Справа № 463/342/14
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/5617/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника ПАТ«Львівгаз» ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Львівгаз» на ухвалу Личаківського
районного суду м.Львова від 4 липня 2014
року у справі за заявою ПАТ«Львівгаз»
про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

в
с т а н о в и л а:

В липні 2014 року заявник ПАТ «Львівгаз»
звернувся в суд із заявою про видачу
судового наказу, просив стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 7081,07 грн.
основного боргу, 3 % річних - 222, 27 грн.,
інфляційні витрати - 457,76 грн., судовий
збір 121,80 грн.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у
прийнятті заяви ПАТ «Львівгаз» про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за спожитий газ із
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Не погодившись з вищезазначеною
ухвалою, представник заявника ПАТ
«Львівгаз» подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги
покликається на те, що відповідно до ст.
64 ЖК України повнолітні члени сім"ї
несуть солідарну із наймачем майнову
відповідальність по оплаті за
комунальні послуги.

Також, звертає увагу суду на те, що
відносини, які виникли між заявником та
боржником, незалежно від не укладення
письмового договору, випливають із
правовідносин у сфері надання послуг з
газопостачання та регулюються
положеннями Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" та Правил
надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених
постановою КМУ від 09.02.1999 року № 2246.
Крім цього, недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, немає наслідком
його недійсність, оскільки сторонами
правочину вчиняються дії, спрямовані
на його виконання, які підтверджуються
тим, що заявником надавалися послуги з
газопостачання боржнику, який їх
оплачував.

Оскільки інших обставини, які б
свідчили, що боржники заперечують, не
визнають або оспорюють свій обов'язок
перед заявником (кредитором) з
матеріалів справи не вбачається,
апелянт вважає, що підстав відмовляти у
прийнятті заяви ПАТ «Львівгаз» про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за спожитий газ із
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у суду не було.

Просив скасувати ухвалу Личаківського
районного суду м. Львова від 04 липня 2014
року та направити матеріали справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції (а.с. 26-28).

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ПАТ«Львівгаз» ОСОБА_2
перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
ухвали суду у межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
заявник 03.07.2014 року звернувся в суд з
даною заявою, в якій просив видати
наказ про солідарне стягнення з
боржників на користь ПАТ «Львівгаз»
борг на загальну суму 7761,10 грн.:
основного боргу - 7081 грн. 07 коп., 3%
річних - 222 грн. 27 коп., інфляційних
витрат - 457 грн. 76 коп. та 121 грн. 80 коп.

Частково відмовляючи у прийнятті заяви
про видачу судового наказу, суд першої
інстанції послався на наявність спору
про право, мотивуючи тим, що заявником
заявлено вимогу про солідарне
стягнення заборгованості, тоді як
судовий наказ може бути видано, якщо
заявлено вимогу до конкретної особи
(власника житла або основного
квартиронаймача).

З таким висновком суду колегія суддів
не погоджується з наступних підстав.

Вимоги, на підставі яких передбачено
видачу судового наказу,
регламентуються ст. 96 ЦПК України.

Відмова у прийнятті заяви про видачу
судового наказу допускається з
підстав, наведених у частині 3 ст. 100 ЦПК
України.

За правилом п.3 ч.1 ст. 96 ЦПК України
судовий наказ може бути видано, у разі
якщо заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Відповідно до роз'яснень п. п. 9, 13
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 грудня 2011 року №14 "Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження"
наявність спору про право (п.2 ч.3 ст. 100
ЦПК України)), яке є підставою для
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, вирішується суддею у
кожному конкретному випадку, виходячи
із характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
ст.267 ЦК України). Разом із тим лише той
факт, що договірні зобов'язання
(наприклад, у частині оплати
заборгованості телекомунікаційних
послуг чи послуг телебачення і
радіомовлення) не виконуються, без
обґрунтування причин, не вважається
наявністю спору про право.

З матеріалів справи вбачається. що суд
фактично прийняв до провадження та
ухвалив судовий наказ щодо стягнення
боргу за спожитий газ з власника
квартири ОСОБА_3 і цей наказ вказаним
боржником не оскаржено (а.с.22).

Таким чином, спір щодо наявності боргу
та правильності нарахування
заборгованих сум на час вирішення
судом питання щодо прийняття заяви був
відсутній. Не вбачається такого і на
час розгляду справи в суді апеляційної
інстанції.

Відмовляючи у прийнятті заяви ПАТ
«Львівгаз» про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості за
спожитий газ із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 суд виходив в першу чергу із
того, що вказані особи у даному випадку
не можуть нести солідарної
відповідальності за боргові
зобов'язання власника квартири.

Однак така позиція є хибною.

Враховуючи, що за статтями 64, 68
Житлового кодексу України повнолітні
члені сім'ї наймача несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають з
договору найму, в тому числі з оплати
комунальних послуг, а норми ЦПК України
не містять заборони щодо видачі
судового наказу про солідарне
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги (лист ВССУ
від 03.05.12 р. №19), то колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала
постановлена з порушенням норм
матеріального та встановленого
порядку нормами процесуального права і
підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд, однак лише
в частині відмови у прийнятті заяви
ПАТ«Львівгаз» про видачу судового
наказу про солідарне стягнення
заборгованості за спожитий газ із
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст.307, п.3. ч.1
ст.312, ст. 313, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Львівгаз»
задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 4 липня 2014 року в частині
відмови у прийнятті заяви
ПАТ«Львівгаз» про видачу судового
наказу скасувати та передати питання
у цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції .

В решті ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає,
оскільки не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.