УХВАЛА

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Будівельне управління № 813», третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Союз проект
менеджмент», про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки за
касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником - ОСОБА_5, на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
20 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 13 вересня 2013 року по вул. Паркова
Алея у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля марки КІА,
державний номер НОМЕР_1, належного йому
на праві власності, та
трактора-екскаватора Caterpilar 428 Д,
державний номер НОМЕР_2 під керуванням
відповідача. Постановою Печерського
районного суду м. Києва від 13 листопада
2013 року ОСОБА_4 визнано винним у ДТП на
підставі ст. 124 КУпАП. У результаті ДТП
було пошкоджено належний йому
автомобіль, вартість збитку становить 6
949 грн 19 коп. Також йому було завдано
моральну шкоду, яку вона оцінила у 4
тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути на його користь з відповідача
майнову та моральну шкоду, а також
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги у розмірі 3 840 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 березня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«Будівельне управління

№ 813» на користь ОСОБА_3 7 749 грн 19 коп. на
відшкодування майнової шкоди та 500 грн
на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні решти позовних
вимог (стягнення витрат на правову
допомогу) відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення в
частині відмови у задоволенні вимоги
про стягнення витрат на правову
допомогу та передати справу в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, тому у касаційному
порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК
України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення витрат на правову
допомогу, суд першої інстанції виходив
із того, що позивачем не надано доказів
того, що ОСОБА_6 має право на надання за
законом правової допомоги.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками та зазначив, що правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги,
а диплом магістра на ім'я ОСОБА_7 не
свідчить про те, що він є фахівцем у
галузі права.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України
рішення суду складається з
резолютивної частини із зазначенням
розподілу судових витрат.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду в частині
відмови у стягненні витрат на правову
допомогу не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що під
час розгляду судом першої інстанції до
участі у розгляді справи залучено
фахівця у галузі права ОСОБА_7, який у 2011
році отримав диплом магістра за
спеціальністю «Правознавство».

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Апеляційний суд, відмовляючи у
задоволенні апеляційної скарги щодо
стягнення витрат на правову допомогу,
вважав, що диплом магістра на ім'я
ОСОБА_7 не свідчить про те, що він
може надавати правову допомогу.

Проте відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону
України «Про вищу освіту» магістр -
освітньо-кваліфікаційний рівень вищої
освіти особи, яка на основі
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавра здобула повну вищу освіту,
спеціальні уміння та знання, достатні
для виконання професійних завдань та
обов'язків (робіт) інноваційного
характеру певного рівня професійної
діяльності, що передбачені для
первинних посад у певному виді
економічної діяльності.

Згідно з п. 36 Положення про
освітньо-кваліфікаційні рівні
(ступеневу освіту)» магістр - це
освітньо-кваліфікаційний рівень
фахівця, який на основі кваліфікації
бакалавра або спеціаліста здобув
поглиблені спеціальні уміння та знання
інноваційного характеру, має певний
досвід їх застосування та продукування
нових знань для вирішення проблемних
професійних завдань у певній галузі
народного господарства.

Апеляційний суд не зробив висновку про
те, чому таку особу, яка здобула
освітньо-кваліфікаційний рівень
магістра, є фахівцем у певній
професійній діяльності з достатніми
уміннями та знаннями для виконання
(вирішення) певних професійних завдань
та обов'язків (робіт), не можна вважати
фахівцем у галузі права.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 отримав повну вищу освіту за
спеціальністю «Правознавство» та
здобув кваліфікацію магістра права,
юриста.

Крім того, районний суд залучив ОСОБА_7
до участі у розгляді справи в якості
фахівця у галузі права, тим самим
визначив його статус.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214,
315 ЦПК України зазначене не врахував, не
дослідив повно та всебічно наявні в
матеріалах справи докази та прийшов
передчасного висновку про те, що ОСОБА_7
не надав доказів наявності у нього
права на надання правової допомоги.

За таких обставин судове рішення
апеляційного суду в частині відмови у
стягненні витрат на правову допомогу
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухваленого рішення з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
10 червня 2014 року в частині вирішення
вимог про стягнення витрат на правову
допомогу скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко