Справа №591/4354/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/1746/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової
Л. О.

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 27 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

про визнання недійсним договору,
стягнення матеріально та моральної
шкоди,

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 27 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнаний недійсним договір № 224748 від 20
січня 2014 року та додатки до нього,
укладений між ТОВ „Гранфінресурс" та
ОСОБА_3.

Застосовані наслідки визнання
недійсним договору № 224748 від 20 січня 2014
року та додатків до нього та стягнуто з
ТОВ „Грандфінресурс" на користь ОСОБА_3
кошти в сумі 1 600 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Гранфінресурс» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_3 у повному
обсязі. Вважає помилковим висновок
суду про те, що право чин вчинено без
наявності відповідної ліцензії,
оскільки ТОВ «Гранфінресурс» не
внесено до Державного реєстру
фінансових установ, не надає фінансові
послуги і не є фінансовою установою.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін,
виходячи з наступного.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Гранфінресурс»
із зазначеним позовом, у якому просила
стягнути з відповідача завдану їй
матеріальну шкоду в подвійному
розмірі, тобто в сумі 3 200 грн. (1600х2),
моральну в розмірі 1 000 грн. та витрати
на правову допомогу 1 000 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що з метою
отримання позики в сумі 40 000 грн.
наприкінці січня 2014 року вона
звернулася до ТОВ „Грандфінресурс".
Працівники відповідача її запевнили,
що після сплати першого внеску у
розмірі 600 грн. вона отримає позику в
зазначеному нею розмірі. В цей же день
вона заплатила суму відповідно до
наданої відповідачем квитанції у
розмірі 1 600 грн. та підписала договір №
224748 від 20 січня 2014 року, при цьому
договір детально не вивчала та вважала,
що підписує типовий договір позики з
фінансовою установою, яка у
встановленому законом порядку має
право на залучення коштів фізичних
осіб та видачу позики, також аркуші
паперу були дуже дрібним шрифтом. Після
цього її запевнили, що протягом 3-5 діб
він отримає на рахунок кошти в сумі 40 000
грн. Однак кошти вона не отримала і їй в
телефонному режимі запропонували
сплатити чергові платежі згідно умов
договору. Вона почала хвилюватися та
звернулася до фахівців у галузі права і
лише після проведення консультацій
дізналася, що уклала не договір позики
і сплачені нею кошти є не первісний
внесок, а комісійний платіж, який
нікуди не враховується. Вважає, що при
укладенні договору помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
оскільки думала що укладає договір
позики, а тому на підставі ст. 229 ЦК
України укладений договір слід визнати
недійсним. Також посилалася на те, що
відповідач всупереч вимогам ст. 34
Закону України „Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг" не має відповідної
ліцензії, а тому правочин згідно ст. 227
ЦК України є оспорюваним. Крім того при
обґрунтуванні позову посилається на
порушення відповідачем вимог ст. 19
Закону України „Про захист прав
споживачів", вважає, що ТОВ
„Грандфінресурс" здійснювало нечесну
підприємницьку практику. Крім того,
вважає, що відповідач ввів її в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, а тому до виниклих
правовідносин підлягає також
застосуванню ст. 230 ЦК України.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
місцевий суд дійшов до висновку, що
відповідач не мав права укладати
спірний договір внаслідок відсутності
у нього ліцензії щодо надання
фінансових послуг. Поряд з цим,
відмовляючи позивачу в решті позовних
вимог - дійшов до висновку про їх
необґрунтованість

Колегія суддів вважає висновок суду
законним та обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, за укладеним між
сторонами договором відповідач за
згодою ОСОБА_3 зобов'язувався вчинити
від її імені та за її рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
учасником 40 000 грн. на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», в тому числі
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити заходи по
розподілу грошового фонду та надати
відповідну заявлену для придбання
суму. Для цього позивачка доручила
відповідачеві використовувати суми
чистих внесків для формування фонду
реєстру та його розподілу.

За цим же договором учасник, поряд із
іншим, зобов'язувався сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання угоди та не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми) -
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.

Відповідно до ст. 4 договору його
укладено у двох примірниках, по одному
для кожної із сторін.

Цей договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Всі додатки до нього є його
невід'ємною частиною. Підписання угоди
є свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину,
договірні умови є обов'язковими для
виконання (а. с. 6).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання відповідної
грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п. 4.1 ст. 4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього (ст. 12
додатку № 2).

Учасник підтвердив, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчив своїм
підписом (ст. 13 цього ж додатку).

На виконання умов даного договору
позивачка сплатила одноразовий
комісійний внесок у розмірі 1 600 грн. (а.
с. 12).

Із зазначеного вбачається, що
предметом оспорюваного договору є
надання учаснику програми «Альянс
Україна» адміністративних послуг, у
тому числі фінансового характеру, з
метою отримання заявленої до надання
грошової суми.

Суд вірно вказав на те, що відповідач, у
зв'язку з відсутністю у нього ліцензії
для здійснення фінансових послуг, не
вправі був укладати спірний договір.

Оскільки пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності»
встановлено, що відповідно до
спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з п.п. 1,5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у п.п. 2, 6, 11 - 1 ч. 1 ст. 4 цього ж
Закону, вважаються довірче управління
фінансовими активами, надання коштів у
позику, в тому числі й на умовах
фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34
вказаного Закону).

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
від 02 червня 2011 року, який введено в дію
09 січня 2012 року) фінансові установи
зобов'язані протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність із
вимогами цього Закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що для укладення договору
з позивачем відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію, якої у
нього в даному випадку не було.

Тому з огляду на норми ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3
ст. 215, абз. 2 ч. 1 ст. 216, ст. 227 ЦК України
суд обґрунтовано визнав правочин
недійсним у зв'язку із вчиненням його
відповідачем без відповідної ліцензії
і вірно стягнув на користь позивачки 1
600 грн. на повернення сплаченого нею
одноразового комісійного внеску.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 27 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: