Справа № 583/2404/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в місті Охтирка Сумської
області в складі:

головуючого судді
Білери П.П.

при секретарі
Алєксєєнко
І. В.

за участю представника позивача
Ігнатьєва Р.С.

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами, суд

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2014 року до Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
звернулося Публічне акціонерне
товариство «ПроКредит Банк» з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитними договорами.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 11
березня 2008 року між ним та ОСОБА_6 була
укладена рамкова угода, відповідно до
якої позивач зобов'язувався
здійснювати кредитування позичальника
ОСОБА_6 у межах наступних лімітів
кредитування: ліміт суми 100 000,00 доларів
США, ліміт строку 120 місяців. Видача
кредитів на підставі Рамкової угоди та
визначення їх здійснювались шляхом
укладення договорів про надання
траншу, овердрафту, кредитної лінії,
які є невід'ємною частиною Рамкової
угоди та не мають самостійного
значення. Відповідно до умов
рамкової угоди та укладених на її
підставі Кредитних договорів ОСОБА_6 як
позичальник зобов'язується
здійснювати своєчасне погашення усіх,
виданих на підставі Рамкової угоди та
Кредитних договорів кредитів,
сплачувати відсотки та усі інші,
передбачені договорами платежі, у
визначеному ним порядку. На підставі та
в межах Рамкової угоди між ними та
ОСОБА_6 були укладені наступні
правочини:

11 березня 2008 року - договір про надання
траншу, відповідно до якого ОСОБА_6 було
надано кредит в сумі 250 000,00 гривень під
16 % річних строком на 72 місяці;

25 листопада 2010 року - договір про
надання траншу, відповідно до якого
ОСОБА_6 було надано кредит в сумі 250 000,00
гривень під 24 % річних строком на 71
місяць;

27 квітня 2012 року - договір про надання
траншу, відповідно до якого ОСОБА_6 було
надано кредит в сумі 18 200,00 гривень під
29,69 % річних строком на 19 місяців

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальником ОСОБА_6 за кредитним
договором між банком та ОСОБА_2 11
березня 2008 року було укладено договір
поруки. Згідно даного договору ОСОБА_6
та ОСОБА_2 відповідають перед банком як
солідарні боржники. Всупереч умовам
Рамкової угоди, Кредитного договору та
вимогам законодавства ОСОБА_6 не
забезпечив своєчасне погашення
кредиту, внаслідок чого у нього
утворився борг в сумі 211 907,41 гривень 00
коп. У зв'язку з виникненням
заборгованості у ОСОБА_6 вони
звернулися до поручителя з вимогою про
виконання зобов'язань ОСОБА_6
відповідно до умов договору поруки.
Однак ці вимоги не були виконані і
погашення на підставі договору поруки
не відбулося. Тому просили стягнути з
поручителя - відповідача ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
в сумі 211 907,41 гривень 00 коп.

Представник позивача Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» ОСОБА_1 у судовому засіданні
повністю підтримав позовні вимоги, та
просив суд їх задовольнити у повному
обсязі. Крім того, він пояснив суду, що у
2012 році ставка за договором про надання
траншу складала 28 відсотків річних, а з
27 квітня 2013 року змінилася на 29,69
відсотків річних. Натомість, у 2008 році
ставка за договором про надання траншу
становила 16 відсотків річних. Кредитор
Публічне акціонерне товариство
«ПроКредит Банк» жодним чином не
повідомляло поручителя ОСОБА_2 про
зміну відсоткової ставки річних за
кредитними договорами; згідно договору
поруки поручитель сам повинен був
звертатися до банку для з'ясування всіх
питань, які його цікавили.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги не визнав повністю та
пояснив суду, що він дійсно у 2008 році
підписував договір поруки, при
укладанні даного договору поруки був
присутній юрист, жінка - представник
банку, яка роз'яснила йому, що
зазначений договір поруки є
формальним, тому що нерухоме майно
позичальника ОСОБА_6, а саме - кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1 буде
перебувати під заставою. Крім того,
йому лише було відомо, що гроші ОСОБА_6
позичав у банка у гривнях у сумі 50 тисяч
гривень під 16 відсотків річних, а не під
40 відсотків річних. Договір поруки від
підписав, але сам текст договору поруки
та інших угод, договорів не читав та не
ознайомлювався з ними. Про те, що
первісний кредит ОСОБА_6 брав у доларах
США, а не у гривнях, він дізнався
напередодні суду, коли позивач
Публічне акціонерне товариство
«ПроКредит Банк» звернувся до нього з
вимогою про сплату заборгованості за
кредитами. На момент підписання
договору поруки у 2008 році йому не було
відомо про існування та укладання
Рамкової угоди між ОСОБА_6 та банком у
2008 році; значення Рамкової угоди він не
розумів. Також, він не був обізнаний у
тому, що ОСОБА_6 як позичальнику у
наступних роках було надано ще
декілька кредитів під вищі відсотки
річних, ніж 16 відсотків; про 40
відсотків річних за кредитними
договорами йому нічого не було відомо,
в жодних кредитних чи рамкових угодах
підпису свого він не ставив та не
знайомився з їх текстами.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні
вимоги банку не визнав повністю. Суду
пояснив, що дійсно у 2008 році між
відповідачем, ОСОБА_6 та Публічним
акціонерним товариством «ПроКредит
Банк» був укладений договір поруки; у
тому ж 2008 році був укладений між
позивачем та ОСОБА_6 кредитний договір.
Про укладання інших кредитних
договорів поручитель ОСОБА_2 не знав та
не став у них свого підпису. Свої
заперечення проти даного позову банку
мотивує положеннями ч. 1 Ст. 559
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. Підписуючи договір
поруки, поручитель ОСОБА_2 вважав, що
кредит надається ОСОБА_6 один раз під 16
відсотків річних у гривнях, у не у
доларах США, тому внаслідок зміни
основного зобов'язання за кредитним
договором без згоди на те поручителя,
виникає збільшення відповідальності і
самого поручителя, що призводить до
припинення дії поруки. Зазначає, що
поруку ОСОБА_2, який є поручителем
ОСОБА_6 згідно договору поруки від 11
березня 2008 року, необхідно визнати
такою, що припинена.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову
відмовити за безпідставністю
заявлених вимог з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 11 березня 2008 року
між кредитором Закритим акціонерним
товариством «ПроКредит Банк» та
позичальником ОСОБА_6 була укладена
Рамкова угода за № 1475. Згідно п. 2.1.
даної угоди Кредитор зобов'язується
здійснювати кредитування Позичальника
у межах лімітів умов кредитування у
порядку і на умовах, визначених Угодою
та Кредитними договорами, а
позичальник зобов'язується належно
виконати усі умови, необхідні для
отримання кредитів, своєчасно і
належно здійснювати погашення
грошових зобов'язань, а також належно
виконувати усі інші зобов'язання,
передбачені Угодою та Кредитним
договором. Згідно п. 2.2. на підставі
Угоди встановлюються наступні ліміти
умов кредитування Позичальника: ліміт
суми кредитування - еквівалент 100 000,00
(сто тисяч) доларів США, ліміт строку
кредитування - 120 (сто двадцять)
календарних місяців, максимальний
розмір процентів - 40 % річних. Видача
кредитів на підставі Рамкової угоди та
визначення їх умов здійснюється шляхом
укладення договорів про надання
траншу, овердрафту, кредитної лінії,
які є невід'ємною частиною Рамкової
угоди та не мають самостійного
значення.

В той же день 11 березня 2008 року для
забезпечення виконання зобов'язань
Позичальника ОСОБА_6 за Рамковою угодою
було укладено договір поруки № 1475 - ДП
між кредитором Закритим акціонерним
товариством «ПроКредит Банк»,
позичальником ОСОБА_6 та поручителем
ОСОБА_2. Надалі рішенням Загальних
зборів акціонерів Закрите акціонерне
товариство «ПроКредит Банк» було
реорганізовано у Публічне акціонерне
товариство «ПроКредит Банк». Згідно п.
2.3. Договору поруки встановлена
договором порука у повному обсязі
поширюється на зобов'язання
Позичальника із врахуванням усіх
Кредитних договорів, а також змін та
(або) доповнень до Кредитних договорів
з моменту набрання ними чинності. Якщо
зміни та (або) доповнення до Рамкової
угоди стосуватимуться збільшення
лімітів умов кредитування , то порукою
будуть забезпечуватися зобов'язання
Позичальника з врахуванням таких змін
за умови отримання на те попередньої чи
наступної згоди Поручителя. Така згода
Поручителя може бути надана шляхом
внесення змін до Договору або вчинення
Поручителем погоджувального підпису
на договорі про внесення змін до
рамкової угоди або надання Поручителем
письмової згоди у формі листа.

25 листопада 2010 року між кредитором
Публічним акціонерним товариством
«ПроКредит Банк» та позичальником
ОСОБА_6 був укладений Договір про
надання траншу за № 1201.41763/FW 1201.46, згідно
якого ОСОБА_6 було видано кредит у
розмірі 250 000,00 (двісті п'ятдесят тисяч)
гривень під 24 відсотки річних на строк
користування - 36 місяців від
дати видачі кредиту включно. До
вказаного договору про надання траншу
за № 1201.41763/FW 1201.46 були
внесені відповідними договорами зміни
та доповнення, а саме: 27 квітня 2012
року - Договір № 1, яким було
встановлено строк користування
кредитом - 48 календарних місяців від
дати видачі кредиту включно; 14 січня 2013
року - Договір № 2, яким було
встановлено строк користування
кредитом - 51 календарних місяців від
дати видачі кредиту включно; 15 серпня
2013 року - Договір № 3, яким було
встановлено строк користування
кредитом - 71 календарних місяць від
дати видачі кредиту включно. Крім того,
судом було встановлено, що Договір про
надання траншу за № 1201.41763/FW 1201.46 від 25
листопада 2010 року та договори, якими
вносилися до нього наступні зміни, не
містять підпису поручителя ОСОБА_2

27 квітня 2012 року між кредитором
Публічним акціонерним товариством
«ПроКредит Банк» та позичальником
ОСОБА_6 був укладений Договір про
надання траншу за № 1201.43021/FW 1201.46, згідно
якого ОСОБА_6 було видано кредит у
розмірі 18 200,00 (вісімнадцять тисяч
двісті) гривень під 28 відсотки річних
на строк користування - 31 місяць від
дати видачі кредиту включно. До
вказаного договору про надання траншу
за № 1201.43021/FW 1201.46 були внесені зміни, а
саме: 15 серпня 2013 року - Договір № 1, яким
було встановлено строк користування
кредитом - 19 календарних місяців від
дати видачі кредиту включно. Також
з'ясовано судом, що договір про надання
траншу за № 1201.43021/FW 1201.46 від 27 квітня 2012
року та договір, яким вносили до нього
наступні зміни, не містять підпису
поручителя ОСОБА_2

Крім того, 14 січня 2013 року між
кредитором Публічним акціонерним
товариством «ПроКредит Банк» та
позичальником ОСОБА_6 був укладений
Договір № 1 про внесення змін до
Договору траншу від 11 березня 2008 року
за № 15.7770/1475, згідно якого строк
користування кредитом складає 71
календарний місяць від дати видачі
кредиту включно; котрі також не містять
жодних підписів поручителя ОСОБА_2

Позичальник ОСОБА_6 підтвердив свою
згоду на те, що вищезазначені підписані
Договора є невід'ємною частиною
Рамкової угоди, умови якої вважаються
умовами цього Договору і регламентують
усі відносини між Сторонами, що виникли
на підставі цього Договору.

Згідно п. 8.2.1. Рамкової угоди, кредитор
вправі вимагати дострокового
погашення кредиту у разі прострочення
погашення грошових зобов'язань
тривалістю більш ніж 3 банківські дні.

Відповідно до п. 8.6 Рамкової угоди у
випадку існування прострочення
погашення грошових зобов'язань за цим
Договором тривалістю більш ніж 30
календарних днів позичальник
зобов'язаний здійснювати повне
дострокове погашення кредиту не
пізніше ніж через 3 банківські дні з
моменту настання сорокового
календарного дня прострочення
незалежно від того, чи Кредитор
пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде
погоджено з Кредитором.

Позивачем Публічним акціонерним
товариством «ПроКредит Банк» на адресу
відповідача ОСОБА_2 в один і той же день,
а саме - 03 лютого 2014 року за вихідними
номерами 55/14/7, 56/14/7 та 57/14/7 було
направлено три вимоги про виконання
зобов'язань за договором поруки від 11
березня 2008 року за № 1475 - ДП.

Встановлені судом факти свідчать про
те, що між сторонами склались спірні
правовідносини, що випливають із
кредитного договору та договору
поруки. Дані правовідносини
регулюються положеннями Цивільного
кодексу України.

У судовому засіданні також було
з'ясовано, що згідно копії актового
запису про смерть за № 593 від 26 жовтня
2013 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
видано свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1

Не можуть прийматися до уваги суду
доводи представника позивача
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» ОСОБА_1 про те, що
поручаючись за виконання зобов'язань
за Рамковою угодою за № 1475 від 11
березня 2008 року, яка передбачає
встановлення та зміну розміру
процентів у додаткових договорах до
Рамкової угоди та договорах про
надання траншу, поручитель погодився з
такими змінами.

Також не можна вважати, що поручитель
ОСОБА_2 був обізнаний про зміну
процентної ставки та зміну графіків
змін максимального ліміту
заборгованості, про зміну строку
користування кредитами, оскільки він
не перебував у сімейних стосунках з
позичальником ОСОБА_6, не знайомився з
численними договорами про внесення
змін та договорами про надання
позичальнику траншу, йому не було
доведено до відома тексти даних
правочинів та не було ознайомлено з їх
положеннями під особистий підпис, що
суперечить абзацу 2 пункту 2.3. самого
Договору поруки від 11 березня 2008 року
за № 1475 - ДП та нормам статті 559
Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що внаслідок неодноразового внесення
додатковими договорами змін до
Рамкової угоди за № 1475 від 11 березня 2008
року без згоди і повідомлення
Поручителя ОСОБА_2 збільшився обсяг
його відповідальності по кредитним
зобов'язанням, що відповідно до вимог ч.
1 Ст. 559 Цивільного кодексу України є
підставою для визнання договору поруки
припиненим.

Як роз'яснюється у Постанові Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 20 лютого 2013 року у
справі № 6-172цс12, поручитель, хоча й
пов'язаний з боржником певними
зобов'язальними відносинами, є
самостійним суб'єктом у відносинах з
кредитором. Поручитель, зокрема, має
право висувати заперечення проти
кредитора і в тому разі, коли боржник
від них відмовився або визнав свій борг
(ч. 2 Ст. 555 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 Ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 2 Ст. 555 Цивільного
кодексу України, поручитель має право
висунути проти вимоги кредитора
заперечення, які міг би висунути сам
боржник, за умови, що ці заперечення не
пов'язані з особою боржника. Поручитель
має право висунути ці заперечення
також у разі, якщо боржник відмовився
від них або визнав свій борг.

Відповідно до ч. 1 Ст. 559 Цивільного
кодексу України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. До припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання без згоди поручителя, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: збільшення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за № 5:
відповідно до частини першої статті 559
Цивільного кодексу України припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав для
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Підставами для припинення поруки
можуть бути лише ті факти, які виникли
після вчинення правочину. Закон
пов'язує припинення поруки зі зміною
зобов'язання, забезпеченого порукою.

Якщо у договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень ч.1 Ст. 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
порука поручителя визнається судом
такою, що припинена.

Аналогічну правову позицію містять
Постанови Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
червня 2012 року у справі № 6-73цс12, від 19
грудня 2011 року у справі №6-67цс11, від 25
вересня 2013 року у справі № 6-97цс13.

У Постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 21
травня 2012 року роз'яснено, що в разі
невизнання кредитором права
поручителя, передбаченого ч. 1 Ст. 559
Цивільного кодексу України, на
припинення зобов'язання за договором
поруки, таке право підлягає захисту
судом за позовом поручителя шляхом
визнання його права на підставі п.1 ч.2
Ст. 16 Цивільного кодексу України.

Крім того, представник позивача
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» в судовому засіданні
не заперечував, що банк не повідомляв
відповідача ОСОБА_2 про зміну
процентної ставки, про зміну строку
виплати кредитів, посилаючись на
договір поруки.

З огляду на вищезазначене суд вважає,
що твердження банку про достатність
попередньої згоди поручителя на зміну
умов основного договору - Рамкової
угоди від 11 березня 2008 року згідно п. 2.3.
договору поруки є безпідставним,
оскільки положення зазначеного
договору не містять інформації про те,
що така зміна та доповнення умов
основного договору, за яким
збільшується обсяг відповідальності
поручителя, повинні здійснюватися без
будь-якого повідомлення поручителя і
не свідчать про те, що такі зміни
можливі без погодження із поручителем.

Натомість пунктом 2.3. Договору поруки
встановлено, що якщо зміни та (або)
доповнення до Рамкової угоди
стосуватимуться збільшення лімітів
умов кредитування, то порукою будуть
забезпечуватися зобов'язання
Позичальника з врахуванням таких змін
за умови отримання на те попередньої чи
наступної згоди Поручителя. Така згода
Поручителя може бути надана шляхом
внесення змін до Договору або вчинення
Поручителем погоджувального підпису
на договорі про внесення змін до
рамкової угоди або надання Поручителем
письмової згоди у формі листа.

Зазначення у договорі поруки про
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати не звільняє сторони основного
зобов'язання від узгодження цих змін із
поручителем, оскільки договором не
передбачено, що такі зміни проводяться
без їх узгодження (додаткового
повідомлення), і докази такого
узгодження відсутні.

При цьому, п. 2.3. договору поруки,
сформульований як загальна норма, що не
враховує спеціальних випадків зміни
зобов'язання, яким ч. 1 Ст. 559 Цивільного
кодексу України надає юридичне
значення при врегулюванні відносин
поруки.

Оскільки сторони кредитного договору
змінили умови договору зі збільшення
об'єму відповідальності без згоди
поручителя ОСОБА_2, за відсутності у
договорі вказівки на те, що такі зміни
можливі без повідомлення поручителя,
відповідно до ч. 1 Ст. 559 Цивільного
кодексу України, суд приходить до
висновку, що слід визнати поруку ОСОБА_2
за договором поруки від 11 березня 2008
року за № 1475 - ДП, такою, що припинена.

Відповідно до Ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони мають рівні права щодо надання
доказів і кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підстави своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільного
процесуального кодексу України.

Статтею 60 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень і
такі докази подаються сторонами, однак
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Докази повинні бути належними та
допустимими, як того вимагають Ст. ст.
58, 59 Цивільного процесуального кодексу
України.

При винесені рішення суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення, суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо,
а також достатній взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні в якому наводить мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд при винесені судового рішення
враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного
процесуального кодексу України під
час ухвалення рішення суд повинен
з'ясувати чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити, або в позові
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Ст.
ст. 3, 10, 11, 15, 58, 60, 212, 213, 214, 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, Ст. 251, 252, 526, 553, 559 Цивільного
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами - відмовити за
безпідставністю заявлених вимог.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Охтирський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду
Білера П.П.