Справа № 317/2278/14-ц
№/п 2/317/1135/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області

у складі: головуючого - судді
Гончаренко П.П.,

при секретарі - Зеленській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ
майна подружжя та визнання права
власності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить розірвати шлюб
з ОСОБА_2 та визнати за ним право
власності на ? частину житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що з
відповідачкою ОСОБА_2 він одружився 07
жовтня 1994 року. Шлюб зареєстрований
відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінського
району м. Запоріжжя (актовий запис № 1251
від 07.10.1994 року).

Від спільного подружнього життя
сторони мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя у сторін не склалось,
подружні відносини між позивачем та
відповідачкою припинилися з березня 2013
року, спільне господарство не ведеться.
Причиною розірвання, шлюбу на думку
позивача, є відсутність
взаєморозуміння і згоди.
Непорозуміння, що виникли між
сторонами привели до взаємного
відчуження та вони остаточно втратили
почуття поваги та любові один до
одного.

Позивач вважає, що їхня родина
розпалась остаточно і відновлена бути
не може. На примирення з відповідачкою
позивач категорично не згоден.

Спору про місце проживання дитини між
сторонами не має.

За час перебування у шлюбі та ведення
спільного господарства сторонами було
придбано житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач вважає, що йому належить ?
частина зазначеного житлового будинку,
оскільки його було придбано в період
шлюбу.

Позивач в судове засідання з'явився,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Відповідачка в судове засідання
з'явилась, не заперечувала проти
задоволення позовної заяви про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя.

Суд, оцінивши і дослідивши докази по
справі, заслухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, вважає позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони перебувають в шлюбі, який
зареєстрований 07 жовтня 1994 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінського
району м. Запоріжжя, актовий запис № 1251
від 07.10.1994 року, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серія
НОМЕР_1.

Від спільного подружнього життя
сторони мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі
записів актів громадянського стану про
народження 05.07.2001 року зроблено актовий
запис № 456, що підтверджується
свідоцтвом про народження серія
НОМЕР_2.

Спільне життя у сторін не склалось,
подружні відносини між позивачем та
відповідачкою припинилися з березня 2013
року, спільне господарство не ведеться.
Причиною розірвання, шлюбу на думку
позивача, є відсутність
взаєморозуміння і згоди.
Непорозуміння, що виникли між
сторонами привели до взаємного
відчуження та вони остаточно втратили
почуття поваги та любові один до
одного.

Спору про місце проживання дитини між
сторонами не має.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 СК України

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

За час перебування у шлюбі та ведення
спільного господарства сторонами було
придбано житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
згідно договору купівлі-продажу
укладеного 14.03.2001 року укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У зв'язку з тим, що вказаний будинок був
придбаний у період шлюбу кожен з
подружжя має право на ? частину
житлового будинку.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України (який був чинний на момент
придбання житлового будинку), майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними. В окремих
випадках суд може відступити від
начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним
із подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, якщо між подружжям не
досягнуто згоди про спосіб поділу
спільного майна, то за позовом подружжя
або одного з них суд може постановити
рішення: про поділ майна в натурі, якщо
це можливо без шкоди для його
господарського призначення; про
розподіл речей між подружжям з
урахуванням їх вартості та частки
кожного з подружжя в спільному майні;
про присудження майна в натурі одному з
подружжя, з покладенням на нього
обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування у шлюбі, так і після
розірвання шлюбу.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання йог недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у випадку
коли при розірванні шлюбу в судовому
порядку встановлено, що подружжя не
досягло згоди про те, з ким із них
будуть проживати неповнолітні діти,
про порядок та розмір виплати коштів на
утримання дітей, дружини (чоловіка), а
також про поділ спільного майна
подружжя, або буде встановлено, що
такої згоди досягнуто, але вона порушує
інтереси дітей чи одного з подружжя,
суд вирішує зазначені питання по суті
одночасно з вимогою про розірвання
шлюбу з дотриманням закону, який
регулює ці правовідносини.

Суд вважає, що позов обгрунтований та
підлягає задоволенню, оскільки
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б їх
інтересам та інтересам дитини, а також
суд вважає за можливе задовольнити
позовні вимоги щодо визнання за
позивачем права власності на ? частину
житлового будинку придбаного
сторонами у період шлюбу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 7, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.
105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.
22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім?ю України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання йог недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, поділ майна подружжя
та визнання права власності -
задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований 07.10.1994 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Ленінського району м. Запоріжжя,
актовий запис № 1251 від 07.10.1994 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право
власності на ? частину житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги через
суд першої інстанції.

Суддя:
П.П.
Гончаренко