У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Кафідова О.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Полтавської області від 08 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2
звернулися до суду із вищезазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідачка, встановивши металевий
паркан, змінила лінію межі та
самовільно захопила частину їх
земельної ділянки. Позивачі просили
суд зобов'язати відповідачку
демонтувати самовільно встановлений
паркан між будинками по
АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 29 травня 2014
року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати
самовільно встановлений металевий
паркан між будинками по АДРЕСА_1 та
будинком АДРЕСА_2

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від
08 липня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу неправильним застосуванням
судом норм матеріального та порушенням
норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення, правильно
встановив характер правовідносин
сторін у справі та застосував до цих
правовідносин норми матеріального
права, які їх регулюють, і вирішив
справу з дотриманням норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд виходив з того,
що між сторонами фактично існує спір
про розмежування суміжних земельних
ділянок для їх використання, а тому
такий спір не може бути вирішений до
відновлення (встановлення) меж
вказаних земельних ділянок. Однак,
встановлення меж земельних ділянок чи
відновлення межових знаків віднесено
до компетенції землевпорядної
організації, а тому спір не може бути
вирішений в судовому порядку.

Апеляційний суд вірно застосував норми
Земельного кодексу України та Закону
України «Про землеустрій».

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 08 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги
матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В. Кафідова