Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Управління
Песнійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області на рішення Сарненського
районного суду від 14 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області про встановлення факту
постійного проживання певний час у
зоні гарантованого добровільного
відселення без реєстрації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:
встановлено факт постійного
проживання позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
АДРЕСА_1 з 20 травня 1989 року по 20 квітня
1990 року.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі Управління Пенсійного фонду
України в Сарненському районі
Рівненської області (далі - Управління
ПФУ) фактично покликається на його
незаконність та необґрунтованість
через невідповідність висновків суду
обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про
неврахування судом тих обставин, що
трудова книжка позивача містить чотири
записи, які суперечать її позовним
вимогам. Оскільки наявність цих
записів унеможливлює проживання її в с.
Ремчиці Сарненського району протягом
травня 1989 року - квітня 1990 року, тому
просить оскаржуване рішення скасувати,
а заяву позивача залишити без розгляду.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_1, вважаючи оскаржуване рішення
законним і обґрунтованим, просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з доведеності
та обґрунтованості вимог про
встановлення факту постійного
проживання позивача в зоні
гарантованого добровільного
відселення без реєстрації, оскільки ці
обставини підтверджені тим, що саме в
АДРЕСА_1 протягом січня 1989 - лютого 1990
років її синові зроблено п'ять щеплень
БЦЖ, а у вересні 1989 року її дочка
розпочала навчання у першому класі в
зазначеному населеному пункті. Тому
районний суд встановив, що діти
проживали разом з ОСОБА_1 саме в
АДРЕСА_1. Також при задоволенні позову
враховано факт присвоєння їй статусу
потерпілого внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії "3".

Проте з такими висновками погодитися
не можна.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідно до виданого 10 грудня 2003 року
Рівненською обласною державною
адміністрацією посвідчення серії
НОМЕР_1 ОСОБА_1 присвоєно статус
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи категорії "3" (а.с. 7). Рішенням
Рівненської обласної спеціалізованої
МСЕК №2 від 03.03.2014 року її визнано
інвалідом 2 групи з причиною
інвалідності: "Захворювання, пов'язане
з наслідками Чорнобильської
катастрофи" (а.с. 12).

У квітні 2014 року позивач звернулася з
позовом до Управління ПФУ з вимогою про
встановлення факту постійного
проживання у зоні гарантованого
добровільного відселення без
реєстрації з січня 1989 року по 20 квітня
1990 року (а.с. 1-2). Метою встановлення
факту було набуття ОСОБА_1 статусу
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи категорії "1" замість уже
набутої категорії "3" та проведення
відповідачем у зв'язку з цим
перерахунку пенсії по інвалідності.

Згідно з ч. 4 ст. 65 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" видача
посвідчень провадиться спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади, Радою Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласними,
Київською та Севастопольською
міськими державними адміністраціями
за поданням районних державних
адміністрацій. Порядок видачі
посвідчень встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Абзац другий п. 10 Порядку видачі
посвідчень особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 20.01.1997 року №51,
передбачає видачу посвідчень
потерпілим і учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, а також дружині (чоловіку) або
опікуну дітей померлого громадянина,
смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, - Радою
Міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за поданням місцевих
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування за місцем
проживання.

Як убачається з матеріалів справи,
дочка позивача - ОСОБА_2, 1983 р.н.,
розпочала навчання у Ремчицькій
середній школі у 1 класі 1989 року (а.с. 10).
Протягом часу із 18 липня 1989 року по 9
листопада 1989 року синові ОСОБА_1 -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, Ремчицьким
фельдшерсько-акушерським пунктом було
зроблено п'ять щеплень (а.с. 22).

Довідка виконавчого комітету
Ремчицької сільської ради
Сарненського району Рівненської
області №1313, що видана у березні 2014
року (день видачі вказаний
нерозбірливо), свідчить про те, що
ОСОБА_1 народилася і проживає в с.
Ремчиці з 20 квітня 1990 року по час її
видачі (а.с. 9).

Однак із неспростованих записів у
трудовій книжці позивача видно, що вона
протягом часу з 22 грудня 1987 року по 28
лютого 1991 року перебувала у трудових
відносинах із Сєвєродонецьким дитячим
комбінатом №14, де працювала підсобним
робітником (а.с. 17-18). Ця обставина
заперечує факт її постійного
проживання протягом часу із 20 травня 1989
року по 20 квітня 1990 року в АДРЕСА_1.

Тому за таких обставин дані, що містять
матеріали справи, про щеплення сина,
навчання дочки та проживання у с.
Ремчиці не є належними і переконливими
доказами постійного проживання
позивача у зазначеному населеному
пункті.

Крім того, 10 грудня 2003 року Рівненською
обласною державною адміністрацією
ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_1
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи категорії "3", а цей статус
вона не оспорювала.

Чинне законодавство не наділяє
відповідача повноваженнями
присвоювати громадянину статус
потерпілого внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС та видавати
посвідчення з цього приводу, а здійснює
представлені державою функції з тим,
щоб гарантувати всім непрацездатним
громадянам України право на
матеріальне забезпечення за рахунок
суспільних фондів споживання шляхом
надання трудових і соціальних пенсій
(Закон України "Про пенсійне
забезпечення").

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи уваги на викладені обставини не
звернув, що призвело до ухвалення
рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для ухвалення нового рішення
- про відмову в позові згідно з п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України є неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

На підставі ч. 4 ст. 65 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", абз.
другого п. 10 Порядку видачі посвідчень
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 20.01.1997 року №51,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду
від 14 травня 2014 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову
до Управління Пенсійного фонду України
в Сарненському районі Рівненської
області про встановлення факту
постійного проживання певний час у
зоні гарантованого добровільного
відселення без реєстрації.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: