АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5087/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кшнірчук Р.О. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи - територіальна громада в
особі Дніпропетровської міської ради,
Комунальне підприємство "Житлове
господарство Самарського району"
Дніпропетровської міської ради про
визнання права користування квартирою
та визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2. звернулася до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що вона вселилася в
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Наприкінці 2011 року позивач надала
дозвіл на проживання та реєстрацію у
спірній квартирі її брату - ОСОБА_3 та
його дружині ОСОБА_4 З початку 2012 року,
вона знялася з реєстрації зі спірної
квартири та зареєструвалася у квартирі
своєї матері - ОСОБА_5, куди тимчасово
переїхала. На сьогоднішній день,
позивач вважає, що відповідач не
виконує домовленостей, які вони
узгодили, а саме з приводу того, що коли
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закінчать ремонт у
квартирі за адресою: АДРЕСА_2, то вони
мусять переїхати до даної квартири і
звільнять її квартиру, що і стало
підставою для звернення до суду з
вказаним позовом.

Враховуючи останні уточнення позовних
вимог, позивач просила суд визнати за
нею право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та
визнати відповідача - ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням за цією адресою,
скасувавши його реєстрацію за вказаною
адресою.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року
у задоволенні позовних вимог позивача
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2.
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. 72,
ч. 2 ст. 107 ЖК України, а також виходив з
наступного.

Судом встановлено, що на підставі
Договору найму житла в будинках
державного і комунального фонду від
14.11.2011 року укладеного між позивачем та
КВ ЖРЕП Самарського району м.
Дніпропетровська на підставі Ордеру №
765567 серії И-34, виданого
Дніпропетровським Домобудівним
комбінатом №2 від 23.05.1994 року наймачем
квартири за адресою: АДРЕСА_1 - є ОСОБА_2.

Згідно довідки від 11 лютого 2014 року за
№ 534, виданої КП "Житлове господарство
Самарського району " Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ,
відносно жилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 за даною адресою
зареєстрований з 1.12.2011 року. Сестра -
позивач за даною адресою знята з
реєстрації за цією адресою 10.01.2012 р.,
племінник - ОСОБА_6 знятий з реєстрації
за даною адресою 20.01.2012 р. (а.с. 44).

Також, данні обставини підтверджуються
довідкою від 20.01.2014 за № 236 з місця
проживання про склад сім'ї виданою КП
"Житлове господарство Самарського
району" Дніпропетровської міської
ради, м. Дніпропетровськ на ім'я ОСОБА_3,
де зазначено, що він постійно проживає
та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
особистий рахунок відкритий на ім'я
позивача та на теперішній час у даному
приміщенні зареєстрований 1 член сім'ї.
(а.с. 60).

Згідно довідки від 11 лютого 2014 року за
№ 533, виданої КП "Житлове господарство
Самарського району" Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ,
відносно жилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_4, за даною адресою
зареєстрована - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_2.
(позивач у справі) з 10.01.2012 р., онук -
ОСОБА_6 зареєстрований за даною адресою
20.01.2012 р., син - ОСОБА_3 за даною адресою
01.12.2011 року знятий з реєстрації.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що факт добровільного зняття
позивачки з реєстрації у спірній
квартирі та вибуття її на постійне
місце проживання за іншою адресою
підтверджено матеріалами справи, а
підстави для визнання відповідача
таким, що втратив право користування
спірним жилим приміщенням відсутні.
Посилаючись на відсутність підстав,
передбачених ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» суд першої
інстанції відмовив в задоволенні
позовних вимог про зняття відповідача
ОСОБА_3 з реєстрації у квартирі за
адресою АДРЕСА_1.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2.
посилається на те, що, незважаючи на
зміну реєстрації, у неї ніколи не було
наміру змінювати місце проживання, а
при ухваленні рішення судом не
враховані показання свідка ОСОБА_7,
який підтвердив, що 05 квітня 2014 року
його було запрошено в спірну квартиру і
він засвідчив факт проживання в ній
апелянта, оскільки в квартирі
знаходилися жіночі речі, а на кухні він
бачив ОСОБА_2., яка готувала їжу, що
свідчить про її проживання в цій
квартирі. Крім того, посилається на те,
що ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною -
ОСОБА_4 на початку 2012 року вибули на
постійне проживання за адресою:
АДРЕСА_2, яку придбала ОСОБА_4 на ім'я
своєї матері, де і проживають постійно
по теперішній час.

Зазначені доводи апелянта
спростовуються матеріалами справи, а
саме: відповідно до довідки від 11.02.2014 р.
за № 534 виданої КП «ЖГ Самарського
району» ДМР, відносно жилого
приміщення за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрований ОСОБА_3 з 01.12.2011 р., а
ОСОБА_2. знята з реєстраційного обліку
за даною адресою 10.01.2012 р., її син ОСОБА_6
знятий з реєстрації 20.01.2012 року. Таким
чином, на сьогоднішній день за
вищевказаною адресою зареєстрована
одна особа - ОСОБА_3

Відповідно до довідки № 533 від 11.02.2014 р.
про склад зареєстрованих осіб за
адресою: АДРЕСА_4, зареєстрована ОСОБА_2
з 10.01.2012 р. та її син ОСОБА_6 з 20.01.2012 р.
Таким чином, порядок реєстрації та
порядок зняття з реєстраційного
обліку, відповідає чинному
законодавству та не порушений.

Частиною 2 ст. 107 ЖК України передбачено,
що у разі вибуття наймача та членів
його сім'ї на постійне місце проживання
до іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті договір найму жилого приміщення
вважається розірваним.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач знялася з реєстрації за
спірною адресою за власним бажанням з
зазначенням адреси свого вибуття, а
саме: АДРЕСА_4, за цією ж адресою
зареєстрований її син. Доказів, які б
підтверджували факт примусового
зняття з реєстрації з якихось причин
суду не надано. Згідно приписів ч.2 ст. 107
ЖК України з моменту нового місця
проживання вважається розірваним
договір найму житлового приміщення.

Доводи апелянта стосовно того, що вона
не мала наміру змінювати своє місце
проживання нічим об'єктивно не
підтверджені. Водночас за спірною
адресою за згодою позивача був
зареєстрований відповідач ОСОБА_3.(брат
позивача), який є членом її сім'ї та став
фактично виконувати умови договору
найму.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жили
приміщенням за особою, яка там
проживала або вселилась туди, як член
сім'ї наймача приміщення, або ж для
відмови їй в цьому, оскільки ухвалюючи
рішення суду суд оцінював цей факт в
сукупності з іншими доказами по справі.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими та зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Городнича В.С.

Судді:
Варенко О.П.

Лаченкова О.В.