Справа № 673/806/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2014 р.

Деражнянський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючого - судді
Коваля Ф.І.,

при секретарі
Демчишиній Н.Г.,

за участю позивачки
ОСОБА_1,

відповідачки
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Деражні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним та
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку, -

встановив:

Відповідно до договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку від 14 червня 2001 року,
посвідченого Деражнянською державною
нотаріальною конторою, ОСОБА_3 продала,
а ОСОБА_2 купила 46/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованих по АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним та визнання права власності
на 1/2 частину житлового будинку.

В позовній заяві позивачка стверджує,
що відповідачка ОСОБА_2, як покупець за
договором купівлі-продажу, є її дочкою
і договір був оформлений на ім'я
останньої, хоча вартість придбаного
житла була оплачена коштами позивачки.
Такі кошти, у розмірі 6769 грн. 75 коп., нею
були виручені від продажу належної їй
частини житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_2. Після
придбання відповідачкою спірної
частини будинку позивачка стала разом
з нею проживати у ньому, де проживає
дотепер, здійснюючи оплату комунальних
та інших послуг. Відповідачка ж
останнім часом зловживає спиртними
напоями, морально та фізично принижує
позивачку, живе за рахунок її пенсії, а
тому вона, вважаючи себе такою, що
набула право на 1/2 частину спірного
будинку, просить задовольнити її позов.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги.

Відповідачка позову не визнала,
стверджуючи, що спірна частина будинку
була придбана нею за власні та позичені
кошти і право власності на неї
оформлене нею відповідно до вимог
законодавства. Будь-яких коштів на
придбання будинку позивачка їй не
надавала, тому вона вважає позовні
вимоги необґрунтованими. Крім того,
відповідачка посилається на пропуск
позивачкою строків позовної давності,
а тому просить відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши доводи сторін, показання
свідків та дослідивши матеріали
справи, суд доходить до наступного.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 657 цього Кодексу договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Як вбачається з матеріалів справи,
укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 договір
купівлі продажу 46/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованих по АДРЕСА_1, був
посвідчений Деражнянською державною
нотаріальною конторою Хмельницької
області 14 червня 2001 року та
зареєстрований за №1073.

Відтак вказаний договір був
зареєстрований в Деражнянському бюро
технічної інвентаризації за №332.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно із ст. 215 цього Кодексу
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Аналізуючи наведені положення
законодавства, суд доходить до
переконання в тому, що при укладенні
договору купівлі-продажу частини
житлового будинку від 14 червня 2001 року
його сторонами були додержані усі
вимоги щодо змісту, істотних умов та
форми правочину.

При цьому, судом не приймаються доводи
позивачки, наведені нею в
обґрунтування позову, в тому, що спірна
частину жилого будинку була придбана
за належні їй грошові кошти, оскільки
будь-яких належних чи допустимих
доказів на підтвердження таких
обставин нею не надано.

Так, як вбачається з договору
купівлі-продажу від 13 травня 2001 року,
позивачка ОСОБА_1 продала, а ПрАТ
«Деражнянський молочний завод» купив
належну позивачці 21/100 частину
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_2, вартістю 6769 грн. 75 коп.

Проте жодних доказів, які б
підтверджували те, що ці грошові кошти
були внесені позивачкою на придбання
спірної частини будинку, вона не
подала.

Не здобуто таких доказів і судом.

Так, свідки з боку позивачки ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 показали, що про факт купівлі
позивачкою за її власні кошти спірної
частини будинку їм відомо з її слів.

Свідок же з боку відповідачки ОСОБА_6
показала, що відповідачка ОСОБА_2 у 2001
році позичала у неї грошові кошти в
сумі 2000 грн. для купівлі будинку.

Показання перших двох свідків суд
відхиляє, беручи до уваги показання
останнього свідка, які нічим не
спростовуються.

Підсумовуючи наведене, суд доходить
висновку про недоведеність позовних в
частині визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу частини
житлового будинку.

Вирішуючи питання решти позовних
вимог, суд керується положенням ст. 328
Цивільного кодексу України, згідно з
яким право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом

Відповідно до ст. 334 цього ж Кодексу
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Переданням
майна вважається вручення його
набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки. До передання майна
прирівнюється вручення коносамента
або іншого товарно-розпорядчого
документа на майно. Право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Оскільки судом встановлено, що право
власності на 46/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованих по АДРЕСА_1, позивачкою
набуто правомірно і незаконність
набуття нею такого права власності не
встановлена, позовні вимоги в частині
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку є також
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 204, 215, 328, 334, 655, 657
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним та визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку відмовити за недоведеністю
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області через районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ф. І. Коваль