік