Справа № 2/679/561/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року Нетішинський міський
суд Хмельницької області в складі:

головуючого -судді Савіцького Л.П.,

при секретарі -Сопронюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нетішині
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дочірнє
підприємство державної акціонерної
компанії "Ліки України" Аптека № 8,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_28, діючи в інтересах ОСОБА_1,
звернувся до суду з вказаним вище
позовом до ОСОБА_2, який підтримав в
судовому засіданні і в якому просить
визнати недійсним з моменту укладення
договір купівлі-продажу частини
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 28 грудня 2000
року, що знаходиться по АДРЕСА_1,
укладений між сторонами по справі,
посвідчений приватним нотаріусом
Нетішинського міського нотаріального
округу ОСОБА_29 та зареєстрований в
реєстрі за № 2864.

В обґрунтування позову зазначив, що
ОСОБА_1 21.09.2000 року за договором
купівлі-продажу № 269 та акту
прийому-передачі від 25.09.2000 року набула
права приватної власності на цілісний
майновий комплекс магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 1765,5 кв.
м (з якої технічний під'їзд 79,5 кв. м,
бетонована площадка 199,6 кв. м та площа
магазину 1486,4 кв. м). 16.12.2000 року
позивачці було видано Свідоцтво про
право власності за реєстраційним
номером № 229 на цілісний майновий
комплекс магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1». 28.12.2000
року між сторонами по справі був
укладений зазначений вище спірний
договір, відповідно до якого покупець,
яким є ОСОБА_2, купила 9/1000 частини
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка
розташована на першому поверсі
магазину та позначена на плані під № 15.
За такими даними 12.01.2001 року названий
договір був зареєстрований в Бюро
технічної інвентаризації.

При цьому вказує, що вирахування
розміру відчужуваної 9/1000 частки було
здійснено на підставі довідки
-характеристики № 830 від 26 грудня 2000
року, виданої Нетішинським БТІ, від
загальної площі забудови будівель та
споруд цілісного майнового комплексу,
а не площі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка
згідно предмету договору та акту
приймання-передачі складала 1486,4 кв.м,
що встановлено висновком
будівельно-технічного дослідження № 196
від 27.06.2012 року, яким також встановлено
і наявність технічної документації на
магазин, де зазначено різні площі.

Вважає, що спірний договір укладений на
підставі даних, визначених БТІ,
всупереч даним технічної документації
приміщення і документів про право
власності та з порушенням законодавчих
норм, які регулюють відповідну
діяльність - «Інструкції про порядок
видачі довідок - характеристик на
об'єкти нерухомого майна, що
знаходиться у власності юридичних та
фізичних осіб та зареєстровані в бюро
технічної інвентаризації» від 1996 року,
чим скористався відповідач, набувши
безоплатно у власність додаткові площі
приміщення магазину, які не були
предметом договору. Факт укладення
договору купівлі-продажу в результаті
помилки БТІ при обрахуванні загальної
площі магазину встановлений також
рішенням господарського суду
Хмельницької області від 28.03.2011 року по
справі № 7/1169-10, яке було залишено в силі
постановою Вищого господарського суду
України від 20.10.2011 року.

Згідно рішень господарського суду
Хмельницької області від 28.03.2012 року по
справі № 6/5025/2121/11 та від цього ж числа №
15/5025/2118/11, встановлено, що у власності
ОСОБА_1 після проведення нею у 2003 році
реконструкцій 1-ї та 2-ї черги, які
прийняті в експлуатацію відповідними
органами влади, перебувають І та ІІ
поверхи приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 1318,4
кв.м, що за даними БТІ складає 57/1000
будівлі магазину. За даними технічної
інвентаризації, проведеної в 2009 році,
БТІ 21.10.2009 року видало технічний
паспорт на будівлю магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», згідно якого площа
першого та другого поверхів магазину
складала 2422,9 кв. м., а разом з технічним
поверхом 2569,3 кв. м. При цьому, 07.06.2012 року
БТІ на виконання зазначених вище
судових рішень формує Витяг з реєстру
прав власності на нерухоме майно,
згідно якого загальна площа магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» складає 2289,7 кв.м, а
частка ОСОБА_1 - 85/250, що суперечить даним
встановленим судом при розгляді
попередніх справ та даним технічного
паспорту від 21.10.2009 року.

Зазначені помилки БТІ при обрахуванні
відчужуваної позивачем частки,
неправомірні дії відповідача щодо
безоплатного заволодіння тією
частиною приміщення, що не була
предметом договору купівлі-продажу від
28.12.2000 року, призвели до значного
зменшення частки позивача в майні та
позбавлення останньої права власності
на приватизоване майно в розмірі мінус
539,5 кв.м.

Обґрунтовуючи невірність визначення
часток в угодах купівлі-продажу
приміщень магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
представник позивача посилається
також на висновки
будівельно-технічного дослідження № 196
від 27.06.2012 року, та вважає, що частка
відповідача, враховуючи загальну площу
приміщення в розмірі 2289,7 кв.м, на день
укладення договору має складати 7/1000.

Крім того, акцентується увага суду на
тому, що оскільки придбана
відповідачем частина приміщення
знаходиться на першому поверсі
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що
зазначено в договорі, а не на першому
поверсі цілісного майнового комплексу,
тому обрахування придбаної площі мало
проводитись від загальної площі
першого поверху магазину, яка на час
укладення договору складала 984,5 кв.м.

Оскільки, сторонами спору, за наявності
помилки БТІ щодо визначення розміру
предмету договору, не було досягнуто
всіх істотних умов при укладенні
договору, представник позивача вважає,
що відсутні підстави вважати договір
таким, що був укладений сторонами на
основі вільного волевиявлення сторін
договору, яке б відповідало їх
внутрішній волі. Крім того, останній
зазначає, що встановлена помилка БТІ
вказує на нікчемність укладеного
договору купівлі-продажу від 28.12.2000
року відповідно до п. 2 ст. 215 ЦК України,
так як він був укладений на підставі
даних визначених в порушення вимог
закону.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, про причини неявки суд не
повідомила. Представник останньої
ОСОБА_30 позов не визнав, вказавши на
необґрунтованість заявлених вимог та
пояснив, що при укладенні спірного
договору сторонами було дотримано
вимог ст. 203 ЦК України щодо умов
чинності правочину, що виключає
підстави його недійсності, визначені
ст. 215 ЦК України. Крім того, зазначив, що
при внесенні змін до спірного договору
на підставі рішення Господарського
суду Хмельницької області від 28.03.2011
року по справі № 7/1169-19, яким було
підтверджено волевиявлення сторін
такого правочину та, при визнанні
помилки у визначенні загальної площі
магазину на момент укладення договору
купівлі - продажу частини магазину,
зроблено висновок про те, що інтереси
інших співвласників при внесенні змін
не будуть порушені. Також представник
позивачки просив застосувати до
позовних вимог ОСОБА_1 позовну
давність, вказуючи на те, що останній
про допущену помилку Нетішинським БТІ
було відомо ще 17.12.2009 року після
проведення інвентаризації.

Треті особи на стороні відповідача, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представник Дочірнього підприємства
державної акціонерної компанії "Ліки
України" Аптека № 8, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 та ОСОБА_27,
будучи повідомленими про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили.

Заслухавши доводи представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає за
необхідне в позові відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.12.2000 року між сторонами по справі -
ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець)
був укладений договір купівлі - продажу
частини магазину, за умовами якого
продавець продала за 9716 (дев'ять тисяч
сімсот шістнадцять) гривень, які були
отримані нею повністю від покупця до
підписання цього договору, а покупець
купила 9/1000 (дев'ять тисячних ) частини
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
загальною площею 1765,5 (одна тисяча
сімсот шістдесят п'ять цілих п'ять
десятих) кв.м, що знаходиться в м.
Нетішин по проспекту Незалежності під
№ 20. Вказана частина приміщення
знаходиться на першому поверсі
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та на плані
зазначена під № 15.

Ставлячи питання про визнання
вказаного договору з моменту його
укладення недійсним, представник
позивачки ОСОБА_28 в судовому засіданні
вказує на відсутність вільного
волевиявлення сторін щодо предмету
договору, що вважає основною підставою
для задоволення позову. Проте з
вказаним суд погодитись не може,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В даному випадку відсутня жодна з
вказаних підстав визнання правочину
недійсним.

Як вбачається з тексту спірного
договору купівлі-продажу від 28.12.2000
року, який нотаріально посвідчений та
зареєстрований в реєстрі за № 2864, його
сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обумовили
предмет договору - 9/1000 частини
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
його вартість в сумі 9716 гривень, що
засвідчили власними підписами,
дійсність яких ніким не оспорюється.
Вони ж у такий спосіб підтвердили своє
вільне волевиявлення, будучи
дієздатними, що перевірялося
нотаріально. На вільне волевиявлення
сторін щодо предмету договору та його
вартості, яке відповідає їх внутрішній
волі, вказує також наявна в матеріалах
справи розписка від 11.10.2000 року.

У відповідності до останньої, ОСОБА_1
взяла в борг у ОСОБА_2 гроші в сумі 9693
грн. за що зобов'язалась надати
останній торгівельну площу 20, 6 кв.м з
урахуванням проходів в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1», не вираховуючи при
цьому з неї орендної плати, крім
комунальних послуг, з наступним
переоформленням даної площі для
договору купівлі-продажу, за вказану
вище суму, що також жодною із сторін не
оспорюється.

Що стосується доводів представника
позивача про наявність допущеної
працівниками БТІ помилки при
обрахуванні відчужуваної ОСОБА_1
частки, що призвело до безоплатного
заволодіння відповідачкою тією
частиною приміщення, яка не була
предметом договору, та значного
зменшення частки позивачки в майні, так
суд такі до уваги не приймає, оскільки
вказані обставини, які не були
враховані під час укладення договору,
не є підставою для визнання правочину
недійсним, а передбачають зміну
договору в порядку ст. 652 ЦК України.

Виходячи саме з цієї правової позиції,
рішенням Господарського суду
Хмельницької області від 28.03.2011 року по
справі № 7/1169-10 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про внесення
змін до договору купівлі-продажу
частини приміщення магазину, яке за
результатами розгляду касаційної
інстанції від 20.10.2011 року залишено без
змін, внесено зміни до зазначеного вище
договору купівлі - продажу частини
приміщення магазину від 28.12.2000 року та
п. 1 Договору викладено в наступній
редакції: «Продавець купив 9/1000 (дев'ять
тисячних) частини приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 2 289,7
(дві тисячі двісті вісімдесят дев'ять
цілих сім десятих) кв.м, що знаходиться
в м. Нетішин по проспекту Незалежності
під номером двадцять. Частина
переданої за цим договором частини
магазину знаходиться на першому
поверсі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та на
плані зазначена під № 15».

При цьому, вказаним рішенням
встановлено і в порядку п. 3 ст. 61 ЦПК
України не підлягає доказуванню, що
станом на час укладення спірного
договору в результаті помилки БТІ при
визначенні технічних особливостей
приміщення було невірно визначено
загальну площу магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
в розмірі 1765,5 кв.м, яка відповідно до
правил визначення загальної площі
нерухомого майна, визначається як сума
площ усіх поверхів, включаючи
технічний і складала 2289,7 кв.м (2143,3 кв.м -
площа першого та другого поверхів, 146,4 -
площа технічного поверху). Крім цього,
цим же рішенням було встановлено, що
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» є об'єктом
спільної часткової власності, частки в
якому визначені в ідеальних розмірах
(частка позивача становить 9/1000 від
загальної площі магазину), кожен із
співвласників на підставі ст.ст. 356, 357
ЦК України має право на пропорційне
збільшення належної йому площі у
випадку збільшення загальної площі
магазину.

За наявності зазначеного судового
рішення, яким визначено ідеальну
частку позивача від загальної площі
магазину, суд не приймає до уваги
висновок будівельно -технічного
дослідження № 196 від 27.06.2012 року, на який
посилається представник позивача та
який містить висновки щодо невірного
визначення часток при відчуженні
частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Не може погодитись суд і з посиланням
представника позивача на нікчемність
спірного договору, оскільки останній є
оспорюваним правочином, дійсність
якого з підстав недотримання при його
укладенні вимог ст. 203 ЦК України
заперечується самою ж позивачкою
ОСОБА_1, яка просить визнати його
недійсним. Крім того, оспорюваний
договір не підпадає під перелік
нікчемних правочинів, визначених
законом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позивач всупереч вимогам
процесуального законодавства не навів
і не подав жодного належного та
допустимого, документально
обґрунтованого доказу фактичної
наявності вказаних ним підстав для
визнання недійсним оспорюваного
договору. Не знайшли свого
підтвердження наведені представником
позивачки підстави і під час розгляду
справи.

За таких обставин суд вважає, що
оспорюваний договір купівлі-продажу
частини магазину був укладений
правомірно, правові підстави для
визнання його недійсним відсутні, а
тому в задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

При цьому, суд вважає, що заява
представника відповідача про
застосування до позовних вимог
наслідків спливу позовної давності
задоволенню не підлягає, оскільки
вказані положення застосовуються лише
до порушеного права.

Тому, керуючись ст. ст. 215-218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Дочірнє підприємство державної
акціонерної компанії "Ліки України"
Аптека № 8, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Хмельницької області
протягом 10 днів з дня отримання його
повного тексту через Нетішинський
міський суд.

Головуючий