печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6257/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Середи К.О.,

при секретарі - Шалапуді В.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому
просила визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
04.03.2013 шлюб між сторонами був
розірваний, її колишній чоловік
зареєстрований разом із нею за адресою:
АДРЕСА_1, договір найму укладений з
відповідачем. Відповідач тривалий час
не проживає у вказаній кімнаті, а після
розлучення остаточно припинив
з'являтись за місцем реєстрації, вивіз
усі свої речі і припинив цікавитись
кімнатою, а також брати участь в оплаті
комунальних послуг, тобто фактично
припинив виконувати обов'язки наймача
жилого приміщення, передбачені ст. 64 ЖК.
З березня 2013 року відповідач жодного
разу не з'являвся в кімнаті № 40,
проживає з іншою жінкою, тобто фактично
вибув на постійне проживання в інше
жиле приміщення, всі обов'язки по
утриманню кімнати позивач виконує
самостійно. За таких обставин, позивач
на підставі ч. 1 ст. 71, ст. ст. 72, 107 ЖК
України просить визнати відповідача
таким, що втратив право користування
кімнатою в гуртожитку.

28.04.2014 ОСОБА_3 пред'явив зустрічний
позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
який був прийнятий судом до спільного
розгляду з первісним позовом.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3
обґрунтовує тим, що він не втратив
права користування житловим
приміщенням, оскільки відсутній в
кімнаті з поважних причин, неприязні
стосунки, які склалися між сторонами,
перешкоджають його проживанню в
кімнаті гуртожитку, натомість інтересу
до житла він не втрачав і тривалий час
захищає свої права, іншого житла він не
має.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали вимоги
позовної заяви, просили задовольнити з
викладених у ній підстав, проти
задоволення зустрічного позову
заперечили, пославшись на його
необґрунтованість та безпідставність.

Відповідач та його представник проти
задоволення позову заперечили,
пославшись на неможливість
застосування до спірних правовідносин
сторін положень ст. ст. 71, 72 ЖК України,
оскільки дане житло має статус
тимчасового, зустрічний позов
підтримали, просили задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно зі ст. 6 та ч. 1 ст. 127 ЖК жилі
будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Гуртожитки можуть
використовуватися для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання.

Відносини, які складаються між
мешканцем гуртожитку і його
володільцем, є договірними і
відносяться до різновиду договору
найму жилого приміщення.

Регулювання відносин з користування
гуртожитками пов'язане із спеціальним
правовим статусом цього житла. Тому
норми глави 4 Житлового кодексу УРСР,
Примірного положення про гуртожитки, а
також інші норми житлового
законодавства стосовно гуртожитків є
спеціальними по відношенню до норм
цивільного законодавства. Якщо
відносини не врегульовані спеціальним
законодавством про гуртожитки,
необхідно керуватися загальними
нормами про договір найму житла як
інституту житлового права.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК та з
урахуванням подібності за змістом
правовідносин саме щодо користування
жилою площею у гуртожитку з
правовідносинами, що регулюються
загальними правилами статей 71, 72 ЖК
щодо відсутності осіб, які мають право
користування жилим приміщенням
державного або громадського житлового
фонду, положення цих правил про
збереження за відсутньою особою права
на жиле приміщення слід застосовувати
і в разі тимчасової відсутності у
гуртожитку особи, якій у ньому
надавалася жила площа (за відсутності
підстав для виселення).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 15.08.2007 ОСОБА_3 було
видано ордер № 9 на право зайняття
житлового приміщення в сімейному
гуртожитку для тимчасового проживання,
а саме: АДРЕСА_1; склад сім'ї: ОСОБА_3,
ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_6 (син).

В ордері зазначено місце роботи ОСОБА_3
- Печерське РУ ГУ МВС України в м. Києві
та посада - дільничний інспектор;
зазначається адреса житлового
приміщення, а також, що житлове
приміщення знаходиться у відомчому
будинку КП «Житловик», відповідно до
примітки: житлове приміщення надається
в зв'язку з роботою в даній організації.

Як вбачається із відповіді КП УЖГ
Печерського району м. Києва
«Печерськжитло» від 06.05.2014 № 18-554/4,
наданій на адвокатський запит, кімнату
АДРЕСА_1, не було включено до переліку
службових приміщень для працівників
органів внутрішніх справ України;
нумерація кімнат у гуртожитку по
АДРЕСА_1 була змінена в результаті
переобміру його площ (а.с. 82).

Судом встановлено, що технічний
паспорт був виготовлений КМБТІ 20.05.2013
на гуртожиток АДРЕСА_1, тобто даний
будинок залишився у статусі
гуртожитку, проте доказів надання
даної кімнати у гуртожитку ОСОБА_3 саме
як службового житла матеріали справи
не містять.

Відповідно до довідки Ф-3, виданої КП
УЖГ Печерського району м. Києва
«Печерськжитло» від 18.03.2014, кімната
АДРЕСА_1, не приватизована, в ній
прописані: ОСОБА_3 (наймач), ОСОБА_6 (син),
ОСОБА_1 (колишня дружина).

Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК передбачено, що
питання визнання особи такою, що
втратила право на жиле приміщення,
вирішується виключно в судовому
порядку; на стороні позивача можуть
виступати наймач, члени його сім'ї, в
тому числі ті, за якими зберігається
право на користування житлом як за
тимчасово відсутніми, або ті, що
отримали броню (ст. 73 - 75 ЖК).

При цьому, суд може визнати особу такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням, лише з однієї вказаної
позивачем підстави, передбаченої ст. 71
або ст. 107 Житлового кодексу України.

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду,
посилається на положення ч. 1 ст. 71, ст. 72,
ст. 107 Житлового кодексу, разом з тим,
факт тимчасової відсутності особи і
пов'язані з цим правові наслідки слід
відмежовувати від факту постійної
відсутності особи у житловому
приміщенні у зв'язку з вибуттям на
постійне проживання в інше жиле
приміщення (ст. 107 ЖК).

При тимчасовій відсутності за особою
продовжує зберігатись намір ставитись
до жилого приміщення як до свого
постійного місця проживання. При
вибутті на постійне місце проживання в
інше жиле приміщення особа втрачає не
тільки фактичне володіння жилим
приміщенням, але й намір повернутись.

Враховуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
пояснення з приводу підстав звернення
з позов, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги необхідно розглядати в
аспекті наявності або відсутності
правових підстав для визнання
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
відповідно до положень ч. 1 ст. 71, ст. 72
ЖК.

Статтею 71 ЖК України встановлено, що
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК України суд визнає
особу такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» за № 2 від 12
квітня 1985 року роз'яснено судам, що у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування житловим приміщенням (ст.
71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Звертаючись з позовом до суду, позивач
зазначає, що відповідач з березня 2013
року не проживає у даній кімнаті
гуртожитку, не приймає участі в оплаті
комунальних послуг, вивіз речі та
мешкає в іншому жилому приміщенні з
новою родиною.

Натомість, відповідач зазначив, що не
проживає у кімнаті гуртожитку через
поважні причини - постійні конфліктні
ситуації між ним та його колишньою
дружиною, інтересу до кімнати він не
втратив, оскільки іншого житла він не
має, позивач створила нову сім'ю, її
чоловік зараз проживає у даній кімнаті,
у них народилась спільна дитина.
Відповідач зазначає, що після
розлучення у нього з позивачем була
усна домовленість, що кожного місяця
він буде перераховувати 800 грн. в якості
аліментів, а також додатково 5% від суми
заробітної плати. Дані кошти
сплачуються ним регулярно, з яких, на
його переконання, частина мала
зараховуватись і як плата на утримання
кімнати.

За клопотанням позивача були допитані
мешканці (сусіди) гуртожитку по
АДРЕСА_1: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які
показали, що відповідач не проживає у
кімнаті в гуртожитку приблизно 1,5-2
року, декілька раз бачили у гуртожитку,
у кімнаті проживають позивач, син
ОСОБА_6 та чоловік ОСОБА_12, останній
проживає у кімнаті десь біля року.
Комунальні платежі сплачує позивач. Як
відповідач вивозив речі не бачили.
Також свідки підтвердили напруженість
у стосунках колишнього подружжя,
періодичні сварки, під час яких
викликались співробітники міліції.

Також за клопотанням позивача було
проведено допит сина сторін ОСОБА_6,
який розповів, що його батько пішов від
мами рік - півтора тому, з мамою
залишились самі, розійшлися через
постійні сварки, тато приходить, але не
часто. Після розлучення мама вийшла
заміж, але не одразу.

В свою чергу, за клопотанням
відповідача був допитаний свідок
ОСОБА_11, який працює в Печерському РУ ГУ
МВС України в м. Києві, є колегою
відповідача. Даний свідок з приводу
обставин справи повідомив, що сімейне
життя між сторонами не склалося, що
призвело до розлучення. Після
розлучення ОСОБА_3 не міг проживати у
кімнаті гуртожитку через постійні
сварки з його колишньою дружиною,
остання навіть зверталась декілька раз
з відповідними заявами до райвідділку.
ОСОБА_3 іншого постійного житла не має,
навіть ночував на роботі. Позивач
приходила на роботу до відповідача і
зверталась з проханням до керівництва
посприяти тому, щоб відповідач не
заважай їй проживати у кімнаті, не
провокував конфлікти, у зв'язку з чим
керівництво порадило відповідачу
орендувати інше житло, що уникнути
конфліктів у гуртожитку.

З огляду на те, що позивач підтверджує
факт непроживання відповідача у
кімнаті гуртожитку виключно показами
свідків, які підтвердили, що відповідач
дійсно не проживає в кімнаті 1,5 - 2 року,
підтвердили існування конфліктів між
сторонами, не підтвердили, що
відповідач вивіз свої особисті речі з
кімнати, що, на переконання суду,
враховуючи заперечення відповідача,
покази свідка ОСОБА_11, відсутність
акту, складеного експлуатуючою даний
будинок організацією, яким би був
зафіксований факт не проживання
відповідача у кімнаті гуртожитку та
відсутність у кімнаті його особистих
речей, свідчить про те, що неприязні
стосунки, які склалися між сторонами,
перешкоджають його проживанню в
кімнаті гуртожитку, натомість інтересу
до житла він не втрачав, іншого житла
він не має.

Також, враховуючи, що грошові кошти
відповідач сплачував на утримання
дитини в добровільному порядку за
домовленістю сторін, є підстави дійти
до висновку, що відповідач міг
розраховувати на те, що частина з них,
враховуючи, що дитина залишилась
проживати з матір'ю у даній кімнаті,
частково підуть на оплату за
комунальні послуги.

Щодо заявлених ОСОБА_3 зустрічних
позовних вимог до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні майном, суд не
вбачає підстав для їх задоволення,
оскільки звертаючись з даним
зустрічним позовом, ОСОБА_3 не
зазначено, яким саме способом мають
бути усунуті такі перешкоди (як-то
шляхом вселення, тощо) та не
підтверджено безпосереднього
здійснення з боку ОСОБА_1 таких
перешкод (перешкоджання у доступі до
кімнати, зміна замків, тощо). ОСОБА_3 та
його представник зазначили, що такі
перешкоди носять суто моральний
характер.

Аналізуючи здобуті по справі докази,
суд вважає, що первісні і зустрічні
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд в силу ст. 88 ЦПК
України, враховує, що первісні та
зустрічні позовні вимоги оплачені
сторонами, судом залишено без
задоволення, у зв'язку з чим поверненню
не підлягають.

Керуючись ст. ст. 47, 48 Конституції
України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10,
60, 88, 123, 212-214, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
К.О. Середа