Справа №468/878/14-ц 04.08.2014 04.08.2014 04.08.2014
Провадження №22-ц/784/2225/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участю: представника Банку - Носової
О.Г., третьої особи - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк)

на рішення Баштанського районного суду
від 13 червня 2014 року, ухвалене за його
позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року Банк звернувсь до суду
з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_2, про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Банк вказував, що 10 серпня 2007 року між
ним та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір за № 014/08-112/66212, відповідно до
якого останній отримав кредит у
розмірі 8000 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13,50 % на рік, строком до 10 серпня
2017 року.

В забезпечення виконання умов
вказаного кредитного договору між
позивачем та ОСОБА_4 укладено іпотечний
договір, предметом якого є житловий
будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконує.

Рішенням Баштанського районного суду
від 28 грудня 2012 року з ОСОБА_2. на
користь Банку стягнута заборгованість
за кредитним договором. Однак рішення
суду на сьогоднішній день є
невиконаним.

Як зазначав Банк, в зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_2 умов кредитного
договору станом на 11 квітня 2014 року
сума заборгованості за кредитним
договором збільшилась і становить 10390,34
доларів США, що еквівалентно - 131304 грн. 25
коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 5000,63
доларів США, що еквівалентно - 63097грн. 44
коп.; заборгованості за процентами - 820,89
доларів США, що еквівалентно - 10357 грн. 91
коп., пеня - 4568,82 доларів США, що
еквівалентно - 57648 грн. 90 коп.

Посилаючись на наведене, Банк просив
звернути стягнення на заставлене
майно, а саме: на житловий будинок
АДРЕСА_1.

Рішенням Баштанського районного суду
від 13 червня 2014 року в позові Банку
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Банк
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_2
укладено кредитний договір за №
014/08-112/66212, відповідно до п.п. 1, 2.1
останній як громадянин України отримав
кредит у розмірі 8000 доларів США для
використання на споживчі цілі із
зазначенням, що забезпеченням
зобов'язань за цим договором є будинок
АДРЕСА_1, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 13,50 % на
рік та строком до 10 серпня 2017 року.

В забезпечення виконання умов
вказаного кредитного договору між
Банком та ОСОБА_4, яка є громадянкою
України, було укладено іпотечний
договір, предметом якого є вказаний
житловий будинок АДРЕСА_1 і який
належить останній на праві власності
на підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 11 квітня
1989 року. Як видно із змісту даного
іпотечного договору загальна площа
вказаного житлового будинку становить
80, 8 кв. м, а житлова площа - 37, 5 кв. м.

Як видно із копії договору іпотеки та
кредитного договору, інформації
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській
області (Баштанській районний сектор),
копії будинкової книги будинку
АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
зареєстровані у вказаному будинку з 13
травня 1989 року та постійно проживають
в ньому. Доказів про наявність у
майнового поручителя ОСОБА_4 іншого
житла у справі не має.

Із матеріалів справи видно, що
зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_2 належним чином не виконує.
Рішенням Баштанського районного суду
від 28 грудня 2012 року з ОСОБА_2. на
користь Банку було стягнуто 56 955 грн. 72
коп. заборгованості за кредитним
договором. Із позовної заяви Банку
видно, що вказане рішення суду
позичальником ОСОБА_2 не виконано. Дану
обставину ні ОСОБА_2, ні відповідачка не
заперечували.

Як видно із розрахунку Банку
заборгованість ОСОБА_2. за кредитним
договором станом на 11 квітня 2014 року
становить 10390,34 доларів США, що
еквівалентно - 131304 грн. 25 коп., яка
складається із: заборгованості за
кредитом - 5000,63 доларів США, що
еквівалентно - 63097грн. 44 коп.;
заборгованості за процентами - 820,89
доларів США, що еквівалентно - 10357 грн. 91
коп., пеня - 4568,82 доларів США, що
еквівалентно - 57648 грн. 90 коп.

Згідно зі статтею 20 Закону України
„Про заставу" заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано.

Згідно частин 1 та 3 статті 33 Закону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Однак, відповідно до п.1 ч. 1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» (далі - Закон №1304 - УП) не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Цей закон набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості (ч.3
Закону №1304 - УП).

Днем опублікування Закону №1304- УП є 7
червня 2014 року («Голос України» №109).

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про те, що
оскільки відсутня згода відповідача
ОСОБА_4 як іпотекодавця на відчуження
спірного житлового будинку, який є
предметом іпотеки як забезпечення
зобов'язання ОСОБА_2. - громадянина
України за споживчим кредитом, кредит
надано кредитною установою -
резидентом України в іноземній валюті,
предмет іпотеки використовується
майновим поручителем як місце
постійного проживання та реєстрації, у
власності майнового поручителя іншого
нерухомого майна не має, іпотечне
майно не перевищує загальної площі у 140
кв. м, то відповідно до Закону №1304 - УП в
задоволенні позову Банку слід
відмовити.

Доводи апеляційної скарги стосовно
неповного з'ясування судом обставин
справи щодо наявності у відповідача
іншого житла не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються матеріалами
справи, а інших доказів на спростування
цих висновків суду Банк не надав,
клопотань про їх витребування не
заявляв.

За наведених обставин колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» відхилити, а рішення
Баштанського районного суду від 13
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:
Судді: