Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Ступак О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 28 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТКБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову банк
зазначав, що 26 листопада 2007 року між ним
та відповідачем був укладений
кредитний договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 4000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
із сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та автоматично
лонгується на такий же термін за
відсутності протягом цього строку
повідомлення однієї із сторін про
припинення його дії. Банк умови
договору виконав в повному обсязі,
проте відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором виконує
неналежним чином, внаслідок чого
станом на 30 вересня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 22046,26 грн., з
яких заборгованість по кредиту - 3968,50
грн., заборгованість за відсотками -
14130,61 грн., заборгованість по комісії за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 2659,23 грн., штраф
(фіксована частина) у розмірі 250 грн.,
штраф (процента складова) у розмірі 1037,92
грн., яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 17
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 28 квітня 2014 року,
відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТКБ «ПриватБанк»
просить скасувати заочне рішення суду
першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ПАТКБ «ПриватБанк» у
задоволенні його позовних вимог,
місцевий суд, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
кредиту, строк давності якого минув.
Враховуючи, що банк звернувся із
позовом у справі щодо споживчого
кредитування поза межами строку
позовної давності, суд дійшов висновку,
що позовна давність у такій справі
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення вказаним вимогам
повністю не відповідають.

Установлено, що 26 листопада 2007 року між
ПАТКБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір (відкрито
картковий рахунок). За умовами
кредитного договору ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною даного кредитного
договору, встановлено, що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на такий же
термін (а. с. 9).

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором кредиту не виконав, у
зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013
року утворилась заборгованість у
розмірі 22046,25 грн., з яких:
заборгованість по кредиту - 3968,50 грн.,
заборгованість по сплаті відсотків -
14130,61 грн., заборгованість по комісії за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 2619,54 грн., заборгованість
по штрафам в загальній сумі - 1287, 91 грн.
(а.с. 3 - 5).

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

ПАТКБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
у жовтні 2013 року.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
якщо кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Разом з тим, вирішуючи спір, місцевий
суд не звернув уваги, що у
відповідності до правової позиції,
викладеної в постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року №
6-126цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» у
системному зв'язку з самою ч. 11
ст. 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У порушення вимог статей 212 - 214, 315 ЦПК
України, суд на вказані вимоги закону
уваги не звернув та не врахував, що
відповідач заяви про застосування
строку позовної давності не подавав.

При новому розгляді справи суду слід
звернути увагу на обставини справи
(наявність кредитного договору через
кредитну картку) та врахувати правову
позицію Верховного Суду України,
викладену в постанові №
6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

Отже, місцевий суд належним чином не
перевірив доводи та заперечення
сторін, що призвело до передчасного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 28 квітня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

О.В.
Ступак

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська