РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2027/11947/12

2/643/41/14

21.07.2014 року Московський районний
суд м. Харкова у складі судді Крівцова
Д.А., за участю секретаря Мещерякової
О.В., розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "Надра" звернувся до суду з
позовом, в якому з урахуванням
наступних уточнень просить стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь заборгованість за кредитним
договором в розмірі 289310,54 грн., а також
судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив,
що 21.06.2006 року між ВАТ КБ "Надра",
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ 6/4/2006/980-К/808 (далі - Кредитний договір),
згідно умов якого позивач надав
відповідачу кредит в сумі 41435,00 грн. на
строк 60 місяців зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 16 %
річних. З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за вказаним
Кредитним договором між позивачем та
ОСОБА_2 21.06.2006 року було укладено
договір поруки № 6/4/2006/980-П/809 (далі -
Договір поруки), згідно умов якого
ОСОБА_2 зобов'язався солідарно з ОСОБА_1
відповідати за виконання останнім
зобов'язань за Кредитним договором. У
зв'язку з невиконанням відповідачами
прийнятих на себе зобов'язань у них
утворилась заборгованість, розмір якої
станом 08.04.2014 року складає 289310,54 грн., з
яких: 28393,66 грн. - заборгованість за
кредитом; 26213,96 грн. - заборгованість за
відсотками; 216596,59 грн. - заборгованість
з пені; 10954,32 грн. - заборгованість з
комісій; 4143,50 грн. - заборгованість за
штрафом; 3008,51 грн. - індекс інфляції.

Представник позивача позовні
вимоги та доводи, викладені в позові,
підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1, його
представник позов не визнали,
посилаючись на необґрунтованість
позовних вимог. В обґрунтування
заперечень зазначили, що умовами
договору не передбачено сплату такого
платежу, як комісія. Просили
застосувати до вимог позивача строк
позовної давності в частині вимог по
тілу кредиту та відсотках, строк
виконання яких настав раніше, ніж три
роки до дати подачі позову, та в частині
вимог щодо сплати штрафу та пені, строк
виконання яких настав раніше, ніж один
рік до дати подачі позову. Крім того,
просили відмовити у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені, оскільки остання нарахована
внаслідок умисних дій або з
необережності позивача. Також просили
відмовити в задоволенні вимог щодо
сплати суми кредиту, процентів та пені,
оскільки відкрито виконавче
провадження щодо стягнення вказаних
сум шляхом звернення стягнення на
предмет застави. Крім того, у зв'язку із
неспівмірністю суми пені із сумою
основного боргу просили відмовити в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені або зменшити її розмір.

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив,
заперечень проти позову, заяви про
розгляд справи у його відсутність суду
не надав.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

21.06.2006 року між ВАТ КБ "Надра"
(банком), правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_1 (позичальником) було
укладено Кредитний договір №
6/4/2006/980-К/808. Згідно умов вказаного
договору позивач надав відповідачу
кредит в сумі 41435,00 грн. для придбання
автотранспортного засобу на строк 60
місяців з кінцевим терміном повернення
кредиту 20.06.2011 року. Умовами Кредитного
договору, зокрема п. 1.3.1., 1.3.2., 5.1., 5.2.,
передбачена сплата ОСОБА_1 на користь
позивача відсотків за користування
кредитом в розмірі 16 % річних,
щомісячної плати за управління
кредитом із розрахунку 0,4 % від розміру
фактичного залишку заборгованості за
кредитом, пені у разі прострочення
ОСОБА_1 передбачених Кредитним
договором платежів в розмірі 1 % від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення, а також штрафу в
розмірі 10 % від суми кредиту, за кожен
випадок.

21.06.2006 року між позивачем
(кредитором) та ОСОБА_2 (поручителем)
укладено Договір поруки № 6/4/2006/980-П/809,
згідно умов якого ОСОБА_2 зобов'язався
солідарно з ОСОБА_1 відповідати за
виконання останнім зобов'язань за
Кредитним договором.

Відповідачі прийняті на себе
зобов'язання щодо повернення кредиту,
сплати відсотків, комісій, інших
платежів належним чином не виконали,
розмір їх заборгованості станом на
08.04.2014 року складає 286378,45 грн., з яких:
28393,66 грн. - заборгованість за кредитом;
26210,24 грн. - заборгованість за
відсотками; 216596,59 грн. - заборгованість
з пені; 8025,95 грн. - заборгованість з
комісій; 4143,50 грн. - заборгованість за
штрафом; 3008,51 грн. - індекс інфляції.

Оскільки розмір заборгованості з
відсотків та комісії, наданий
позивачем та наведений у щомісячному
розрахунку вказаних платежів, не
співпадає з їх розміром, зазначеним у
підсумковій частині вказаного
розрахунку, суд приймає до уваги
результати щомісячного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач у відповідності до п. 2.1.
Договору поруки направляв ОСОБА_2
письмову вимогу № 282 від 22.06.2011 року
щодо погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню в
цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
до відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфу,
які регулюють відносини позики, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК України
встановлено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України передбачено
обов'язок боржника сплатити кредитору
неустойку (штраф, пеню) в разі порушення
ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст.
549 ЦК України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551
ЦК України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно ч. 2 вказаної статті боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Статтею 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК встановлено, що
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором, як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України,
у разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що
умовами Кредитного договору не
передбачено сплату відсотків за
комісією в розмірі 4,80 % річних, яка
нарахована позивачем, не можуть бути
визнані судом обґрунтованими,
оскільки, як вбачається з п. 1.3.
вказаного договору, ним передбачено
сплату позичальником на користь банку
не лише відсотків за користування
кредитом, а й щомісячної плати за
управління кредитом із розрахунку 0,4 %
від розміру фактичного залишку
заборгованості за кредитом, що
дорівнює 4,80 % річних.

Враховуючи наведене, суд
приходить до висновку щодо
обґрунтованості позовних вимог щодо
солідарного стягнення з відповідачів
заборгованості за Кредитним договором,
в тому числі процентів за користування
кредитом, комісії, пені, штрафу та
індексу інфляції.

Доводи ОСОБА_1 щодо
безпідставності позовних вимог з
мотивів відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення суми
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави, також не
можуть бути прийняті до уваги судом з
огляду на наступне.

З правових позицій, викладених в
Постанові Верховного Суду України від
04.09.2013 року, які є обов'язковими для
судів, вбачається можливість
одночасної наявності судових рішень
про стягнення заборгованості за
договором кредиту та звернення
стягнення на предмет застави в рахунок
погашення цієї заборгованості за
умови, що перше з відповідних судових
рішень не виконано та заборгованість
не сплачена.

Також згідно роз'яснень, викладених в п.
17 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність
виконавчого напису нотаріуса,
вчиненого за невиконання кредитного
договору, за відсутності реального
виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту. У разі звернення
кредитодавця до суду після вчинення
виконавчого напису про звернення
стягнення на предмет іпотеки з вимогою
про стягнення кредитної
заборгованості суд має з'ясувати
питання про виконання виконавчого
напису і з урахуванням цього вирішити
спір на підставі чинного законодавства
та умов кредитного договору.

Як встановлено судом з довідки
позивача без номеру та дати, а також
листа Московського ВДВС Харківського
міського управління юстиції №
38913333/10-30/дв-2 від 09.01.2014 року, виконавчий
напис нотаріуса щодо звернення
стягнення на предмет застави в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_1 за
вказаним вище Кредитним договором - не
виконаний, автотранспортний засіб,
який є предметом застави, оголошено в
розшук.

Таким чином, заборгованість за
Кредитним договором шляхом звернення
стягнення на предмет застави не
сплачена, в зв'язку з чим суд приходить
до висновку щодо наявності у позивача
права вимагати сплати вказаної
заборгованості шляхом звернення до
суду з дійсним позовом.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України
ОСОБА_1 не доведено наявність умисних
дій або необережності позивача,
наслідком яких є нарахування пені, в
зв'язку з чим суд приходить до висновку
щодо необґрунтованості його доводів
про відсутність підстав для
нарахування неустойки.

Вирішуючи питання щодо застосування
позовної давності за заявою ОСОБА_1, суд
керується наступним.

Згідно ст. 256, 257, 258 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Як вбачається з Кредитного договору,
отриманий ОСОБА_1 кредит є споживчим.

Умовами Кредитного договору кінцевий
термін повернення кредиту був
визначений 20.06.2011 року. Сторонами
Кредитного договору було визначено
розмір мінімально необхідного платежу,
проте графік повернення кредиту
сторонами не укладався.

Як вбачається з опису вкладення в
цінний лист, 25.06.2011 року позивачем було
направлено ОСОБА_2 письмову вимогу № 282
від 22.06.2011 року щодо погашення кредиту.

До суду з дійсним позовом позивач
звернувся 27.07.2012 року.

Таким чином, з вимогою щодо стягнення
заборгованості за кредитом в розмірі
28393,66 грн. позивач звернувся до суду в
межах трирічного строку з дати
кінцевого терміну повернення кредиту,
визначеної сторонами Кредитного
договору.

З правових позицій, викладених в
Постанові Верховного Суду України від
06.11.2013 року по справі № 6-116 цс 13,
вбачається, що перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. Несплачені до
моменту звернення кредитора до суду
платежі підлягають стягненню у межах
позовної давності по кожному із
платежів.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитними коштами та
відсотків за комісією, зазначені
платежі нараховувались періодично,
кожного місяця.

За таких обставин, враховуючи вказані
вище правові позиції ВСУ України, суд
приходить до висновку, що перебіг
позовної давності щодо кожного
простроченого платежу зі сплати
процентів та комісії починається від
дня, коли відбулось це порушення, тобто
вказані платежі не були сплачені.

З пояснень сторін та матеріалів справи
судом не встановлено наявність
поважності причин пропуску позовної
давності.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
в частині стягнення процентів та
комісії частково, з урахуванням
строків позовної давності, а саме за
період, починаючи з 27.07.2009 року по 07.04.2014
року включно, оскільки позивач в
уточнених позовних вимогах просив
стягнути заборгованість станом на
08.04.2014 року.

Розмір нарахованих відсотків за
користування кредитом за період з
01.08.2009 року по 07.04.2014 року складає 21283,56
грн. Розмір нарахованих відсотків за
період з 27.07.2009 року по 31.07.2009 року, тобто
за 5 днів, складає 62,23 грн. Таким чином,
розмір нарахованих відсотків за
користування кредитом за період з
27.07.2009 року по 07.04.2014 року складає 21345,79
грн.

Розмір нарахованих відсотків за
комісією за період з 01.08.2009 року по
07.04.2014 року складає 6473,82 грн. Розмір
нарахованих відсотків за комісією за
період з 27.07.2009 року по 31.07.2009 року, тобто
за 5 днів, складає 18,32 грн. Таким чином,
розмір нарахованих відсотків за
комісією за період з 27.07.2009 року по
07.04.2014 року складає 6492,14 грн.

Таким чином, з відповідачів солідарно
на користь позивача, з урахуванням
строків позовної давності, підлягає
стягненню заборгованість за кредитом в
розмірі 28393,66 грн., заборгованість по
сплаті відсотків за користування
кредитом в розмірі 21345,79 грн.,
заборгованість по сплаті відсотків за
комісією в розмірі 6492,14 грн., індекс
інфляції в розмірі 3008,51 грн., всього -
59240,10 грн.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Позивач просить стягнути з
відповідачів на свою користь
заборгованість за пенею за період з
08.04.2013 року по 07.04.2014 року в розмірі 216596,59
грн. та штраф в розмірі 4143,50 грн.

Таким чином, загальний розмір
неустойки, яку просить стягнути
позивач, дорівнює 220740,09 грн.

ОСОБА_1 заявлено клопотання щодо
зменшення розміру неустойки.

В обґрунтування клопотання зазначено,
що розмір пені згідно умов Кредитного
договору складає 365 % річних та розмір
неустойки перевищує розмір основної
заборгованості майже в чотири рази.

Як вбачається з наданих ОСОБА_1
свідоцтв про народження, він є батьком
двох малолітніх дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З наданих ОСОБА_1 свідоцтва про
одруження, трудової книжки на ім'я
ОСОБА_5 судом також встановлено, що його
дружина ОСОБА_5 в даний час не працює.

Згідно довідки про доходи № 27 від 21.05.2014
року, виданої КП "Міськсвітло" ХМР,
ОСОБА_1 працює водієм на вказаному
підприємстві, його середньомісячна
заробітна плата складає менше 4000,00 грн.

За таких обставин суд вважає за можливе
задовольнити клопотання ОСОБА_1 та на
підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити
розмір неустойки до суми 59240,10 грн.

Таким чином, суд частково задовольняє
позовні вимоги та стягує солідарно з
відповідачів на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в загальному розмірі 118480,20 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог стягує з відповідачів
на користь позивача судовий збір в
розмірі 1184,80 грн. в рівних частках, по
592,40 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк «Надра» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк «Надра»
грошові кошти в розмірі 118480,20 грн. (сто
вісімнадцять тисяч чотириста
вісімдесят гривень двадцять копійок).

В іншій частині позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк «Надра»
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1184,80 грн. в рівних
частках, по 592,40 грн. (п'ятсот дев'яносто
дві гривні сорок копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Крівцов Д.А.