Номер провадження 2/754/3694/14
Справа №754/6433/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24.09.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді Клочко
І.В.

при секретарі Ліщитович
К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про
розірвання договору та стягнення
грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та
стягнення грошових коштів. Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що
23.06.2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір,
відповідно до якого відповідач
зобов'язується виготовити за завданням
позивача меблі, доставити виготовлену
продукцію за адресою, вказаною в
договорі та виконати роботи зі
встановлення виготовленого комплекту
меблів, а саме - кухні. Договором
передбачено строк виконання робіт - 50
робочих днів від дня отримання від
позивача грошових коштів у повному
обсязі. Повна оплата на загальну суму
47890,00 грн була здійснена 31.08.2013 року,
оскільки, станом на початок квітня 2014
року відповідач не розпочав
виготовлення та встановлення кухні,
тому позивач був змушений звернутися
до суду.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив задовольнити
позов. Також в обґрунтування позовних
вимог позивач пояснив, що йому
телефонував ОСОБА_3 і вимагав від нього
коштів для доставки та встановлення
кухні.

Відповідач проти позовних вимог
заперечувала та просила у задоволенні
позовних вимог відмовити, оскільки
26.10.2013 року кухня була виготовлена та
доставлена за адресою, яку вказав
позивач у договорі, проте ОСОБА_1 від
прийняття кухні відмовився.

В судовому засіданні третя особа -
ОСОБА_3, пояснив, що між ним та ФОП
ОСОБА_2 був укладений договір на
виготовлення меблів, а саме кухні. 26
жовтня 2013 року ОСОБА_3 разом з двома
працівниками привіз виготовлену
продукцію до будинку ОСОБА_1, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак
позивач відмовився прийняти меблі, при
цьому не пояснив причину відмови, на
підставі чого був складений акт.
Вказані меблі знаходяться на складі у
ОСОБА_3 вже майже рік, оскільки ОСОБА_1
відмовляється їх приймати.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено наступне.

23.07.2012 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був
укладений договір №Ф142, відповідно до
умов якого відповідач зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених у
Договорі, виготовити за завданням
Замовника - ОСОБА_1 продукцію (меблі),
доставити виготовлену продукцію за
адресою вказаною в договорі та
виконати роботи зі встановлення меблів
- кухні, а Замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виготовлену
продукцію, послуги з доставки та роботи
зі встановлення продукції (а.с.10-15).

26.09.2012 року між позивачем та
відповідачем була укладена додаткова
угода до Договору №Ф142, відповідно до
якої, змінено передплату за даним
договором, загальна вартість продукції
складає - 40800,00 грн, передплата - 28600,00
грн, доплата - 12200,00 грн (а.с.19).

31.08.2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено додаткову угоду до
договору №Ф142, в зв'язку зі змінами
замовленої продукції (а.с.20).

Як вбачається з копій квитанцій від
23.07.2012 року, 26.09.2012 року, 31.08.2013 року,
грошові кошти були сплачені в повному
обсязі 31.08.2013 року (а.с.21).

Відповідно до п. 3.1.4 договору,
виконавець - зобов'язаний приступити до
виконання робіт (виготовлення
продукції), передбачених цим договором,
після підписання замовником
комп'ютерної моделі продукції та
отримання від замовника в повному
обсязі грошових коштів (а.с.11).

Згідно з п. 8.1. договору, виконавець з
врахуванням положень п. 3.1.4. договору,
виконує роботи в строк 50 робочих днів
(а.с.13).

В судовому засіданні було встановлено
та сторонами не заперечувався факт
укладення договору від 25.09.2013 року між
ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою
виготовлення продукції - кухні,
відповідно до якого виконавець - ОСОБА_3
зобов'язаний своєчасно здійснити
виготовлення, доставку та встановлення
продукції за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1 договору №Ф142, передбачено,
що виконавець має право на свій розсуд
укладати договори субпідряду з третіми
особами, що залучаються для виконання
робіт за цим договором, і забезпечувати
контроль за ходом роботи, що
виконується ними (а.с.10).

Відповідно до акту здавання-приймання
виготовленої продукції від 26.10.2013 року,
який був складений ОСОБА_3 в
односторонньому порядку, оскільки
замовник - ОСОБА_1 відмовився прийняти
продукцію та підписувати акт (а.с.48).

Згідно з п.3.2.4 договору №Ф142, замовник
зобов'язаний підписати акт здачі
приймання робіт (а.с.11).

У випадку безпідставної або
необґрунтованої відмови замовника від
підписання акту про прийняття робіт з
монтажу та викладення ним своїх
зауважень щодо якості робіт з монтажу
продукції, про це зазначається в акті,
що складається працівниками, які
виконують установку продукції та
замовником (за його бажанням).
Односторонній акт виконавця, в даному
випадку, має юридичну силу та є
достатнім доказом належного та
якісного монтажу продукції виконавцем
(п. 3.2.7 договору, а.с.11).

Аналізуючи встановлені по справі
обставини в їх сукупності, суд вважає,
що позовні вимоги є не обґрунтованими,
та такими, що не підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 ЦК передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ним, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Статтею 629
цього ж Кодексу встановлено, що договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Оскільки в судовому засіданні від
11.06.2014 року позивач зазначив, що
відмовився прийняти кухню, тому, що
була відсутня стільниця, а в судовому
засіданні 24.09.2014 року позивач посилався
на те, що з нього вимагали кошти за
встановлення та доставку кухні, при
цьому зазначив, що знає, що спочатку
встановлюється кухня, а після замірів
виготовляється та встановлюється
стільниця, на підставі цього, суд
вказані пояснення позивача до уваги не
приймає.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи те, що позивачем не надано
доказів щодо істотного порушення
договору відповідачем, суд приймаючи
до уваги пояснення ОСОБА_3, вважає, що
саме з вини позивача договір №Ф142 не
був належним чином виконаний, а тому
позовні вимоги є не обґрунтованими та
таким, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
525, 526, 626, 629, 651 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215,
224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3, про розірвання
договору та стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий: