Провадження № 2/235/1885/14
Єдиний унікальний номер 235/4859/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді
Воробйова С.О.

при секретарі
Подлєсній О.А.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Ермакова В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Красноармійська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Добропільське АТП» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні, вихідної допомоги,
компенсації за невикористану
відпустку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

03.09.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки виплати заробітної
плати при звільненні, вихідної
допомоги, компенсації за невикористану
відпустку та моральної шкоди
посилаючись на те, що в період з 21.09.2010
року по 14.07.2014 року він знаходився у
трудових відносинах з відповідачем,
працюючи на посаді водія
автотранспортного засобу 3 класу.

Відповідно до наказу №85-к від 14.07.2014
року його було звільнено з роботи за
власним бажанням у відповідності до
ст.38 КЗпП України, однак на день
звільнення з роботи і на теперішній час
відповідачем в порушення ст.116 КЗпП
України не було виплачено
заборгованість по заробітній платі,
компенсація за невикористану
відпустку та інші виплати, а саме:
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 8544,64грн., компенсація за
невикористану відпустку у розмірі за
період роботи з 21.09.2010 по 14.07.2014 року за 62
календарних дні в розмірі - 4920,94грн.

Крім того, оскільки відповідач не
виплатив йому належні суми при
звільненні, то він вважає, що
відповідно до ст.117 КЗпП України
відповідач зобов'язаний сплатити йому
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати за
період з 14.07.2014 року по день винесення
судом рішення , а також, відповідно до
ст.44 КЗпП України сплатити вихідну
допомогу у розмірі тримісячного
середнього заробітку у розмірі 3730,50грн.

Невиплата заробітної плати
відповідачем змусила його прикладати
додаткових зусиль для організації
свого життя та своєї сім'ї, що
спричинило йому моральну шкоду, яку він
оцінює у 5000,00грн. і просить стягнути з
відповідача.

Позивач та його представник в судовому
засіданні на позові наполягали,
просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, з'ясувавши всі обставини
по справі та перевіривши їх доказами,
суд вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна із сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і що до яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач в період з 21.09.2010 року по
14.07.2014 року знаходився у трудових
відносинах з відповідачем, працюючи на
посаді водія автотранспортного засобу
3 класу (а.с.6-8).

Відповідно до наказу №85-к від 14.07.2014
року (а.с.9) позивача було звільнено з
роботи за власним бажанням у
відповідності до ст.38 КЗпП України на
підставі його заяви від 24.06.2014 року
(а.с.24). Однак на день звільнення з
роботи і на теперішній час
відповідачем в порушення ст.116 КЗпП
України не було виплачено позивачу
заборгованість по заробітній платі,
компенсація за невикористану
відпустку та інші виплати.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів.

Відповідач в порушення положень ст.115
КЗпП України проводив виплати
заробітної виплати не в повному обсязі
і відповідно до довідки відповідача
№124 від 28.07.2014 року (а.с.10) станом на
14.07.2014 року заборгованість по виплаті
заробітної плати за 2013-2014 роки склала
8544,64грн. і оскільки спору між позивачем
та відповідачем про розмір
заборгованості по заробітній платі
немає, то суд вважає, що вказану
заборгованість необхідно стягнути з
відповідача.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення, однак відповідачем не
був проведений повний розрахунок з
позивачем.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України
у разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
працівникові сум у строки, зазначені в
ст. 116 КЗпП України, при відсутності
спору про їх розмір, підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по
день фактичного розрахунку.

Із матеріалів позовної заяви і це було
встановлено в судовому засіданні,
вбачається, що позивач ОСОБА_1 у період
з 21.09.2010 року по 14.07.2014 року працював на
підприємстві відповідача на посаді
водія 3 класу і його середньомісячна
заробітна плата склала 1243,50грн., згідно
довідки відповідача №123 від 28.07.2014 року
(а.с.11), а середньоденна заробітна плата,
згідно вказаної довідки, склала 79,37грн.

Таким чином, середній заробіток за час
затримки виплати заробітної плати при
звільненні за період з 14.07.2014 року по
день винесення рішення судом, тобто по
30.09.2014 року складає 79,37грн. х 56 робочих
днів = 4444,72грн., де 79,37грн. -
середньоденна заробітна плата, 56 -
кількість робочих днів затримки.
Вказану суму, суд вважає, необхідно
стягнути з відповідача у відповідності
до ст.117 КЗпП України.

Згідно до наказу №85-к від 14.07.2014 року
(а.с.9) позивач ОСОБА_1 звільнений з
роботи з 14.07.2014 року за власним бажанням
згідно ст.38 КЗпП України на підставі
його заяви від 24.06.2014 року (а.с.24) з
виплатою компенсації за невикористану
відпустку 62 календарних дні за період
роботи з 21.09.2010 року по 14.07.2014 року, яка
становить: 79,37грн. х 62 к.д. = 4920,94грн., де
79,37грн. - середньоденна заробітна плата,
62 к.д. - кількість днів невикористаної
відпустки, тому вказану суму, суд
вважає, необхідно стягнути з
відповідача.

Відносно вимог позивача щодо стягнення
з відповідача вихідної допомоги у
розмірі тримісячного середнього
заробітку 3730,50грн., то ці вимоги, суд
вважає, не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при
припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим органом законодавства
про працю, колективного чи трудового
договору (ст.38 і 39 КЗпП України)
працівникові виплачується вихідна
допомога - у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Позивачем не надано доказів стосовно
порушення вимог відповідачем вимог
ст.ст.38,39 КЗпП України позивач був
звільнений з роботи на підставі його
заяви за власним бажанням без
посилання на порушення відповідачем
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору.

Крім того, відповідно до вимог ст. 237-1
КЗпП України, суд вважає, підлягають
частковому задоволенню позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 в частині стягнення
моральної шкоди, оскільки внаслідок
порушення відповідачем законних прав
позивача ОСОБА_1 щодо строків виплати
заробітної плати та строків розрахунку
при звільненні, йому заподіяні
моральні страждання, які полягають в
тому, що внаслідок затримки розрахунку
погіршився матеріальний стан позивача,
був порушений звичайний образ його
життя, що вимагало від нього додаткових
зусиль для організації свого життя. При
цьому суд, виходячи з характеру,
глибини та тривалості заподіяних
позивачеві моральних страждань, вимог
розумності і справедливості, вважає, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають частковому задоволенню в
розмірі 1000 грн.

Крім того, з відповідача на користь
держави необхідно стягнути судові
витрати у розмірі 1% від суми
задоволеного позову, але не менше
243,60грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 83, 115-117, 232-233, 237-1 КЗпП України,
ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218, 367 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Добропільське АТП» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні, вихідної допомоги,
компенсації за невикористану
відпустку та моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
(р/р 6980 АТ Банк «Фінанси та
кредит», МФО 335816, ідентифікаційний код
33604228) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1
заборгованість по заробітній платі за
2013-2014 роки у розмірі 8544,64грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
(р/р 6980 АТ Банк «Фінанси та
кредит», МФО 335816, ідентифікаційний код
33604228) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1
середній заробіток за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні за період з 14.07.2014 року по
30.09.2014 року у розмірі 4444,72грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
(р/р 6980 АТ Банк «Фінанси та
кредит», МФО 335816, ідентифікаційний код
33604228) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1
компенсацію за невикористану
відпустку 62 календарних дні за період
роботи з 21.09.2010 року по 14.07.2014 року у
розмірі 4920,94грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
(р/р 6980 АТ Банк «Фінанси та
кредит», МФО 335816, ідентифікаційний код
33604228) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у
рахунок відшкодування моральної шкоди
1000,00грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
(р/р 6980 АТ Банк «Фінанси та
кредит», МФО 335816, ідентифікаційний код
33604228) на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Рішення у справах про присудження
працівникові виплати заробітної плати
підлягає негайному виконанню, але не
більше ніж за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені 30 вересня 2014 року, повний
текст рішення виготовлений 02 жовтня 2014
року.

Суддя