Справа № 372/2007/14-ц Головуючий у І
інстанції Проць Т.В.Провадження №
22-ц/780/5433/14 Доповідач у 2
інстанції ІвановаКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 11
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди. В обґрунтування
позовної заяви зазначила, що 12 вересня
2013 року ОСОБА_4, керуючи технічно
справним автомобілем ВАЗ-21013,
реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв
дорожньо транспортну пригоду, в
результаті якої її син, що перебував на
пасажирському місці у вказаному
автомобілі, загинув.

Вироком Обухівського районного суду
від 13 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнаний
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Посилаючись на те, що вказаний
транспортний засіб знаходиться у
власності відповідача ОСОБА_2, позивач
просила стягнути з нього 50000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

Посилається на те, що суд не врахував
те, що відповідач ОСОБА_2 ухилився від
надання документів щодо підстав
володіння транспортним засобом, а
також ввів в оману стосовно обставин
передачі автомобіля, таким чином не
з'ясувавши обставини справи, вважає що
суд відмовив у позові з формальних
підстав.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення учасників,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 12 вересня 2013 року,
ОСОБА_4, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння та не маючи
посвідчення водія, керуючи автомобілем
ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1,
скоїв дорожньо-транспортну пригоду
внаслідок чого загинув син позивачки
ОСОБА_5, який знаходився у вказаному
транспортному засобі, як пасажир.

Вироком Обухівського районного суду
Київської області від 13 грудня 2013 року,
ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК
України, йому призначено покарання у
виді 3 років позбавлення волі без
позбавлення права керування
транспортними засобами.

Зазначеним вироком з засудженого
ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 суд
стягнув моральну шкоду у розмірі 50000
грн. (а.с.5).

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 13 лютого 2014 року даний
вирок залишено без змін (а.с.6).

Крім того, судом встановлено, що
автомобіль ВАЗ 21013 державний номер
НОМЕР_1, станом на 12 вересня 2013 року
зареєстрований за ОСОБА_3

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову виходив з того, що ОСОБА_2 не є
власником спірного автомобіля, тому не
зобов'язаний відшкодовувати заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

У відповідності зі ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.1187 ЦК
України, шкода завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Речовими правами на чуже майно є право
володіння (п. 1 ч. 1 ст.395 ЦК України).

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється особа або
громадянин, що здійснює експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або інших підстав ( договору
оренди, довіреності тощо).

Згідно ч. 4 ст.1187 ЦК України власник
транспортного засобу відповідає за
шкоду у частці тільки в тому разі, якщо
неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом сприяла
недбалість самого власника.

Проте в матеріалах справи відсутні
відомості про те, що в момент
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2
володів та розряджався транспортним
засобом і тому повинен відповідати за
заподіяну винним ОСОБА_4 шкоду.

Крім того, матеріали справи не містять
доказів і того, що винний ОСОБА_4
неправомірно заволодів транспортним
засобом і цьому сприяла недбалість
відповідачів.

При цьому позивачка свої вимоги до
ОСОБА_3 заявляти відмовилась.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції підлягає залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :