У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 07 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
договорами позики,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 27
квітня 2010 року він надав ОСОБА_3 у борг

53 тис. грн для переїзду до Російської
Федерації з метою відновлення здоров'я
після інсульту. На підтвердження
отримання грошей ОСОБА_3 видав дві
розписки на суму 31 тис. грн і 22 тис. грн,
підписані ОСОБА_3 та його дружиною
ОСОБА_4 Підписи останніх посвідчені
спеціалістом виконкому Височанської
селищної ради Харківського району
Харківської області. Оскільки у
розписках не вказана дата повернення
грошових коштів, ОСОБА_2 вважав, що має
право вимагати повернення грошей у
будь-який час. Відповідач повинен був
повернути кошти у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, яку ОСОБА_3
отримав 18 квітня 2013 року. На час
звернення до суду сума позики не
повернута. Крім того, позивач додатково
оплатив послуги Комунального
підприємства «Автобаза швидкої
медичної допомоги» (далі - КП «Автобаза
швидкої медичної допомоги») за надання
автомобіля швидкої допомоги у розмірі
6124 грн 80 коп., на якому ОСОБА_3
перевезли до Російської Федерації.

Просив стягнути з ОСОБА_3 59 186 грн 31 коп.
боргу.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області

від 19 травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 07 липня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у
задоволенні позову, оскільки заяви
ОСОБА_3 від 27 квітня 2010 року не містять
суттєвих умов договору позики
відповідно до ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК
України та зобов'язання повернути
отримані кошти, а тому вони не можуть
бути доказом укладення договору
позики.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
коштів за договорами позики.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік