АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1415/2014
Головуючий в інстанції Марків Т.А.
Доповідач: Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 22 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Фурман
Т.Г.Суддів:Пузанової Л.В. Чиркової
К.Г.При секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на рішення Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 18 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування удаваним,
визнання права власності, поділ
спільного майна подружжя, витребування
майна та за зустрічним позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_6 про поділ спільного майна
подружжя, витребування майна із чужого
незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування удаваним,
визнання майна спільною сумісною
власністю, визнання права власності на
частину цього майна, мотивуючи вимоги
тим, що з 12.01.2012 року перебуває з ОСОБА_7
в зареєстрованому шлюбі.

17 жовтня 2012 року за нотаріально
посвідченим договором дарування
ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 безоплатно у
власність магазин - 8/100 часток
комплексу ринку «Гарант», розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що дарувальник за
передане в дар майно отримав 19000
доларів США, що свідчить про фактично
укладений між сторонами договір
купівлі-продажу спірного майна,
позивач просив суд визнати удаваним
договір дарування 8/100 часток комплексу,
ринку «Гарант», а саме: магазину
господарських товарів, загальною
площею 60,0 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, який укладений між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом Каховського
районного нотаріального округу
Херсонської області 17.10.2012 року,
зареєстрований в реєстрі за №1923;
визнати, що фактично між ОСОБА_8 та його
дружиною був укладений договір
купівлі-продажу спірного майна, а
оскільки майно придбане за кошти
подружжя, визнати магазин спільною
сумісною власністю та визнати за
кожним із них право власності на ?
частку будівлі.

В процесі розгляду справи ОСОБА_6
збільшив вимоги, зазначаючи про те, що
за час сумісного проживання ними були
придбані товари, нерухоме майно та
транспортний засіб, а саме:

- чайник «Tefal KI 2100», вартістю 511 грн.;

- очищувач води «БАРЬЕР Кувшин Норма» -
120 грн.;

- блендер «PHILIPS PR-1366/00» - 642 грн.;

- флеш-драйв «GOODRAM ART LEATHER 4GB» - 111 грн.;

- форма д/СВЧ «ARCUISINE» - 73 грн.;

- авторесивер CD/MP3 «JVC KD-R417EE» - 840 грн.;

- холодильник «WHIRPOOL WBE 3411 W» - 3145 грн.;

- карточка «Екстра-сервіс Плюс» - 379 грн.;

- мережевий подовжувач «LUXEON VK-100E» - 248
грн.;

- морозильна камера «NORD 156-010» - 2194 грн.;

- сокодавка «MOULINEX AV6» - 664 грн.;

- цифрова камера «OLYMPUS MJU-760» - 1083 грн.;

- пилосос «LG V-C3055NT» - 269 грн.;

- плеєр DVD «SAMSUNG DVD-P316К» - 325 грн.;

- хлібопіч «ZELMER 43Z011» - 808 грн.;

- пральна машина «INDESIT WISL 83SCI» - 1726 грн.;

- картка додаткового сервісу ФТ - 145 грн.;

- цифрова камера «SONY Cyber shot DSC - S2000» - 1085
грн.;

- картка пам'яті «TRANSCEND Memory Stic Duo Pro 1 GB» -
156 грн.;

- телефон «Panasonic KX-TG7208UAM» - 678 грн.;

- зарядний пристрій «DURACELL CEF 20 + 2 акум AAA -
164 грн.;

- акумулятор «UFO HR6 NI-MH 2000 mAh» - 46 грн.;

- двокімнатна квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_2 - 208 000 грн.;

- мікроавтобус «Мерседес» з
холодильником, державний номер НОМЕР_1 -
144 000 грн.

всього на суму 367 412 грн., яке
знаходиться у ОСОБА_7

Вказуючи на те, що на його утриманні
знаходиться неповнолітній син,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та він має сестру -
інваліда дитинства II групи,
мати-пенсіонера, з посиланням ч. 2, ч. 3
ст. 70 CK України, просив суд відступити
від засад рівності часток подружжя та
здійснити поділ спільного майна
подружжя виділивши йому: 8/100 часток
комплексу ринок «Гарант», а саме:
магазину господарських товарів,
загальною площею 60,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 156 180,00 грн.; телевізор «Pioneer»
вартістю 160 000,00 грн. всього на суму 172 180
грн. , решту зазначеного в позові майна
виділи у власність відповідачки.

Крім того, посилаючись на те, що під час
окремого проживання з ОСОБА_7 ним було
витрачено на евакуацію та ремонт
належного дружині автомобіля 10 000 грн.,
а також 24.04.2013 року дружина незаконно
заволоділа всіма 8/100 частками
комплексу ринку «Гарант», дводенною
виручкою магазину в сумі 9000 грн. та
майном, яке на той час знаходилось в
приміщенні магазину та належало
безпосередньо ПП ОСОБА_6, а саме :

- вітриною морозильною «Аляска» 300 л,
вартістю 2 080 грн.;

- вітриною морозильною «Аляска» 350 л - 3
200 грн.;

- кондиціонером - 5 450 грн.;

- холодильною вітриною горизонтальною -
10 400 грн.;

- холодильним агрегатом - 40 000 грн.;

- вагами настільними - 1 300 грн.;

- вагами - 260 грн.;

- електричною батареєю (2 шт.) - 1 600 грн.;

- бойлером для обігріву води - 1 228 грн.;

- комп'ютером - 5 000 грн.;

- принтером - 2 000 грн.;

- умивальником - 350 грн.;

- унітазом - 400 грн.;

- стелажем під товари - 450 грн.;

- столами (2 шт.) - 1 000 грн.;

- мікрохвильовою піччю - 550 грн.;

- холодильною вітриною «Регало» - 16 000
грн.;

- залишками товару на суму 160 418 грн.

просив стягнути з ОСОБА_7 на його
користь ? частину забраної ОСОБА_7
виручки в сумі 4500,00 грн., повну вартість
залишків товару - 160 148,00 грн., 10 000,00
грн. - на відшкодування понесених
витрат на відновлення автомобіля
ОСОБА_7 та компенсацію різниці вартості
спільного майна - 195 232 грн., всього 368
880 грн.; витребувати із чужого
незаконного володіння ОСОБА_7 вітрину
морозильну «Аляска» (300 л), вітрину
морозильну «Аляска» (350 л), кондиціонер,
холодильну вітрину горизонтальну,
холодильний агрегат, ваги настільні,
ваги, електричні батареї (2 шт.), бойлер
для обігріву води, комп'ютер, принтер,
умивальник, унітаз, стелаж під товари,
столи (2 шт.), мікрохвильову піч,
холодильну вітрину «Регало».

В серпні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
ОСОБА_6 із зустрічним позовом про поділ
майна подружжя, зазначаючи, що за час
шлюбу подружжям придбане майно,
неподіленим з якого залишилися: 8/100
часток комплексу ринку «Гарант»,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельна ділянка, площею 0,9 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Просила суд, з уточненням зустрічних
позовних вимог, поділити вказане майно,
визнавши за нею право власності на 1/2
частину вартості земельної ділянки - 272
011 грн. та 8/100 часток комплексу ринку
«Гарант», вартістю 156 180 грн., та
стягнути з ОСОБА_6 на її користь
компенсацію вартості спільного майна в
сумі 189 820 грн.

Крім того, витребувати з чужого
незаконного володіння ОСОБА_6 4 колеса
від належного їй автомобіля.

Рішенням Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 18 лютого
2014 року, як первісний, так і зустрічний
позови задоволено частково.

Визнано удаваним правочин, укладений 17
жовтня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
договір дарування 8/100 часток комплексу,
ринку «Гарант» - будівлі магазину
господарчих товарів, літ. «П»,
загальною площею 60,0 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Каховського районного нотаріального
округу Херсонської області,
зареєстрований в реєстрі за № 1923.

Визнано, укладений 17 жовтня 2012 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 правочин щодо
відчуження 8/100 часток комплексу, ринку
«Гарант» - будівлі магазину
господарчих товарів, літ. «П»,
загальною площею 60,0 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
договором купівлі-продажу.

Визнано 8/100 часток комплексу, ринку
«Гарант» - будівлі магазину
господарчих товарів літ. «П», загальною
площею 60,0 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Поділено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нерухоме
майно, набуте ними під час шлюбу - 8/100
часток комплексу, ринку «Гарант»
будівлі магазину господарчих товарів,
літ. «П», загальною площею 60,0 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1:

- визнано за ОСОБА_6 право власності на
4/100 часток комплексу, ринку «Гарант» -
будівлі магазину господарчих товарів,
літ. «П», загальною площею 60,0 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

- визнано за ОСОБА_7 право власності на
4/100 часток комплексу, ринку «Гарант» -
будівлі магазину господарчих товарів,
літ. «П», загальною площею 60,0 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1/2
частину грошових коштів - внесених за
укладеним 19 липня 2012 року між
Новокаховською міською радою
Херсонської області (продавець) та
ОСОБА_10 (покупець) договором
купівлі-продажу земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_3, в
сумі 267 011,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для справи, просив
рішення суду в частині стягнення з
нього на користь ОСОБА_7 грошових
коштів в сумі 267 011,50 грн. скасувати,
посилаючись на те, що судом не
враховано, що земельна ділянка була
придбана за кошти фізичної
особи-підприємця, використовується ним
у підприємницькій діляності з метою
отримання прибутку, а відтак не є
об'єктом спільної сумісної власності,
жодних належних і допустимих доказів
того, що земля придбана за спільні
грошові кошти подружжя позивачка за
зустрічним позовом не надала. Крім
того, просить здійснити поділ
спільного майна, витребувати майно та
гроші від відповідачки, стягнути
грошову компенсацію відповідно до
заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просила
рішення суду частково скасувати,
задовольнити її вимоги в частині
визнання за нею права власності на 8/100
часток комплексу, ринку «Гарант» -
будівлі магазину господарчих товарів,
літ. «П», загальною площею 60,0 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 156 180,00 грн. та стягнути з
ОСОБА_6 на її користь 193 921,50 грн.
компенсації вартості спільного майна
подружжя, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційні
скарги до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає
задоволенню частково, а апеляційну
скаргу ОСОБА_7 слід відхилити з
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що з 12
січня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
перебувають у зареєстрованому шлюбі.
/а.с. 8/.

17 жовтня 2012 року між ОСОБА_8
(дарувальником) та ОСОБА_7 (обдарованою)
укладений договір дарування 8/100 часток
комплексу, ринку «Гарант», а саме:
магазину господарських товарів,
загальною площею 60,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Каховського районного нотаріального
округу Херсонської області ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за №1923. /а.с. 6/.

Згідно розписки від 17.10.2012 року ОСОБА_8
одержав від ОСОБА_6 19 000 доларів США за
продані 8/100 частин комплексу ринку
«Гарант», розташованих за адресою:
АДРЕСА_1 - магазин господарських
товарів, загальною площею 60,0 кв.м. /а.с.7/.

Отримання грошових коштів дарувальник
не заперечує, відповідачка, як
обдарована, удаваність договору
дарування не заперечує.

За змістом ст. 235 ЦК України, яка
регламентує правові наслідки
удаваного правочину, та як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в
постанові "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06 листопада
2009 року №9, за удаваним правочином
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
іншій правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК
має визнати, що сторонами вчинено саме
цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені ст. 216 ЦК,
можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

При вирішенні даного спору суд
врахував викладені вище положення
цивільного законодавства та
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України і, визнавши правочин удаваним,
встановив який саме інший правочин
приховували сторони, як це передбачено
ч.2 ст.235 ЦК України.

Про те, що придбана будівля магазину є
спільною сумісною власністю подружжя і
що частки співвласників в спірному
майні є рівними сторони не оспорюють.

На отримання грошової компенсації
своєї частки у майні чи внесення
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду сторони не
погоджуються.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 25 постанови № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4,5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Оскільки розмір часток кожного із
подружжя при поділі спільного майна є
рівним та зважаючи на те, що на
отримання грошової компенсації своєї
частки у майні сторони незгодні і не
погоджуються на попереднє внесення
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду, колегія
суддів вважає, що суд прийшов до
правильного висновку щодо відсутності
правових підстав присудження одному з
подружжя спірної будівлі магазину,
визнавши ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу,
залишивши майно у їх спільній
частковій власності.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність заявлених вимог
позивача за первісним позовом щодо
поділу іншого майна, перелік якого
зазначений ним в позові, оскільки
доказів на підтвердження того, що до
реєстрації шлюбу - 12.01.2012 року він та
ОСОБА_7 проживали однією сім'єю (вели
спільне господарство, були пов'язані
спільним побутом, тощо) суду не надано,
як не доведено факт придбання майна за
спільні кошти.

Придбана ОСОБА_6 11 березня 2012 року
хлібопечі "Zelmer 43Z011", вартістю 808 грн., не
містить підписів постачальника та
одержувача, не містить відбитку
печатки постачальника, тому не може
належним чином підтверджувати факт
придбання зазначеного в ній товару. За
відсутності доказів оплати вартості
майна та його фактичної наявності в
подружжя суд правильно відмовив у
поділі цього майна.

Оскільки позивач за первісним позовом
належними та допустимим доказами не
довів той факт, що станом на 24 квітня 2013
року в спірному магазині знаходилося
майно, зазначене ним в позовній заяві, а
в касі магазину знаходилася виручка в
указаному ним розмірі, колегія суддів
вважає, що суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні вимог щодо стягнення
грошових коштів ? частини виручки, та
витребування цього майна.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 22 березня
2013 року поділено майно подружжя ОСОБА_6
та ОСОБА_7: за ОСОБА_6 визнано право
власності на автомобіль "BMW", державний
номер НОМЕР_2. за ОСОБА_7 визнано право
власності на автомобіль "Ford Fiesta",
державний номер НОМЕР_3. /а.с. 74 - 75/.

Відповідно до товарного чеку (а.с. 119), 13
травня 2013 року ОСОБА_6 було придбано
запчастини до автомобіля "Ford Fiesta" та
оплачено послуги з ремонту та
евакуації з місця ДТП на суму 10 000 грн.

Оскільки позивач за первісним позовом
не довів, що ці витрати були
обов'язковими для нього, або були
вчинені за особисті його кошти та за
домовленістю з ОСОБА_7 про наступне їх
відшкодування останньою, колегія
суддів вважає, що суд правильно
відмовив у відшкодуванні витрат,
пов'язаних із ремонтом автомобіля
ОСОБА_7, як такі що належними доказами
не підтверджені.

Дані про те, що в ОСОБА_6 зберігаються
комплектуючі до вказаного автомобіля в
матеріалах справи відсутні, а тому
вимога позивачки за зустрічним позовом
щодо витребування з чужого незаконного
володіння ОСОБА_6 4 колеса від належного
їй автомобіля є безпідставною.

Задовольняючи зустрічний позов про
поділ земельної ділянки, суд виходив з
того, що придбане в період шлюбу
нерухоме майно є спільною сумісною
власністю.

Проте до такого висновку суд прийшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору в цій частині.

На підставі договору дарування від 16
червня 2009 року ОСОБА_6 є власником 50/100
часток комплексу незавершеного
будівництва автозаправочної станції,
розташованого за адресою АДРЕСА_3. / а.с.
313-314/.

Згідно з договором про оплату
авансового внеску від 14 червня 2012 року,
укладеного між Новокаховською міською
радою та фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_6, останній зобов'язаний в порядку
та розмірі, визначеному договором,
сплатити авансовий внесок в рахунок
оплати вартості земельної ділянки,
площею 0,9007 га, по АДРЕСА_3, для
розміщення та обслуговування об'єкту
незавершеного будівництва складської
бази, яку має намір придбати ФОП ОСОБА_6
/а.с. 183/.

09 липня 2012 року за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
земельної ділянки Новокаховська
міська рада Херсонської області на
підставі рішення 25 сесії
Новокаховської міської ради 6
скликання від 20.06.2012 року 3 740 „ Про
викуп земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
у власність для здійснення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6" передала за
плату, а приватний підприємець ОСОБА_6
прийняв у власність і оплатив земельну
ділянку площею 9007 кв.м., розташовану за
адресою: АДРЕСА_3. Цільове використання
земельної ділянки - для розміщення та
обслуговування об'єкту завершеного
будівництва складської бази. /а.с.184-186/.

Відповідно до п. 2.2., за домовленістю
сторін продаж вчинюється за 544 023 грн.,
без урахування ПДВ, в тому числі
авансовий внесок в сумі 10 000 грн.,
сплачений відповідно до договору № 08-12
від 14 червня 2012 року.

Згідно з п. 11.4 договору, ОСОБА_6 на
придбання зазначеної вище земельної
ділянки була надана згода його
дружиною - ОСОБА_7 та посвідчена 09 липня
2012 року ОСОБА_12, приватним нотаріусом
Новокаховського міського
нотаріального округу, за реєстровим
номером № 1771.

Згідно державного акта на право
власності на земельну ділянку фізична
особа-підприємець ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 09 липня 2012 року, є власником
земельної ділянки, площею 0,9007 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_3,
цільова призначення - для розміщення та
обслуговування об'єкту незавершеного
будівництва складської бази. /а.с.182/.

Належними і допустимим доказами факт
придбання спірної земельної ділянки за
рахунок спільної участі подружжя
коштами або працею в набутті майна
позивачка за зустрічним позовом не
довела.

Представник відповідача за зустрічним
позовом, як в суді першої інстанції, так
і при розгляді справи в апеляційній
інстанції доводив факт придбання
земельної ділянки фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6, у
підтвердження якого надав розписку про
отримання в борг грошових коштів від
26.06.2012 року, що протилежною стороною
належними і допустимим доказами не
спростовано, та використання цієї
земельної ділянки для підприємницької
діляльності для отримання прибутку.

Зі змісту нормативних положень глав 7
та 8 СК України, власність у сім'ї існує
у двох правових режимах: спільна
сумісна власність подружжя та особиста
приватна власність кожного з подружжя,
залежно від якого регулюється питання
розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя визначені
в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловіку на праві спільної сумісної
власності.

Таким чином, належність майна до
спільної сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Тобто
застосовуючи цю норму права та
визнаючи право спільної сумісної
власності подружжя на майно, необхідно
встановити не тільки факт набуття
майна під час шлюбу, але й той факт, що
джерелом набуття є спільні сумісні
кошти або спільна праця подружжя.

Порядок здійснення подружжям права
спільної сумісної власності та право
подружжя на розпорядження спільним
сумісним майном визначено ст. 63,65 СК
України.

Одним із видів розпорядження власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності.

Відносини стосовно майна фізичної
особи-підприємця регулюються нормами
ЦК України, Господарського кодексу
України, та Закону України „Про
підприємництво".

Відповідно до ст. 320 ЦК України власник
має право використовувати своє майно
для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності. Окремою
формою підприємницької діяльності є
підприємницька діяльність фізичних
осіб. Жодних спеціальних умов чи
обмежень використання фізичною особою,
яка перебуває у шлюбі, свого майна для
здійснення підприємницької діяльності
законом не встановлено.

Як зазначається у ч. 2 ст. 52 ЦК України
фізична особа-підприємець, яка
перебуває у шлюбі, відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
особистим майном і часткою у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка належатиме їй при поділі цього
майна. На підставі цього положення, а
також норм ст. 57,61 СК України слід дійти
висновку про те, що майно фізичної
особи-підприємця не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Інший з
подружжя має право тільки на частку
одержаних доходів від цієї діяльності.

Враховуючи, що за матеріалами справи в
межах наданих сторонами доказів
встановлено як факт оформлення права
приватної власності фізичної особи -
підприємця та видачі йому державного
акту на право власності на земельну
ділянку, так і факт використання
придбаного майна фізичною особою -
підприємцем в його підприємницькій
діяльності з метою одержання прибутку,
та зважаючи на те, що позивачка за
зустрічним позовом належними та
допустимими доказами не довела той
факт, що джерелом набуття спірного
майна є спільні сумісні кошти або
спільна праця подружжя, колегія суддів
вважає, що суд безпідставно своїм
рішенням змінив правовий режим майна
фізичної особи - підприємця на режим
спільної сумісної майна подружжя.

Оскільки майно фізичної
особи-підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність,
відповідно до ст. 57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст. 60,61 СК України, та
враховуючи правову позицію Верховного
Суду України, яка відповідно до ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену нрму права, та для всіх судів
України, колегія суддів вважає, що
вимоги за зустрічним позовом щодо
поділу земельної ділянки є
безпідставними, а тому рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 1/2 частину грошових коштів -
внесених за укладеним 19 липня 2012 року
між Новокаховською міською радою
Херсонської області (продавець) та
ОСОБА_6 (покупець) договором
купівлі-продажу земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_3, в
сумі 267 011,50 грн. слід скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до
ОСОБА_7 ОСОБА_13 про поділ земельної
ділянки відмовити.

В решті рішення, як законне та
обгрунтоване, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково, апеляційну скаргу ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 18 лютого
2014 року в частині стягнення
компенсації за поділ земельної ділянки
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про поділ земельної ділянки відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: