Справа № 301/2151/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р.
м. Іршава

Іршавський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючої судді Сойми М.М., при
секретарі Сак А.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Іршава цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення з
житлового будинку.

Позивач в позовній заяві зазначив,
що 30 серпня 2007 року між ним та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №МКІWGА00000181, згідно
якого останній отримав кредит у
розмірі 7000,00 Доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11,04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 29 серпня 2017 року.
Кредит надано на споживчі потреби. В
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 03 вересня 2007 року
було укладено договір іпотеки
нерухомого майна, відповідно до якого
відповідач передав в іпотеку квартиру,
загальною площею 36,10 кв. м, житловою
площею - 23, 80 грн., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_1 в
порушення закону та умов договору
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав та станом на
16 червня 2014 року заборгував перед
банком 4811, 78 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ долара США до
гривні на 16 червня 2014 року становить в
еквіваленті 56490, 33 грн., з яких: 3846,73
доларів США - заборгованість за
кредитом, 636, 97 доларів США -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 53, 08 доларів США
- заборгованість по комісії за
користування кредитом, 25, 59 доларів США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також 21, 29
доларів США - штраф (фіксована частина),
228, 12 доларів США - штраф (процентна
складова). Просить в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№МКІWGА00000181 від 30 серпня 2007 року в
розмірі 56 490, 33 грн., дозволити
Публічному акціонерному товариству
комерційному банку "Приватбанк"
звернути стягнення на нерухоме майно,
виселити відповідача ОСОБА_1 та інших
осіб, які проживають у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, та стягнути судовий
збір.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав суду
письмову заяву, в якій просить справу
розглянути у його відсутності та
вказує, що позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився повторно, хоч належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, про що свідчать
розписки про отримання ним судових
повісток, суду причин неявки не
повідомив, а тому, суд вважає, що на
підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, справу
слід розглянути у його відсутності на
підставі письмових доказів, що є в
матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити, виходячи з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 30
серпня 2007 року між позивачем ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1
було укладено кредитний договір
№МКІWGА00000181, згідно якого останній
отримав кредит у розмірі 7000,00 Доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11,04 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 29 серпня 2017 року (а. с. 15-17).
Кредит надано на споживчі потреби. У
відповідності до п.2.2.2 кредитного
договору відповідач ОСОБА_1
зобов'язався сплатити відсотки за
користування кредитом відповідно до
п.п. 7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору,
здійснити повну сплату відсотків за
користування кредитом не пізніше дати
фактичного погашення кредиту та
відповідно до п. 2.2.3 сплатити
винагороду відповідно п.7.1 і п.6.2 даного
договору. Відповідно до п. 4.1 даного
кредитного договору при порушенні
позичальником кожного із зобов'язань,
передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного
договору, банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожен день прострочки.

Факт отримання ОСОБА_1 від банку
коштів у сумі 7000, 00 доларів США,
стверджено ксерокопією заяви на видачу
готівки №2 від 04 вересня 2007 року (а. с. 18).

В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору між позивачем
та відповідачем ОСОБА_1 03 вересня 2007
року було укладено договір іпотеки
нерухомого майна, відповідно до якого
відповідач передав в іпотеку квартиру,
загальною площею 36,10 кв. м, житловою
площею - 23, 80 грн., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21-24).

Зобов'язання за кредитним договором
позичальник належним чином не
виконував, в результаті чого
відповідно до довідки-розрахунку (а.с.
7-12), заборгованість ОСОБА_1 перед банком
по кредитному договору станом на 16
червня 2014 року становить 4811, 78 доларів
США, що за офіційним курсом НБУ долара
США до гривні на 16 червня 2014 року
становить в еквіваленті 56490, 33 грн., з
яких: 3846,73 доларів США - заборгованість
за кредитом, 636, 97 доларів США -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 53, 08 доларів США
- заборгованість по комісії за
користування кредитом, 25, 59 доларів США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також 21, 29
доларів США - штраф (фіксована частина),
228, 12 доларів США - штраф (процентна
складова).

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Також, відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його в
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Порядок виселення мешканців з будинку,
який є предметом іпотеки передбачений
ч. 2 і 3 ст.40 Закону України «Про
іпотеку», відповідно до якого після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк,
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1
попереджався про добровільну сплату
заборгованості по кредитному договору
та про дострокове погашення кредиту за
кредитним договором, що стверджується
письмовою вимогою від 10 травня 2014 року
(а. с. 13-14), та позивач виконав вимоги,
зазначені у ч. 3 ст. 109 ЖК України та
частинах 2 та 3 ст.40 Закону України «Про
іпотеку».

Разом з тим, 03 червня 2014 року прийнятий
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», який набув чинності
07 червня 2014 року, який розповсюджує
свою дію на правовідносини, які
склались між сторонами даного спору.

Пунктом 1 частини 1 даного Закону
передбачено, що протягом дії цього
Закону: не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови: що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового
поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку.

Як встановлено в судовому засіданні
належними доказами, відповідачу надано
споживчий кредит в іноземній валюті,
при цьому загальна площа спірної
квартири становить 36,10 кв. м (житлова 23,80
кв. м). Згідно інформації, наданої на
запит суду, Іршавським РС ГУ ДМС
України в Закарпатській області за вих.
№19/1480 від 021 серпня 2014 року відповідач
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою :
АДРЕСА_1 (а. с. 33), і відповідно це є
єдиним місцем його проживання,
доказів про наявність іншого
нерухомого майна у відповідача суду не
представлено.

Отже, незважаючи на те, що позовні
вимоги позивача щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відповідача ОСОБА_1
ґрунтуються на нормах матеріального
права, однак, з огляду на дію Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який є самостійною підставою
для відмови в задоволенні позову, в
позові слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
на підставі ст.88 ЦПК України не стягує з
відповідача на користь позивача
понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-218, 224-226
ЦПК України, ст. 526, 610 ЦК України, ст. ст.
33, 35, 40 Закону України «Про іпотеку», ч.
4 ст. 9 Житлового кодексу України,
Законом України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» , суд

Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з житлового будинку -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Іршавський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча суддя:
М. М. Сойма