У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О., Парінова І.К.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання
договору найму житла та виселення; за
зустрічним позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання
договору дарування, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Сумської області від 12 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5,
мотивуючи його тим, що 10 серпня 2005 року
між нею та ОСОБА_5 було укладено договір
найму житла, відповідно до якого
відповідачу надано для проживання
житлову площу 18,0 кв. м

по АДРЕСА_1. В травні 2013 року ОСОБА_4
звернулась з письмовою вимогою до
ОСОБА_5 про розірвання договору найму
будинку у добровільному порядку та
виселення із зазначеного будинку,
звільнення приміщення, зняття з
реєстрації.

Посилаючись на те, що відповідач у
добровільному порядку житлове
приміщення не звільнив, просила суд
розірвати договір найму житла, площею
18, 0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, а також
виселити ОСОБА_5 без надання іншого
житлового приміщення.

ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов,
мотивуючи тим, що з

1993 року співмешкав з відповідачкою в 1/3
частини спірного приміщення, що
належало йому на праві власності
згідно свідоцтва про право на спадщину
від 26 листопада 1996 року. 29 грудня 2013
року він подарував ОСОБА_4 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1. У
даному будинку зареєстрований на
постійній основі, іншого житла у нього
немає. Посилаючись на те, що при
укладенні договору дарування мав на
меті укладення договору довічного
утримання, оскільки він є особою
похилого віку, просив суд розірвати
договір дарування 1/3 частини спірного
житлового будинку від 29 грудня 2013 року.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 29 січня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Договір найму житла, укладеного між
ОСОБА_4 та

ОСОБА_5, площею 18,0 кв. м. за адресою:
АДРЕСА_1 розірвано.

Виселено ОСОБА_5 з вищевказаного
житлового приміщення без надання
іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 12 березня 2014 року рішення
районного суду скасовано в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено. В
решті рішення районного суду залишено
без змін.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними і власником житла або законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що позивач не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, не довів, що

ОСОБА_5 займає спірне житлове
приміщення безпідставно. Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 19
травня 2011 року ОСОБА_5 було вселено до
спірного будинку як члена сім'ї
власника.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судів та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І. К. Парінова