Справа № 316/1669/14-ц
Провадження № 2/316/803/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2014 р.
м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі: головуючого судді: Куценко М.
О.

при секретарі: Нестеровій
Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Енергодара
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом , в якому просить стягнути з
відповідача на його користь борг
згідно розписки з врахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення
виконання зобов'язання в загальній
сумі 3860 (три тисячі вісімсот шістдесят)
грн. 28 коп., витрати на правову допомогу
адвоката в розмірі 1200 грн., а також
сплачену суму судового збору.

В судове засідання позивач не
з'явилась, надавши письмову заяву про
розгляд справи у її відсутність,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, надавши до суду письмову
заяву про проведення розгляду справи у
її відсутності, позовні вимоги в
частині стягнення боргу визнає в
повному обсязі. Вимоги, щодо стягнення
суми на правову допомогу в сумі 1200 грн.
не визнає.

В підтвердження своїх позовних вимог
позивачем до суду надано розписку,
відповідно до якої ОСОБА_2 (відповідач у
справі) 22 квітня 2014 року взяла у борг у
позивача грошову суму в розмірі 3600 грн.,
зобов'язувалася повернути зазначену
суму ОСОБА_1 до 28.04.2014 року.

Відповідно до ст.. 526 ЦК України -
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Нормами ст. 530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610, 612 Цивільного
кодексу України - порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання)… Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України -
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

У відповідності до положень ст.ст.1046,
1047, 1049 Цивільного кодексу України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.. 174 ЦПК України
позивач може відмовитися від позову,
а відповідач визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на вищевикладене суд вважає,
що позовні вимоги в частині стягнення
боргу згідно розписки з врахування
індексу інфляції підлягає задоволенню,
оскільки вимоги позивача в цій частині
визнаються відповідачем і
підтверджуються наданими доказами та
визнання відповідачем позову не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Разом з тим, вирішуючи питання про
стягнення грошової суми в розмірі 1200
грн., в якості витрат на правову
допомогу, суд вважає, що дана вимога не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем, окрім договору про
надання правової допомоги, укладеного
з адвокатом ОСОБА_3, не надано жодного
доказу, які б дозволяли суду дійти
законного висновку про факт сплати
певної грошової суми за отриману
правову допомогу, що є підставою для
відмови в задоволенні даної вимоги.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в
частині

Керуючись ст. ст. 530, 625, 626, 1046-1050 ЦК
України ст.ст.10,11, 60, 88, 212, 214-215,224-227,294ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з відповідача - ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка
мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_1, 19.09.1959р.н., ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, яка мешкає за адресою:
АДРЕСА_2 борг в сумі 3860 (три тисячі
вісімсот шістдесят) грн. 28 коп..

Стягнути з відповідача - ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2 судові витрати, які складаються
з судового збору в розмірі 243 грн.60 коп.

В задоволення решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
М. О. Куценко