РІШЕННЯ

Іменем України

30 липня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Обслуговуючий кооператив
«Житлово-будівельний кооператив №180
«Дніпро», про визнання права спільної
часткової власності та визнання права
власності на ? частину квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачки про визнання
права спільної часткової власності та
визнання права власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтуванні своїх позовних
вимог посилався на те, що він 21.06.1991 року
уклав шлюб з ОСОБА_2, зареєстрований
Красногвардійським відділом РАЦС
м.Дніпропетровська.

19.04.1972 року виконком
Дніпропетровської міськради депутатів
ОСОБА_3 на сім'ю з трьох чоловік: ОСОБА_3 -
квартиронаймач, ОСОБА_4 - чоловік та
ОСОБА_5 - син, була виділена квартира
АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому
будинку Обслуговуючого кооперативу
«Житлово-будівельний кооператив №180
«Дніпро». У ІУ кварталі 1981 року
подружжям ОСОБА_5 було повністю
сплачено пайовий внесок, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 набули
право власності по ? частині кожний на
вказану квартиру, що передбачалося
ст.ст. 22, 28 КпШС України (в редакції 1963
року).

У 1986 році шлюб між подружжям
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний.

З 1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали
проживати однією сім'єю в квартирі
АДРЕСА_2, в якій також проживав і
колишній чоловік відповідачки ОСОБА_4.

На той час позивач мав у
користуванні квартиру АДРЕСА_3 та був
зареєстрований за даною адресою.

У 1990 році сторони вирішили
здійснити обмін: житло ОСОБА_1 обміняти
на належну ОСОБА_4 частку в спірній
квартирі, однак останній не
погоджувався переїхати в квартиру
АДРЕСА_3, через її малу житлову площу. У
зв'язку з цим на вимогу ОСОБА_4 та за
його згодою ОСОБА_1 здійснив обмін
квартири за адресою: АДРЕСА_3 на
квартиру по АДРЕСА_8, про що 14.12.1990 року
Бюро обміну житловою площею
Дніпропетровської міськради йому був
виданий обмінний ордер №13150. Дана
квартира ОСОБА_4 сподобалася та він
погодився на обмін.

У 1993 році, після реєстрації між
сторонами шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
здійснили обмін житлом, у зв'язку з чим
09.10.1993 року ОСОБА_4 Бюро обміну житловою
площею Дніпропетровської міськради
був виданий обмінний ордер №014985 на
право заняття в порядку обміну
житлового приміщення в однокімнатній
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

В цей же день 09.10.1993 року ОСОБА_1
Бюро обміну житловою площею
Дніпропетровської міськради була
надана виписка із протоколу засідання
комісії по обміну житловими
приміщеннями №40 від 06.10.1993 року, на
право заселення в порядку обміну на
частину житлового приміщення в якості
члена сім'ї в квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

На теперішній час відповідачка
ОСОБА_2 не визнає право позивача ОСОБА_1
на його частину у квартирі та вважає
себе одноособовим власником, у зв'язку
з чим позивач просив суд визнати його
право спільної часткової власності на
дану квартиру разом з ОСОБА_2 та визнати
у зв'язку з цим за ним право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

У судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та додатково
пояснив, що з 1987 року він переїхав
проживати до відповідачки у спірну
квартиру, де вони проживали разом з її
колишнім чоловіком ОСОБА_4. Згодом усі
повнолітні мешканці квартири вирішили
про необхідність окремого проживання
ОСОБА_6, у зв'язку з чим було вирішено
здійснити обмін належної позивачу
квартири по АДРЕСА_3 на належну ОСОБА_4 ?
частину квартири по АДРЕСА_1, однак
останній не погодився на такий обмін
через малу житлову площу його
однокімнатної квартири. У зв'язку з цим
підшукувалася іншу квартира для
обміну, яка б влаштовувала ОСОБА_6 так
був знайдений варіант обміну квартири
по АДРЕСА_3 на квартиру по АДРЕСА_8, яка
повністю влаштовувала ОСОБА_4 і він
погодився на обмін.

Так, з відома та за згодою ОСОБА_2 і
її колишнього чоловіка ОСОБА_4, ОСОБА_1
здійснив обмін квартири за адресою:
АДРЕСА_3 на квартиру по АДРЕСА_8, про що
14.12.1990 року Бюро обміну житловою площею
Дніпропетровської міськради йому був
виданий обмінний ордер №13150. Згодом у
1993 році вказана квартира була обміняна
на належну ОСОБА_4 ? частину квартири по
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим були видані
ордери, та він був прийнятий в члени
кооперативу і навіть був обраний у
члени правління.

Пізніше ОСОБА_4 приватизував
квартиру по АДРЕСА_8, а після його
смерті спадщину у вигляді даної
квартири прийняв його та ОСОБА_2
спільний син.

Представник позивача ОСОБА_7
позов підтримала у повному обсязі,
просила його задовольнити та
зазначила, що пайові внески за квартиру
по АДРЕСА_1, що знаходиться в будинку
Обслуговуючого кооперативу
«Житлово-будівельний кооператив №180
«Дніпро», було сплачено ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в період перебування їх у
зареєстрованому шлюбі, тому з огляду
на вимоги ст.ст. 22, 28 КпШС України майно,
нажите подружжям в період шлюбу, є їх
спільною сумісною власністю, та в разі
його поділу частки подружжя є рівними.

Право на обмін житлового
приміщення в будинку
житлово-будівельного кооперативу
передбачено ст.143 ЖК України та
Примірним статутом, затвердженим
Постановою Ради Міністрів УРСР №186 від
30.04.1985 року, за умови прийому до членів
кооперативу особи, що вселяється у
зв'язку з обміном у будинок
житлово-будівельного кооперативу.
Порядок обміну на той час житлом члена
ЖБК або члена його сім'ї, що припадає на
його долю, встановлений Правилами
обміну жилих приміщень в УРСР,
затверджених постановою ради
Міністрів УРСР від 31.01.1986 року №31.

Після обміну житлом та заселення
в спірну квартиру на правах члена сім'ї,
ОСОБА_1 був прийнятий в члени ЖБК та
обраний навіть членом правління
кооперативу, однак протоколи зборів
членів ЖБК з цього приводу у повному
обсязі не збереглися, оскільки ОСОБА_2
декілька років працювала бухгалтером
ЖБК, тому є підстави допускати навмисне
їх знищення або вилучення з архіву ЖБК.

Окрім цього, ОСОБА_2 спростовує
наявність існування та видачі 09.10.1993
року ОСОБА_1 Бюро обміну житловою
площею Дніпропетровської міськради
виписки із протоколу засідання комісії
по обміну житловими приміщеннями №40
від 06.10.1993 року, на право заселення в
порядку обміну на частину житлового
приміщення в якості члена сім'ї в
квартиру за адресою: м.Дніпропетровськ,
АДРЕСА_1, однак до суду саме
відповідачкою особисто була надана
копія вказаного документу на одному
аркуші разом з копією ордера на її
вселення в спірну квартиру, але
пояснити походження цієї копії,
зробленої з оригіналу, вона
відмовилася.

Спірна квартира є єдиним житлом
позивача, куди він вселився на правах
члена сім'ї в порядку обміну, тому набув
право спільної часткової власності на
дану квартиру в тій частині, яка
належала ОСОБА_4 відповідно до його
частки у паєнакопиченні - ? частини.
Оскільки іншого шляху захисту права
позивача нема, тому представник
просила суд визнати за позивачем право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Відповідачка проти позову
заперечувала, посилаючись на
відсутність правових підстав для
визнання за позивачем права власності
на ? частину квартири, оскільки дана
квартира була надана їй особисто за
попереднім місцем роботи. Вона
особисто виплатила пайові внески і її
колишньому чоловіку ОСОБА_4 ніколи не
належало право на ? частину ані паю, ані
квартири. Окрім цього, він ніколи не
звертався до суду чи до інших органів з
приводу розподілу паю та визначення
порядку користування квартирою.

Про обмін житлом ОСОБА_1 та ОСОБА_4
їй нічого не було відомо та про даний
обмін вона дізналася тільки при
розгляді даної справи, згоди ніякої не
надавала, тому заперечує будь-яке
майнове право позивача на спірну
квартиру.

Дійсно вона надавала дозвіл на
реєстрацію позивача у належну їй
квартиру по АДРЕСА_1, однак це не має
відношення до права власності,
оскільки ОСОБА_1 передав за обміном
ОСОБА_4 житлове приміщення по АДРЕСА_8,
за яке він не сплачував кошти, а було
надане йому в користування державою, в
той час як за спірну квартиру позивачка
виплачувала пайові внески, у зв'язку з
чим такий обмін є недійсним.

Також зазначила, що позивач
ніколи не приймався до членів
кооперативу та проживав у спірній
квартирі лише як її чоловік, у зв'язку з
чим у позовних вимогах про визнання за
ним права власності просила відмовити.

Представник відповідача проти
позову заперечував посилаючись на його
необґрунтованість та безпідставність.

Представник третьої особи позов
підтримала, просила його задовольнити
та надала до суду копії збережених
протоколів засідання членів ЖБК, які
містять інформацію про перебування
ОСОБА_1 членом ЖБК та обрання його
членом правління ЖБК. Окрім цього,
15.05.2014 року Обслуговуючим кооперативом
«Житлово-будівельний кооператив №180
«Дніпро» було проведено загальні
збори, та згідно з випискою із
протоколу №5/05/14 члени кооперативу
підтвердили факт прийняття ОСОБА_1 в
члени кооперативу та обрання його
членом правління.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що 19.04.1972 року виконком
Дніпропетровської міськради депутатів
трудящих видав ОСОБА_3 на сім'ю з трьох
чоловік: ОСОБА_3 - квартиронаймач,
ОСОБА_4 - чоловік та ОСОБА_5 - син, ордер
№275 на право заняття трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, а підставі списків
ЖБК №180, затверджених виконкомом
міськради у квітні 1972 року (а.с.56).

Згідно з довідкою ОК «ЖБК №180
«Дніпро» №24 від 24.12.2012 року, вартість
квартири в сумі 7071,73 крб. виплачена в ІУ
кварталі 1981 року (а.с.42).

З 1972 року по 1986 рік ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому
шлюбі. З 1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали
проживати однією сім'єю в квартирі
АДРЕСА_2, в якій також проживав і
колишній чоловік відповідачки ОСОБА_4.
Дані обставини визнані сторонами та
відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

На той час ОСОБА_1 мав у
користуванні квартиру та був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3..

14.12.1990 року Бюро обміну житловою
площею Дніпропетровської міськради
йому був виданий обмінний ордер №13150 на
право заняття в порядку обміну
житлового приміщення в однокімнатній
ізольованій квартирі по АДРЕСА_8, на
підставі протоколу засідання комісії
по обміну житловою площею №50 від 12.12.1990
року. (а.с.54).

21.06.1991 року Красногвардійським
відділом РАЦС м.Дніпропетровська було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

У 1993 році, після реєстрації між
сторонами шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
здійснили обмін житлом, у зв'язку з чим
09.10.1993 року ОСОБА_4 Бюро обміну житловою
площею Дніпропетровської міськради
був виданий обмінний ордер №014985 на
право заняття в порядку обміну
житлового приміщення в однокімнатній
квартирі за адресою: АДРЕСА_8, на
підставі протоколу засідання комісії
по обміну житловою площею №40 від 06.10.1993
року. (а.с.55).

В цей же день 09.10.1993 року ОСОБА_1
Бюро обміну житловою площею
Дніпропетровської міськради була
надана виписка із протоколу засідання
комісії по обміну житловими
приміщеннями №40 від 06.10.1993 року, на
право заселення в порядку обміну на
частину житлового приміщення в якості
члена сім'ї в квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.56).

Згідно з листом
Дніпропетровської міської ради за
№8/13-2943 від 16.12.2013 року, в списках до
справи №50 від 12.12.1990 року під №37
значиться запис про проведення обміну
житлових приміщень між ОСОБА_9 та
ОСОБА_1. В списках до справи №40 від
06.10.1993 року під №20 вказано про обмін
житлових приміщень між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 (а.с.103).

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що в судовому засіданні знайшов
своє підтвердження факт обміну житлом
між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, у зв'язку з чим
позивач правомірно заселився в спірну
квартиру в порядку обміну, та набув
право на спільну часткову власність в
даному житловому приміщенні.

Згідно зі ст.43 ЖК України член
житлово-будівельного кооперативу
вправі за письмовою згодою проживаючих
разом з ним членів сім'ї, включаючи
тимчасово відсутніх, провести обмін
займаного жилого приміщення з наймачем
жилого приміщення в будинку державного
або громадського житлового фонду чи з
іншим членом житлово-будівельного
кооперативу, в тому числі з
проживаючими в іншому населеному
пункті, за умови прийому до членів
кооперативу особи, що вселяється у
зв'язку з обміном у будинок
житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до п.36 Примірного
статуту, затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР №186 від 30.04.1985 року, член
кооперативу або член його сім'ї також
має право у встановленому порядку
провести обмін жилої площі, що припадає
на нього, в тому числі суміжної кімнати
або частини кімнати, з особами,
зазначеними в цьому пункті, за умови, що
в'їзджаючий у порядку обміну
вселяється як член сім'ї тих, що
залишився проживати в цьому
приміщенні. Якщо обмін частини жилого
приміщення пов'язаний з вибуттям члена
кооперативу з кооперативу, то такий
обмін провадиться за умовами вступу до
кооперативу члена його сім'ї або особи,
яка вселяється як член сім'ї тих, що
залишилися проживати в цьому
приміщені.

У судовому засіданні також
знайшов своє підтвердження факт
прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу, а
згодом і обрання в члени правління
кооперативу, що підтверджується
копіями витягів з протоколу членів
загальних зборів та випискою з
протоколу ОК «ЖБК №180 «Дніпро-3» №5/05/14
від 15.05.2014 року (а.с. 85-89, 128-129).

Так, згідно з п. 4 Правил обміну
жилих приміщень в УРСР затверджених
постановою Ради Міністрів УРСР від
31.01.1986 року № 31 предметом обміну може
бути частина жилого приміщення, що
припадає на долю наймача (члена
житлово-будівельного кооперативу) або
члена його сім'ї, в тому числі кімната
або частина кімнати. П.5 вказаних Правил
передбачено, що обмін жилими
приміщеннями може відбутися між
громадянами, які проживають в одному
або різних жилих будинках,
розташованих як у даному, так і в різних
населених пунктах. Обмін жилими
приміщеннями провадиться без
обмеження кількості учасників, крім
випадків обміну частини жилого
приміщення, при якому згода про обмін
може бути тільки двосторонньою. П.6
Правил вказує на те, що член
житлово-будівельного кооперативу або
член його сім'ї вправі в установленому
цими Правилами порядку провести обмін
частини жилої площі, що припадає на
його долю, з наймачем іншого жилого
приміщення або з членом
житлово-будівельного кооперативу за
умови, що в'їзджаючий у порядку обміну
вселяється як член сім'ї тих, що
залишилися проживати в цьому
приміщенні. П.9 вказує на те, що обмін
жилими приміщеннями, що знаходяться в
межах одного населеного пункту,
оформлюється у Бюро по обміну жилими
приміщеннями.

Пунктом 10 визначено порядок, а
саме: бажаючі провести обмін займаних
жилих приміщень, подають виконавчому
комітетові відповідної Ради народних
депутатів (Бюро по обміну жилими
приміщеннями) заяви та виписки з
рішення загальних зборів членів
житлове - будівельного кооперативу
(зборів уповноважених) про прийом даної
особи до кооперативу - при обміні
жилого приміщення в будинку державного
або громадського житлового фонду на
жиле приміщення в будинку
житлово-будівельного кооперативу. Крім
того подаються документи, які
підтверджують перебування у шлюбі або
перебування в родинних відносинах з
кимось із осіб, які залишилися
проживати у приміщенні, частина якого
обмінюється, при обміні на частину
жилого приміщення.

Відповідно до п. 38 Примірного
статуту, затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР № 186 від 30.04.1985 року, та
згідно п. 13 Правил обміну жилих
приміщень в УРСР, затверджених
постановою Ради Міністрів УРСР від
31.01.1986 року № 31, угода про обмін жилими
приміщеннями, в тому числі й між
членами того ж самого кооперативу,
набирає чинності з моменту одержання
ордерів, що видаються виконавчим
комітетом районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів. У випадках, коли
предметом обміну є частина жилого
приміщення, особі, яка вселяється як
член сім'ї тих, що залишилися проживати
в цьому приміщенні, видається виписка з
рішення виконавчого комітету Ради
народних депутатів, яка оформила обмін.

Так, 09.10.1993 року ОСОБА_10 отримав
ордер (обмінний) на однокімнатну
квартиру, яка розташована за адресою,
АДРЕСА_8. (а.с.55), а ОСОБА_1 отримав
виписку із протоколу засідання комісії
по обміну житловими приміщеннями №40
від 06.10.1993 року, на право заселення в
порядку обміну на частину житлового
приміщення в якості члена сім'ї в
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56).

Відповідно до п. 14 Правил обміну
жилих приміщень в УРСР, затверджених
Постановою Ради Міністрів УРСР від
31.01.1986 року № 31, при вселенні в одержане
по обміну жиле приміщення громадянин
здає ордер (при вселенні в жиле
приміщення як член сім'ї - виписку з
рішення виконавчого комітету ради
народних депутатів) правлінню
житлово-будівельного кооперативу.
Ордер (виписка з рішення виконавчого
комітету ради народних депутатів)
зберігається як документ суворої
звітності.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
суд вважає, що у судовому засіданні
знайшов своє підтвердження факт обміну
житлом між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, та набуття
у зв'язку з цим позивачем права
спільної часткової власності на ?
частину квартири АДРЕСА_6, що належала
ОСОБА_4 до обміну в порядку ст.ст. 22,28
КпШС України.

Так, в п.6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» №5 від 07.02.2014 року
роз'яснено, що законом може бути
встановлений інший момент набуття
права власності (підстави набуття
права власності), зокрема у разі
повного внесення пайових внесків за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані члену житлового,
житлово-будівельного дачного,
гаражного чи іншого кооперативу чи
товариства, в осіб, які мають право на
частку в пайових внесках, виникає право
спільної часткової власності на
квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі
пропорційно розміру частки паю.

Таким чином, суд дійшов висновку
про доведеність в судовому засіданні
правових підстав для задоволення
позову, у зв'язку з чим вважає визнати
за ОСОБА_1 право спільної часткової
власності на спірну квартиру та
визнати за ним право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

В той же час суд ставиться
критично до спростування
відповідачкою факту обміну ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 житловими приміщеннями та
відсутністю її згоди на проведення
даного обміну, оскільки нею особисто
була надана до суду виписка із
протоколу засідання комісії по обміну
житловими приміщеннями №40 від 06.10.1993
року, на право заселення в порядку
обміну на частину житлового приміщення
ОСОБА_1 в якості члена сім'ї в квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, зроблена на одному
аркуші разом з копією ордера на її
вселення в спірну квартиру (а.с.56), однак
пояснити походження цієї копії, коли
саме та за яких умов ця копія зроблена
з оригіналу, пояснити відмовилася.

Також суд не може взяти до уваги і
ствердження відповідачки про надання
спірної квартири їй особисто та
виплату пайових внесків тільки нею,
оскільки згідно з ордером №275 від
19.04.1972 року, квартира АДРЕСА_7 надана
для заселення сім'єю з 3-х чоловік, а
оскільки пайові внески були сплачені
подружжям ОСОБА_4 в період шлюбу, то
згідно з вимогами ст.ст. 22, 28 КпШС
України, спірна квартира є об'єктом
спільної сумісної власності, при
поділі якої частки подружжя є рівними.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь
ОСОБА_1 229 гривень 40 копійок судових
витрат, та 1597 гривень 60 копійок
судового збору на користь держави.

Керуючись ст.10, 60, 88, 210-215 ЦПК
України. ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 143
ЖК України, ст.ст. 356, 391 ЦК України,
Правилами обміну жилих приміщень в
УРСР, затверджених Постановою Ради
Міністрів УРСР від 31.01.1986 року № 31, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Обслуговуючий кооператив
«Житлово-будівельний кооператив №180
«Дніпро», про визнання права спільної
часткової власності та визнання права
власності на ? частину квартири, -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної
часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частину квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 229 гривень 40 копійок судових
витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 1597 гривень 60
копійок судового збору на користь
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя