Справа № 163/3114/13-ц
Провадження № 2/163/11/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року
Любомльський районний суд Волинської
області

у складі: головуючої судді - Гайдук А.Л.,

при секретарях - Федчишин Г.В.,
Горпинко К.О.,

з участю прокурорів - Чабана А.С.,
Кузька С.І., Шаруновича Є.В.,

представників позивача - Давидюка
О.Є., Загури В.І.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Любомль
цивільну справу за позовом
Любомльської міської ради Волинської
області до ОСОБА_4 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, -

в с т а н о в и в:

Любомльська міська рада Волинської
області звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_4 про зобов'язання звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 158,9841 м.кв., яка знаходиться на
прилеглій території до будинку за
адресою: АДРЕСА_1, привести її у
придатний для використання стан шляхом
знесення за власний рахунок паркану,
який зведений на самовільно зайнятій
земельній ділянці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
23.06.2010 року було проведено позапланову
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства громадянином ОСОБА_4
АДРЕСА_1, про що складено відповідний
акт перевірки, на підставі якого 24.06.2010
року відносно ОСОБА_4 складено протокол
про адміністративне правопорушення та
08.07.2010 року винесено постанову №30 про
притягнення його до відповідальності
за ст. 53-1 КУпАП, а саме, за самовільне
зайняття земельної ділянки площею 0,0159
га. та накладено стягнення у виді
штрафу. Рішенням Любомльського
районного суду від 25.12.2012 року у справі
№0310/1826/2012 за позовом Любомльської
міської ради до ОСОБА_4 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, встановлено факт самовільного
зайняття відповідачем земельної
ділянки та його зобов'язано звільнити
0,0159 м.кв. самовільно зайнятої земельної
ділянки. Ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 13.02.2013 року
зазначене рішення Любомльського
районного суду залишено без змін.
Оскільки, площа самовільно зайнятої
земельної ділянки становить 159 м.кв., а
рішенням суду, згідно позовних вимог,
зобов'язано відповідача звільнити лише
0,0159 м.кв., в незаконному користуванні
відповідача залишилась частина
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 158,9841 м.кв., яку позивач в
судовому порядку просить зобов'язати
відповідача звільнити шляхом
знесення, розташованого на ній,
паркану.

Представник позивача Загура В.І. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав з вищевикладених підстав та
пояснив, що ОСОБА_4 після придбання
будинку набув права на оформлення
права власності на земельну ділянку,
однак, не винісши межі земельної
ділянки на місцевості в натурі, почав
нею користуватися та облаштував
огорожу. За результатами проведеної
перевірки було встановлено факт
самовільного зайняття ОСОБА_4
земельної ділянки площею 159 м.кв. та за
вказане порушення останнього
притягнуто до адміністративної
відповідальності з накладенням
стягнення у виді штрафу, який
відповідач сплатив. Рішенням
Любомльського районного суду від 25.12.2012
року встановлено факт самовільного
зайняття відповідачем земельної
ділянки площею 159 м.кв., однак рішення
було ухвалено лише щодо 0,0159 м.кв. згідно
заявлених позовних вимог. Вказав, що
при складанні первинної позовної заяви
було допущено технічну помилку у
позовних вимогах, а саме, замість 0,0159
га. було вказано 0,0159 м.кв., що було
виявлено уже після ухвалення судом
першої інстанції судового рішення по
суті спору. Рішення суду від 25.12.2012 року
відповідачем виконано в повному
обсязі, а тому останньому залишається
звільнити 158,9841 м.кв. самовільно
зайнятої земельної ділянки. Пояснив, що
усі земельні ділянки по вул.Кутузова в
м.Любомль приводилися (мають прив'язку)
до житлового будинку Каганюка
(попередній власник - Тарасюк). Межові
знаки на виділ земельної ділянки в
натурі передавалися попередньому
власнику будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 та є
відповідний акт виносу меж земельної
ділянки на місцевості в натурі, а
відповідачу ОСОБА_4 межові знаки не
передавалися. Проект перерозподілу
вул.Кутузова був розроблений та
затверджений, на замовлення
Любомльської міської ради, уже після
виявлених порушень земельного
законодавства з урахуванням існуючої
забудови та інтересів
землекористувачів, землевласників та
міської ради.

Представник позивача Давидюк О.Є.
підтримав пояснення представника
Загури В.І. та просив позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав,
вказавши, що вимоги позивача не
ґрунтуються на чинному законодавстві,
а та обставина, що ОСОБА_4 самовільно
користується земельною ділянкою, не
відповідає дійсності. Пояснив, що по
вул.Кутузова дійсно проводилась
перевірка на предмет дотримання вимог
земельного законодавства, якою
встановлено факт самовільного
зайняття ОСОБА_4 земельної ділянки, у
зв'язку із чим відносно останнього було
винесено постанову №30 від 08.07.2010 року
про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ст.53-1 КУпАП. Зазначену постанову ОСОБА_4
оскаржив до суду та просив її
скасувати, однак постановою суду від
24.07.2014 року в задоволенні позову було
відмовлено. При цьому зазначив, що
вказаною постановою суду встановлено,
що «при наявності акту виносу меж
земельної ділянки в натурі на підставі
рішення виконкому Любомльської
міської Ради від 25.03.1986 року №75 і
переході права на будинок по договору
його купівлі-продажу підстави для
визнання самовільним використання
ділянки на відстані 4 м від лінії
забудови відсутні. Відтак зміст
оскаржуваної постанови в цій частині
не відповідає фактичним обставинам»,
тобто порушень земельного
законодавства зі сторони вул.Кутузова
немає. Вважає, що відсутність порушень
зі сторони вул.Кутузова також
стверджується схемою виносу меж в
натурі попереднього власника, де
вказані розміри червоної лінії, на
схемі не зазначається ширина вулиці, а
сам житловий будинок не виходить за
лінію забудови, тобто будинок
побудований та введений в експлуатацію
правильно, лінію забудови не порушено,
а тому ОСОБА_4 має право на користування
земельною ділянкою, яка знаходиться на
відстані 4 м. від лінії забудови до
дороги. З іншої сторони будинку, на
сьогоднішній день ОСОБА_4 користується
земельною ділянкою, яка визнається
такою, що самовільно зайнята, на
законних підставах, а саме, на підставі
договору про обслуговування
меліоративних каналів та захисних смуг
цих каналів. Щодо розташування на
спірній земельній ділянці лінії
електропередач вказав, що між його
довірителем та Любомльською філією ПАТ
«Волиньобленерго» 14 липня 2014 року
укладено договір №30-14 про встановлення
земельного сервітуту. Вважає, що акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства громадянином ОСОБА_4
складений неповноважною особою,
оскільки в міській раді відсутні
уповноважені спеціалісти, а
відображений у акті план не містить
будь-яких розмірів, координатів та
інших вказівок. Вважає, що в проекті
розподілу неправильно внесені
відомості про земельну ділянку
Каганюка, від якої відштовхується весь
проект розподілу, що в свою чергу
ставить під сумнів цілісність даного
проекту. Крім цього, вважає, що
позивачем пропущено трьохрічний строк
звернення до суду з позовом, оскільки
постанова №30 винесена 08.07.2010 року, а з
даним позовом міська рада звернулась
лише 15.11.2013 року, тобто після спливу
терміну позовної давності. Також
вказує на те, що позов заявлений
неналежним позивачем - виконавчим
комітетом Любомльської міської ради,
який вказаний у позовній заяві на
кутовому штампі для вихідної
кореспонденції, оскільки міська рада
не делегувала виконавчому комітету
свої повноваження щодо вирішення
земельних спорів. З наведених підстав
просив в задоволенні позову відмовити
в повному обсязі за його
безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків, дослідивши письмові докази у
справі та справу №0310/1826/12, суд прийшов
до висновку, що позов підставний та
підлягає до задоволення частково.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Статтею 88 Земельного кодексу
Української РСР (в редакції 1970 року)
визначено, що розміри земельних
ділянок для об'єктів цивільного і
житлового будівництва визначаються
виконавчими комітетами міських Рад
народних депутатів у відповідності з
будівельними нормами і правилами. В
містах, де допускається індивідуальне
житлове будівництво, виконавчими
комітетами міських Рад народних
депутатів можуть надаватися
громадянам для цієї мети земельні
ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара,
з врахуванням місцевих умов, незалежно
від кількості членів сім'ї.

Рішенням виконавчого комітету
Любомльської міської ради народних
депутатів від 26.03.1986 року №75 ОСОБА_6
було виділено у безстрокове
користування земельну ділянку для
будівництва житлового будинку на праві
особистої власності площею 600 кв. м. за
рахунок вільних земель міськземфонду
АДРЕСА_2 (а.с.26 справи №0310/1826/12).

Виділену ОСОБА_6 земельну ділянку за
вказаною адресою площею 600 кв.м., з
розмірами сторін 20х30 метрів, винесено в
натурі та встановлено її межі, про що
було складено акт від 08.04.1986 року. Місце
розташування даної земельної ділянки
зафіксоване на схемі виносу в натуру
меж земельної ділянки (а.с.41).

10.04.1986 року між виконавчим комітетом
Любомльської міської ради та ОСОБА_6
був укладений договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку на праві особистої власності
(а.с.46-47).

Згідно акту від 22.09.1998 року № 114
будівництво будинку та господарських
будівель, які знаходяться в АДРЕСА_2,
вважається прийнятим в експлуатацію
(а.с.48).

З копії договору купівлі-продажу серії
ААН №796280 від 27.10.1998 року та копії
реєстраційного посвідчення серії
НОМЕР_1 від 05.01.1999 року встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5
вищевказаний жилий будинок загальною
площею 96,4 кв.м. з надвірними спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_2, та набув на
нього право власності (а.с.42-43).

При цьому, будь-яких належних доказів
на ствердження тієї обставини, що
спірна земельна ділянка належала
попередньому власнику жилого будинку,
продавцю ОСОБА_5, на праві користування
чи праві власності, відповідач суду не
надав.

В судовому засіданні сторони не
оспорювали тієї обставини, що провулок
Брестський перейменовано на
вул.Кутузова та спірна земельна
ділянка на даний час розташована саме
АДРЕСА_1

Відповідно до ст.30 Земельного кодексу
України (в редакції 1990 року), при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення. Право власності або право
користування земельною ділянкою у
перелічених в ст.30 ЗК України (в
редакції 1990 року) випадках
посвідчується Радами народних
депутатів відповідно до вимог статті 23
цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплене у ч.2
ст.120 ЗК України (в редакції 2001 року зі
змінами від 05.11.2009 року).

Відповідно до ст.ст.22, 23 ЗК України (в
редакції 1990 року) право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється. Право власності
або право постійного користування
землею посвідчується державними
актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст.ст.116, 125 ЗК України (в
редакції 2001 року зі змінами від 05.11.2009
року) право власності на земельну
ділянку та право постійного
користування земельною ділянкою
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Вищенаведені норми вказують на те, що
особа, придбавши нерухоме майно, яким у
даній справі є житловий будинок,
набуває лише право на оформлення
земельної ділянки у відповідності до
вимог ст.ст.116, 118, 120 ЗК України. Набувачу
необхідно відновити межові знаки на
підставі технічної документації із
землеустрою по встановленню меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), після чого приступати до
її використання.

Згідно ст. 13 Конституції України, земля
є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності та
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що виключною компетенцією
міських рад є вирішення відповідно до
Закону питань регулювання земельних
відносин.

У відповідності до вказаних положень
земельного законодавства ОСОБА_4
звернувся з відповідною заявою до
Любомльської міської ради, яка своїм
рішенням від 23.10.2009 року №33/117 надала
йому дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, яка
перебуває в його постійному
користуванні на підставі рішення №75
від 25.03.1986 року, акту про винос в натуру
меж земельної ділянки та генплану для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд загальною площею 0,06
га в АДРЕСА_1 (а.с.73 справи №0310/1826/12).

23 червня 2010 року старшим державним
інспектором управління Держкомзему у
Любомльському районі Грицюком М.С. було
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог земельного
законодавства, за участю провідного
спеціаліста міської ради Загури В.І., у
присутності ОСОБА_4, якою встановлено,
що останній згідно договору
купівлі-продажу жилого будинку від
27.10.1998 року приступив до використання
земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,06
га. для обслуговування даного
житлового будинку, без
правовстановлюючих документів на
право користування земельною ділянкою.
При проведенні огорожі даної земельної
ділянки було самовільно зайнято 99 кв.м.
земель загального користування (дорога
вул.Кутузова) та 60 кв.м. земель житлової
та громадської забудови. Зазначені
факти зафіксовано в акті перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 23.06.2010 року (а.с.3).

Самовільне зайняття земельної ділянки
визначено у ст. 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель", як будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

По даному факту старшим державним
інспектором управління Держкомзему у
Любомльському районі Грицюком М.С.
24.06.2010 року було складено протокол №001330
про адміністративне правопорушення за
порушення вимог ст.ст.125, 126 ЗК України
та ст.53-1 КУпАП (а.с.4).

За результатами розгляду зазначеного
протоколу старшим державним
інспектором Грицюком М.С. 08.07.2010 року
винесено постанову за №30, якою
встановлено порушення ОСОБА_4 вимог
ст.125 ЗК України та ст.53-1 КУпАП, а саме,
те, що він самовільно зайняв земельну
ділянку площею 0,0159 га. для
обслуговування житлового будинку на
землях житлової та громадської
забудови Любомльської міської ради, за
що на нього накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 204
грн., який, як встановлено з пояснень
сторін, відповідачем сплачений в
повному обсязі (а.с.5).

Непогоджуючись з вказаною постановою,
відповідач оскаржив її в судовому
порядку та просив її скасувати. 24 липня
2012 року Любомльським районним судом
прийнято постанову, якою у задоволенні
позову ОСОБА_4 до державного земельного
інспектора Держземінспекції у
Волинській області Грицюка М.С. про
скасування постанови №30 від 08.07.2010 року
у справі про адміністративне
правопорушення відмовлено (а.с.31-32).

Також встановлено, що головне
управління Держкомзему у Волинській
області 04.10.2010 року за вих.№314 на ім'я
Любомльського міського голови внесло
клопотання щодо приведення
(скасування) рішення міської ради №33/117
від 23.10.2009 року у відповідність до
чинного законодавства з тих підстав, що
25.03.1986 року було прийнято рішення №75
«Про виділення земельної ділянки під
будівництво індивідуального будинку»
гр.ОСОБА_6, а не по передачі земель у
постійне користування гр. ОСОБА_4 (а.с.98
справи №0310/1826/12).

Рішенням Любомльської міської ради від
22.10.2010 року №45/4 зі змінами, внесеними
рішенням від 20.05.2011 року №7/14, відмінено
рішення ради від 23.10.2009 року №33/117 «Про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку»
(а.с.56 справи №0310/1826/12).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 права
власності на спірну земельну ділянку
не набув, а набув лише право на
оформлення земельної ділянки у
відповідності до вимог ст.ст.116, 118, 120 ЗК
України.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ствердили той
факт, що збудований відповідачем
ОСОБА_4 паркан виступає на дорогу на 1,5-2
метри, внаслідок чого проїжджа частина
звузилась до 6 метрів. Відповідачем
також, у зв'язку із будівництвом
паркану, було засипано рів, куди
збігала вода у випадку опадів.

30 липня 2010 року Любомльська міська
рада, розглянувши заяви жителів
АДРЕСА_1 від 23.06.2010 року та 02.07.2010 року,
тобто в тому числі й відповідача
ОСОБА_4, прийняла рішення №41/23 про
надання дозволу на розробку проекту
розподілу території земельних ділянок,
на яких розташовані житлові будинки, а
також належні до них будівлі, споруди
та прилегла територія для їх
обслуговування в м.Любомль
вул.Кутузова з врахуванням існуючої
забудови, забезпеченням 5-ти метрової
захисної зони міських меліоративних
каналів та забезпечення ширини
проїжджої частини вулиці шириною 10 м у
відповідності до ДБН (а.с.113 справи
№0310/1826/12).

Відповідно до вимог ДБН 360-92 в міській
місцевості при 2-х сторонній забудові з
виїздом від будівель на вулицю,
мінімальна ширина вулиці може
становити 10,0 м. Житлові будинки на
присадибних ділянках треба
розміщувати відповідно до проекту
забудови району із встановленим
відступом від червоних ліній. Огорожа
присадибних ділянок не повинна
виступати за червону лінію вулиці.

04.05.2011 року ОСОБА_4 повторно звернувся
до Любомльської міської ради з заявою
про надання йому дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку площею 0,0600 га із
земель, які перебували у постійному
користуванні громадянки ОСОБА_6, однак
міською радою було прийняте рішення
від 20.05.2011 року №7/28, яким відмовлено у
наданні такого дозволу, у зв'язку із
невідповідністю проектного профілю
вул.Кутузова фактичному профілю вулиці
на ділянці розташування жилого будинку
ОСОБА_4 до затвердження містобудівної
документації кварталу індивідуальної
житлової забудови по вул.Кутузова, яка
знаходиться у розробці згідно рішення
Любомльської міської ради від 30.07.2010
року №41/23 «Про надання дозволу на
розробку проекту розподілу території
одноповерхової садибної забудови (а.с.57
справи №0310/1826/12).

10.09.2011 року на засіданні
архітектурно-містобудівної ради при
відділі містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Любомльської райдержадміністрації
погоджено варіант плану вул.Кутузова в
м.Любомль з шириною в червоних лініях -
8.0 м. (а.с.57).

Рішенням Любомльської міської ради
Волинської області №10/51 від 28.09.2011 року
було затверджено проект
розпланування території по вул.
Кутузова м.Любомль загальною площею
1.5000 га. для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки та індивідуальне
садівництво), з правом приватизації та
врахуванням захисної зони
водовідвідного каналу та лінії ЛЕП 10
кВ. з шириною вулиці Кутузова в
червоних лініях 8,00 м. згідно проекту
розпланування вулиці Кутузова (а.с.71
справи №0310/1826/12, а.с.59).

Як рішення Любомльської міської ради
від 20.05.2011 року №7/28, так і рішення від
28.09.2011 року №10/51 у встановленому
порядку не скасовувались та є чинними.

У зв'язку з встановленими порушеннями
земельного законодавства, Любомльська
міська рада звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 0,0159 м.кв., що по
вул.Кутузова в м.Любомль, та стягнення
заподіяної матеріальної шкоди.
Рішенням Любомльського районного суду
Волинської області від 25.12.2012 року у
справі №0310/1826/2012 даний позов
задоволено повністю: зобов'язано
ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,0159 м.кв., котра
знаходиться на прилеглій території до
будинку за адресою АДРЕСА_1 та привести
земельну ділянку до попереднього
стану, придатного до використання
шляхом знесення за свій рахунок
встановленого паркану, який зведений
на самовільно зайнятій земельній
ділянці, та з ОСОБА_4 стягнуто в користь
держави 256,86 грн. шкоди, заподіяної
внаслідок самовільно зайнятої ділянки.
Ухвалене у даній справі рішення,
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Волинської області від 13.02.2013 року
(а.с.6-10).

З пояснень сторін та копій постанов
відділу ДВС Любомльського районного
управління юстиції від 29.08.2013 року та
від 25.03.2013 року про закінчення
виконавчого провадження встановлено,
що рішення Любомльського районного
суду від 25.12.2012 року у справі №0310/1826/2012
відповідачем виконано самостійно, а
саме, звільнено самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,0159 м.кв.
шляхом знесення встановленого паркану,
а також сплачено 256,86 грн. шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки (а.с.60-64).

Висновком судової земельно-технічної
експертизи №7007-7008 від 12.05.2014 року,
складеним Волинським відділенням
Львівського НДІ судових експертиз,
встановлено, що земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1, якою користується
ОСОБА_4, за розмірами та конфігурацією
не відповідає площі та конфігурації
земельної ділянки, яка була виділена за
цією адресою під забудову та у
користування. Зокрема, згідно
дослідницької частини висновку, площа
зазначеної земельної ділянки
відповідно до акта виносу в натуру меж
земельної ділянки під будівництво
індивідуального жилого будинку в
містах, селищах міського типу та селах
Любомльського району від 08.04.1986 року
(а.с.41) складає 600 кв.м. з розмірами
сторін 20м. х 30м., конфігурація ділянки -
прямокутна. Фактичні розміри
досліджуваної земельної ділянки,
згідно проведених промірів,
становлять: з боку суміжної ділянки
АДРЕСА_3, довжина ділянки складає 48 м.; з
боку водовідводного каналу ширина
ділянки складає 19 м.; з боку суміжної
ділянки АДРЕСА_4, довжина ділянки
складає 55 м.; ширина ділянки з боку
вулиці Кутузова (колишній провулок
Брестський) складає 24 м. Площа
земельної ділянки відповідно до
проведених промірів складає приблизно
0,11 га. На даний час земельна ділянка за
конфігурацією наближена до
прямокутної форми. Житловий будинок,
побудований на виділеній під
будівництво індивідуального житлового
будинку земельній ділянці, за лінію
забудови не виходить. Відстань від
лінії забудови до встановленого
паркану становить: з лівого боку
ділянки - 3,18 м., з правого - 4,20 м.
Відповідно до проекту розподілу
території забудови в м.Любомль по
вул.Кутузова, виготовленого ПрАТ
«Інститут Волиньводпроект» та
затвердженого рішенням міської ради
від 28.09.2011 року №10/51, паркан зі сторони
АДРЕСА_1 виходить на земельну ділянку
громадського користування (по
вул.Кутузова) та площа самовільно
зайнятої земельної ділянки (земель
загального користування) приблизно
становить 60 кв.м. (а.с.111-116).

Аналізуючи вище перелічені докази в їх
сукупності в розрізі доводів сторін,
суд приходить до наступних висновків.

Як було зазначено вище, згідно акту
виносу меж земельної ділянки під
забудову будинку від 08.04.1986 року, який
був виданий на ім'я ОСОБА_6, площа
ділянки під будинок становить 600 м? з
розмірами 20м.х30 м. Згідно схеми виносу в
натуру меж земельної ділянки, відстань
від лінії забудови до кінця ділянки
становить 4 м.

Згідно договору купівлі-продажу від
28.10.1998 року, житловий будинок АДРЕСА_2
був придбаний відповідачем у ОСОБА_5.

В постанові Любомльського районного
суду від 24.07.2012 року в адміністративній
справі № 0310/2070/2012 про скасування
постанови №30 від 08.07.2010 року у справі
про адміністративне правопорушення, на
яку посилається представник
відповідача, дійсно міститься вказівка
на те, що при наявності акту виносу меж
земельної ділянки в натурі на підставі
рішення виконкому Любомльської
міської Ради від 25.03.1986 року №75 і
переході права на будинок по договору
його купівлі-продажу підстави для
визнання самовільним використання
ділянки на відстані 4 м від лінії
забудови відсутні. Відтак зміст
оскаржуваної постанови в цій частині
не відповідає фактичним обставинам
(а.с.31-32). Аналогічна вказівка наявна в
постанові Любомльського районного
суду від 30.11.2012 року, прийнятої в
адміністративній справі №0310/3220/2012 за
позовом ОСОБА_4 до державного
земельного інспектора
Держземінспекції у Волинській області
Грицюка М.С. про скасування постанови в
справі про адміністративне
правопорушення за ст.188-5 КУпАП (а.с.151?-151?
справи №0310/1826/12).

Разом з тим, висновком судової
земельно-технічної експертизи №7007-7008
від 12.05.2014 року констатовано, що
відстань від лінії забудови до
встановленого паркану з правого боку
ділянки становить - 4,20 м., а рішенням
Любомльського районного суду від 25.12.2012
року встановлено, що відповідач ОСОБА_4,
всупереч вимогам ст.120 ЗК України,
набувши право на нерухоме майно
АДРЕСА_1, самовільно приступив до
використання земельної ділянки із
будівництвом паркану з південної та
західної сторони вулиці, що суперечить
чинному законодавству.

Незважаючи на те, що рішенням
Любомльського районного суду від 25.12.2012
року ОСОБА_4 зобов'язано звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,0159 м.кв., тобто в межах
заявлених у даній справі позовних
вимог, однак шкоду, яка заподіяна
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки, стягнуто в повному
обсязі в сумі 256 гривень 86 копійок, яка
обрахована із розрахунку самовільно
зайнятої земельної ділянки площею 0,0159
га.

Посилання представника відповідача на
укладення між комунальним
підприємством «Любомльське ЖКГ» та
ОСОБА_4 договору №3 про обслуговування
меліоративних каналів та захисних смуг
цих каналів суд до уваги не приймає,
оскільки виниклі між вказаними
сторонами договірні правовідносини
юридичного значення у даній справі не
мають, так як їх не породжують, не
продовжують і не припиняють. Крім
цього, зі змісту вказаного договору
слідує, що КП «Любомльське ЖКГ» надає
ОСОБА_4 для обслуговування частину
меліоративного каналу з захисними
смугами, що прилягають до земельної
ділянки з північної сторони ОСОБА_4
протяжністю 24 метри, без права
використання земельної ділянки.

Також суд не приймає до уваги, наданий
представником відповідача, договір
№30-14 про встановлення земельного
сервітуту від 14.07.2014 року, укладений між
ОСОБА_4 та Любомльською філією ПАТ
«Волиньобленерго» в інтересах
останнього, оскільки як пояснив сам
представник відповідача, зазначений
договір не зареєстрований у
встановленому порядку, що
стверджується також копією
зазначеного договору, у зв'язку з
відсутністю у ОСОБА_4 права власності
на спірну земельну ділянку. Наведене
вказує на те, що даний договір
юридичної сили не має, а його укладення
є передчасним.

Таким чином, встановлені судом
фактичні обставини справи вказують на
те, що відповідач без належних правових
підстав користується спірною
земельною ділянкою, оскільки рішення
про передачу йому у власність чи
користування Любомльською міською
радою не приймалось, що у відповідності
до ст. 1 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" охоплюється поняттям
самовільного зайняття земельної
ділянки.

Визначаючи розмір самовільно зайнятої
земельної ділянки суд виходить із: акту
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 23.06.2010 року, згідно
якого відповідачем було самовільно
зайнято 99 кв.м. земель загального
користування (дорога вул.Кутузова) та 60
кв.м. земель житлової та громадської
забудови; рішення суду від 25.12.2012 року у
справі №0310/1826/2012, яке відповідачем
виконано та звільнено самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0,0159
м.кв. шляхом знесення встановленого
паркану; висновку судової
земельно-технічної експертизи №7007-7008
від 12.05.2014 року, складеного уже після
виконання рішення суду від 25.12.2012 року
та з врахуванням проекту розподілу
території забудови в м.Любомль по
вул.Кутузова, затвердженого рішенням
міської ради від 28.09.2011 року №10/51, яким
ширину дороги по вул.Кутузова
визначено у 8 метрів, та яким
встановлено площу самовільно зайнятої
земельної ділянки (земель загального
користування) - приблизно 60 кв.м.

Отже, загальна площа самовільно
зайнятої земельної ділянки, яку слід
звільнити ОСОБА_4, становить 120 кв.м., з
якої: із земель загального
користування (дорога по вулиці
Кутузова) - 60,00 кв.м.; із земель житлової
та громадської забудови - 60,00 кв.м.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 ЗК України
приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель,
споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх
прав відповідає положенням ст.212 ЗК
України.

Доводи представника відповідача в тій
частині, що позовна заява подана
неналежним позивачем є надуманими та
на увагу суду не заслуговують, оскільки
в позовній заяві позивачем значиться
саме Любомльська міська рада, позов
підписаний міським головою та
представники позивача, згідно наданих
доручень, діяли від імені Любомльської
міської ради, а кутовий штамп вихідної
кореспонденції є лише елементом
внутрішньої організації ведення
діловодства установ, підприємств чи
організацій.

Наданий відповідачем лист
Любомльської міської ради від 12.08.2014
року вих.№454, з якого слідує, що в
міській раді немає сертифікованих
інженерів-землевпорядників із
відповідними ліцензіями для
проведення землевпорядних робіт по
кадастровій зйомці земельних ділянок,
не може ставити під сумнів акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 23.06.2010 року,
складений старшим державним
інспектором управління Держкомзему у
Любомльському районі Грицюком М.С.,
оскільки зазначений акт складений у
відповідності до ст.10 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
№963-ІV від 19 червня 2003 року та постанова
старшого державного інспектора №30 від
08.07.2010 року, яка винесена за
результатами розгляду протоколу про
адміністративне правопорушення №001330
від 24.06.2010 року, складеного на підставі
саме вказаного акту перевірки від
23.06.2010 року, залишена без змін, тобто
набрала чинності, що стверджується
постановою Любомльського районного
суду від 24.07.2012 року.

Щодо застосування строків позовної
давності із зверненням з зазначеним
позовом до суду, про що клопотав
представник відповідача, то суд не
вбачає підстав для її застосування,
оскільки позовна давність до вимог про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном не застосовується, оскільки
вимоги негаторного позову полягають в
усуненні порушення, яке триває в часі і
має місце на момент пред'явлення
позову, тому з негаторним позовом можна
звернутися в будь-який час, поки існує
правопорушення.

Частинами 1 та 3 ст.60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідач, згідно вимог ст.60 ЦПК
України, належних та допустимих
доказів на спростування встановлених
судом фактичних обставин справи,
зокрема, факту самовільного зайняття
ним частини земельної ділянки, яка
належить позивачу, а також
підтвердження правомірності
користування цією ділянкою чи
наявності відповідних
правовстановлюючих документів, суду не
надав.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
підлягає стягненню сплачений
судовий збір при поданні позову.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212,
214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст.391
ЦК України, ст.ст. 116, 120, 125, 152, 212 ЗК
України, ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», суд,
-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
загальною площею 120 м.кв., з якої: із
земель загального користування (дорога
по вулиці Кутузова в м.Любомль
Волинської області) - 60,00 м.кв.; із земель
житлової та громадської забудови - 60,00
м.кв., що знаходиться на прилеглій
території до будинку за адресою:
АДРЕСА_1, та привести зазначену
земельну ділянку у придатний для
використання стан шляхом знесення за
його рахунок, зведеного на самовільно
зайнятій земельній ділянці, паркану.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь
Любомльської міської ради Волинської
області судовий збір в сумі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Любомльський районний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які беруть участь у справі, але не були
присутні під час проголошення рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення складено та підписано 29.09.2014
року.

Головуюча: суддя

А.Л.Гайдук