інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/1472/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 55
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Попруги
С. В.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк»

про стягнення заробітної плати, не
виплаченої при звільненні працівника,

в с т а н о в и л а:

15 жовтня 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, який
обґрунтував тим, що з 18.04.2012 року по
11.09.2013 року він перебував в трудових
відносинах з відповідачем та обіймав
посаду директора регіонального
сектору теренової віндикації відділу
віндикації Департаменту віндикації. У
відповідності до штатного розпису його
оклад складав 3500 грн., який він
отримував щомісячно, регулярно, без
зволікань.

Проте, у серпні 2013 року він дізнався, що
з 03.09.2012 року його оклад за займаною
посадою мав складати від 7000 грн. до 12000
грн., а не 3500 грн. Неодноразові
звернення до відповідача з вимогою
привести у відповідність оплату його
праці не розглядалися, тому просить суд
стягнути з відповідача недоплачену
заробітну плату у сумі 42000 грн.,
виходячи з окладу 7000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 червня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея
Банк») на користь ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 42000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

ПАТ «Ідея Банк» з рішенням суду першої
інстанції не погодилося і оскаржило
його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин у справі, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Апелянт вказує, що при укладенні
трудового договору позивач погодив з
роботодавцем його істотні умови,
порядок, строк та розмір заробітної
плати, яка згідно з штатним розписом
склала 3500 грн. Посадовий оклад позивача
може бути змінений лише на підставі
рішення роботодавця за наслідками
проведеної атестації, яке відносно
ОСОБА_3 не приймалося.

Заслухавши пояснення позивача, який
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з
15.03.2012 року по 11.09.2013 року позивач
перебував в трудових відносинах з ПАТ
«Ідея Банк» та обіймав спочатку посаду
директора регіонального відділу
виїзної віндикації Департаменту
віндикації, а з 18.04.2012 року в зв'язку з
переводом за його згодою - директора
регіонального сектору теренової
віндикації відділу віндикації
Департаменту віндикації з посадовим
окладом згідно штатного розпису
(а.с.109-110, 15, 125-126).

На підставі внесених наказом №40а-1 від
15.03.2012 року змін до штатного розпису
оклад директора регіонального з 15.03.2012
року становив 3500 грн. (96, 123).

Та обставина, що з 15.03.2012 року оклад
позивача становив 3500 грн. та регулярно
йому сплачувався, останнім визнається
(а.с.1), а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК
України, не підлягає доказуванню.

03.09.2012 року правлінням ПАТ «Ідея Банк»
затверджено Положення про кадрове
забезпечення процесу управління
персоналом в ПАТ «Ідея Банк» (а.с.108, 111).

Відповідно до п.3 вказаного Положення
прийом на роботу здійснювався з
урахуванням встановленим тарифним
сіткам окладів для відповідного рівня
посади згідно з Додатком №5 (а.с.111-119), в
якому міститься тарифна сітка окладів,
згідно з якою для посади регіонального
директора мережі відділень
встановлено мінімальний оклад в
розмірі 7000 грн. та максимальний оклад в
розмірі 12000 грн. (а.с.120).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
місцевий суд виходив з того, що права
позивача порушені відповідачем, а тому
підлягають захисту, оскільки згаданим
Положенням встановлено розмір
посадового окладу позивача від 7000 грн.
до 12000 грн. і так як воно
розповсюджується не лише на
новоприйнятих працівників, але і на
всіх працівників банку, у тому числі і
на позивача, відповідач недоплатив
ОСОБА_3 заробітну плату за період його
роботи з 03.09.2012 року по 03.09.2013 року у сумі
42000 грн.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з цим висновком суду першої
інстанції з наступних підстав.

Трудові відносини працівників та
роботодавців, економічні, правові та
організаційні засади оплати праці
регулюються КЗпП України та Законом
України «Про оплату праці» від 24.03.95 р.
№ 108/95-ВР.

Згідно з вимогами ч.1 ст.21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Статтями 94, 95 КЗпП України передбачено,
що заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КзпП, форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород згідно з ч. 3 ст. 97
КзпП встановлюються власником або
уповноваженим ним органом з
урахуванням вимог, передбачених
частиною другою цієї статті.

Пунктом 5.1 Колективного договору ПАТ
«Плюс Банк» (правонаступником якого з
жовтня 2011 року є ПАТ «Ідея Банк») на
2011-2012 роки, затвердженого рішенням
загальних зборів трудового колективу
цього банку від 08.07.2011 року,
передбачено, що заробітна плата
працівників банку встановлюється
штатним розписом банку, який
затверджується головою правління
банку, при цьому гарантований
мінімальний розмір оплати праці
працівника не може бути нижчим
мінімальної заробітної плати,
встановленої законодавством України
(а.с.104).

Згідно з ч.6 ст.96 КЗпП України посадові
оклади службовцям установлює власник
або уповноважений ним орган відповідно
до посади і кваліфікації працівника. За
результатами атестації власник або
уповноважений ним орган має право
змінювати посадові оклади службовцям у
межах затверджених у встановленому
порядку мінімальних і максимальних
розмірів окладів на відповідній
посаді.

З огляду на наведене вбачається, що
заробітна плата позивача
встановлюється штатним розписом, а не,
як помилково вважав суд першої
інстанції, Положенням про кадрове
забезпечення процесу управління
персоналом в ПАТ «Ідея Банк», яким
регулюються кадрові питання.

За таких обставин відповідачем
обґрунтовано виплачувалась заробітна
плата позивачу, виходячи із посадового
окладу 3500 грн., на який ОСОБА_3 погодився
при переводі за його згодою на посаду
регіонального директора. Вказаний
посадовий оклад відповідає
встановленому чинним законодавством
мінімальному розміру заробітної плати,
гарантованому державою. Доказів, які б
підтверджували проведення атестації,
позивачем суду не надано, як і інших
даних щодо збільшення в установленому
законом порядку його посадового
окладу.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості, оскільки зазначені
вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що
відповідно до п.п.1,3,4 ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.4 та 5 ст.88 ЦПК України
розподіл судових витрат підлягає
зміні.

Враховуючи, що позов позивача,
звільненого від сплати судових витрат,
залишено без задоволення, понесені та
документально підтверджені
відповідачем судові витрати, що
складаються з судового збору за
розгляд справи в апеляційному суді у
сумі 210 грн., підлягають компенсації за
рахунок держави.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 19 червня 2014 року в даній
справі скасувати та відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3.

Компенсувати Публічному акціонерному
товариству «Ідея Банк» за рахунок
держави 210 грн. судового збору за
розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -