Номер провадження: 22-ц/785/6404/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Черевко П.М.

суддів Сватаненка В.І.,
Кононенко Н.А.

при секретарі Орлової С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 на додаткове
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 10 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
позики та стягнення коштів, та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору позики
дійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору позики від
23.01.2006 року, який було укладено між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також просила
зобов'язати ОСОБА_7 повернути їй та
ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 10283910
гривен (а.с. 3-4).

У обґрунтуванні свого позову ОСОБА_4
посилається на те, що її чоловік ОСОБА_6
без її згоди уклав договір позики з
ОСОБА_5 надавши їх спільні кошти.

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернувся з
зустрічним позовом, який був під час
розгляду справи уточнений, та
остаточно заявлений до ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 про визнання дійсним договору
позики, укладеним 23.01.2006 року між ним та
ОСОБА_5, та просив стягнути з ОСОБА_5 на
його користь грошові кошти у розмірі
10767948, 75 гривен, та 3% річних від
простроченої суми у розмірі 333702, 43
гривні, а також просив в рахунок
погашення боргу за договором позики
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, а саме на нежилі
підвальні приміщення АДРЕСА_1, та
нежилі приміщення першого поверху
АДРЕСА_2 та скасувати запис у Єдиному
державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно щодо реєстрації за
ОСОБА_5 (а.с. 77-78, 101-102).

У обґрунтуванні свого позову ОСОБА_6
зазначає, що 23.01.2006 року уклав договір
позики з ОСОБА_5, передавши йому у борг
грошові кошти у розмірі 10283910 гривен,
строком до 23.01.2011 року, але ОСОБА_5 свої
боргові зобов'язання не виконує та
гроші не повертає, також ОСОБА_6
зазначає, що його дружина ОСОБА_4
надавала йому згоду на укладання
договору позики, про що є письмова
розписка.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 лютого 2012 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_6
задоволено у повному обсязі, визнано
дійсним договір позики від 23.01.2006 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
грошові кошти у розмірі 10767948, 75 гривнів
та 3% річних у розмірі 333 702, 43 гривні.
Вирішено питання про судові витрати
(а.с. 107-109).

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся з
заявою до Приморського районного суду
м. Одеси про ухвалення додаткового
рішення у відповідності до ст. 220 ЦПК
України з тих підстав, що його позов
було задоволено, але суд задовольняючи
його позовні вимоги в повному обсязі не
вирішив питання стосовно позовних
вимог, від яких заявник не відмовлявся,
стосовно визнання за ним права
власності в рахунок погашення боргу
(а.с. 121).

Додатковим рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014
року, за ОСОБА_6 було визнано право
власності на нерухоме майно, а саме: на
нежилі підвальні приміщення АДРЕСА_1,
та нежилі приміщення першого поверху
АДРЕСА_2 (а.с. 128-129).

Не погоджуючись з додатковим рішенням
суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, особи,
яка не була залучена до участі у справі,
але вважає, що ухвалене рішення порушує
її права, звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
додаткове рішення Приморського
районного суду від 10.02.2014 року
скасувати, постановити нове, яким
відмовити ОСОБА_6 в задоволені позову
про визнання права власності на
нежитлові приміщення в повному обсязі,
посилаючись на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на
додаткове рішення Приморського
районного суду від 10.02.2014 року підлягає
закриттю, а апеляційна скарга підлягає
залишенню без розгляду з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 вважає, що додатковим рішенням
суду порушені її права, тому, що вона є
власником нежитлових приміщень, на які
було визнано право власності
додатковим рішенням за ОСОБА_6

Але данні твердження спростовуються
матеріалами справи, з яких вбачається,
що рішенням апеляційного суду Одеської
області від 19.02.2014 року встановлено, що
ОСОБА_5 не знаходячись у шлюбі, за свої
особисті кошти придбав нежилі
приміщення першого поверху №501 та
нежилі підвальні приміщення АДРЕСА_1

Дане майно є особистою власністю
ОСОБА_5, до якого ОСОБА_3 відношення не
має.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Як роз'яснено в п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» при поданні апеляційної
скарги особою, яка не має передбаченого
статтею 292 ЦПК України права на
апеляційне оскарження, у тому числі
особою, яка не брала участі у справі,
про права та обов'язки якої суд першої
інстанції питання не вирішував, якщо
зазначені обставини будуть
встановлені після прийняття
апеляційної скарги до розгляду,
апеляційний суд постановляє ухвалу про
закриття апеляційного провадження у
справі за такою скаргою.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 не має відношення до нежитлових
підвальних приміщень АДРЕСА_1, та
нежилих приміщень першого поверху
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, який є представником ОСОБА_3, не
надано належних та допустимих доказів
того, що оскаржуване рішення суду
якимось чином порушує права апелянта
як особи, яка не брала участі у розгляді
даної справи.

Доводи, викладені ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3 у апеляційній скарзі, не надають
останньому право, передбачене ст. 292 ЦПК
України, звертатись з апеляційною
скаргою на додаткове рішення
Приморського районного суду від 10.02.2014
року, оскільки оскаржуване рішення
суду не порушує законних прав та не
зачіпає інтересів ОСОБА_3

За таких підстав, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
закриття апеляційного провадження у
справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 на додаткове
рішення Приморського районного суду
від 10.02.2014 по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору позики та
стягнення коштів, та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договору позики дійсним та
стягнення коштів,

Керуючись ст. 292, 295 п. 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 на додаткове
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 10 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
позики та стягнення коштів, та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору позики
дійсним та стягнення коштів - закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

Н.А. Кононенко