У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар
О.В.

суддів - Джуги С.Д.,
Готри Т.Ю.

при секретарі -
Чейпеш С.І.

з участю - представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_3, на
рішення Рахівського районного суду від
20 червня 2014 року справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Водицької сільської
ради Рахівського району та її
виконавчого комітету про скасування
рішення виконавчого комітету
Водицької сільської ради та визнання
нечинним свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, Водицької
сільської ради Рахівського району та
її виконавчого комітету, в якому на
підставі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, 1963 р., ст.ст.
16. 21, 321, 1301 ЦК України просив скасувати
рішення виконавчого комітету
Водицької сільської ради Рахівського
району «Про оформлення права
власності» № 03 від 27 січня 2011 року та
визнати нечинним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 01
березня 2011 року серії САЕ № 022012, видане
на ім'я його рідного брата ОСОБА_5.

Позовні вимоги мотивував тим, що
його батько ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заповів йому
житловий будинок АДРЕСА_2 Оскільки на
день смерті батька він проживав у
зазначеному будинку та зареєстрований
у ньому по сьогоднішній день, то він є
таким, що прийняв спадщину.

Проте, виконавчий комітет
Водицької сільської ради 27 січня 2011
року прийняв рішення про оформлення
права власності на спадковий будинок
за його братом ОСОБА_5, який на підставі
вказаного рішення отримав свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
та заповів вказаний будинок
відповідачці ОСОБА_4

Рішенням Рахівського районного
суду від 20 червня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, що
діє від імені позивача просить рішення
Рахівського районного суду від 20
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги
аналогічні доводам, наведеним в
позовній заяві.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер батько позивача ОСОБА_6, про що в
Книзі реєстрації смертей 10 серпня 1997
року було зроблено відповідний актовий
запис за № 22 (а.с. 8).

25 жовтня 1990 року ОСОБА_6 був складений
заповіт, посвідчений заступником
голови Водицької сільської ради
Рахівського району Хіміч Г.Д.,
зареєстрований в реєстрі за № 73, яким
він все своє майно, а також належний
йому на праві власності житловий
будинок № НОМЕР_1 з усіма його
прибудовами, що знаходиться в с.Водиця
Рахівського району заповів своєму сину
ОСОБА_3 (а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету
Водицької сільської ради Рахівського
району № 03 від 27 січня 2011 року (далі -
рішення № 03), керуючись пп.10 п.б ст.30
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», вирішено
зареєструвати будинок АДРЕСА_2 за
ОСОБА_5 (а.с. 5). На підставі вказаного
рішення виконкомом Водицької
сільської ради останньому було видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно САЕ № 022012 від 01 березня
2011 р. (далі - свідоцтво) (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР, 1963
р., який був чинним на день відкриття
спадщини спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.

Кожний громадянин може залишити
за заповітом усе своє майно або
частину його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям (ч.1 ст.534 ЦК УРСР). Статтями
541, 542 цього Кодексу встановлені вимоги
до форми заповіту.

Верховним судом України в постанові
від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12
висловлена правова позиція, що згідно з
положеннями ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що
спадкоємець за законом або за
заповітом має право відмовитися від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. Вважається, що
відмовився від спадщини той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчить про прийняття
спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за
заповітом, так і за законом є правом
спадкоємця й залежить виключно від
його власного волевиявлення. Для
прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може
бути виражено фактично, коли
спадкоємець протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини,
не здійснює дій, що свідчать про намір
прийняти спадщину, або може бути
виражено явно, коли спадкоємець шляхом
подачі заяви в нотаріальну контору
виражає свою незгоду прийняти
спадщину.

Як зазначено в Методичних
рекомендаціях щодо вчинення
нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям
заходів щодо охорони спадкового майна,
видачею свідоцтв про право на спадщину
та свідоцтв про право власності на
частку в спільному майні подружжя,
схвалених рішенням Науково-експертної
ради з питань нотаріату при
Міністерстві юстиції України 29.01.2009 р.,
під фактичним вступом у володіння
або управління спадковим майном, що
підтверджує факт прийняття спадщини,
слід мати на увазі різні дії спадкоємця
по управлінню, розпорядженню і
користуванню цим майном, підтриманню
його в належному стані або сплату
податків та інших платежів тощо.

Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном можуть
бути: довідка житлово-експлуатаційної
організації, правління
житлово-будівельного кооперативу,
відповідної місцевої державної
адміністрації чи органу місцевого
самоврядування про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним;
довідка державної податкової служби
або страховика чи іншого органу про те,
що спадкоємець після відкриття
спадщини сплачував податки або
страхові платежі по обов'язковому
страхуванню; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту прийняття спадщини;
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який підтверджує, що
спадкоємець був постійно прописаний
(зареєстрований) у спадковому будинку
(квартирі); інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем.

Жодних доказів на підтвердження факту
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном позивачем
не надано. Крім того, з відмітки про
реєстрацію в паспорті позивача
вбачається, що він з 25 квітня 1997 року
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3
а з 24 квітня 2012 року - за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 10 на звороті).

За таких обставин, позивачем не
доведено факту прийняття ним спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

З аналізу вказаної норми слідує,
що суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом місцевого
самоврядування (в даному випадку
Рішення № 03) якщо воно суперечить актам
цивільного законодавства і порушує
цивільні права або інтереси позивача

Підпунктом 10 п."б" ст. 30 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
та п. 6.1 Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, в
редакціях, які були чинними на момент
прийняття виконавчим комітетом
Водицької сільської ради
оскаржуваного рішення та видачі на
його підставі свідоцтва, виконавчі
комітети місцевих рад здійснюють
реєстрацію права власності на об'єкти
нерухомого майна, розташовані в межах
відповідної території, з видачею
свідоцтва про право власності.

Отже, оскаржувані позивачем рішення та
дії вчинені органами місцевого
самоврядування у межах своїх
повноважень, на підставі законів
України.

Тлумачення поняття «інтерес» надано в
рішенні КСУ від 01.12.2004 № 18-рп/2004. Інтерес
- прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, так і як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам.

Враховуючи наведене, можна
зробити висновок, що в дії виконавчого
комітету Водицької сільської ради не
суперечать актам цивільного
законодавства України, позивач не
довів факту порушення своїх прав або
інтересів, і за таких обставин рішення
Виконавчого комітету Водицької
сільської ради № 3 від 27 січня 2011 року
та свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серії САЕ № 022012 від 01
березня 2011 року не можуть бути визнані
судом незаконними та бути скасованими.

За таких обставин, ухвалене судом
рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215
ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310
цього Кодексу підстав для його
скасування немає.

Апеляційна скарга доводів, які можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції, не
містить.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, ст.21 ЦК України,
ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР, 1963 р., колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє від
імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від
20 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Готра Т.Ю. Боднар О.В.
Джуга С.Д.