Справа № 396/2249/14-ц
Провадження № 6/396/165/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2014 року Новоукраїнський районний
суд Кіровоградської області в складі
головуючого судді: МузикаО.В.

при секретарі:
Очеретній М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоукраїнка справу за
поданням відділу Державної виконавчої
служби Новоукраїнського районного
управління юстиції Кіровоградської
області про обмеження в праві виїзду за
межі України гр.ОСОБА_1, без вилучення
паспортного документа,-

ВСТАНОВИВ :

ВДВС Новоукраїнського РУЮ
Кіровоградської області звернувся до
суду посилаючись на те, що у ВДВС
Новоукраїнського РУЮ на виконанні
знаходиться виконавчий лист №396/713/14
від 29.06.2014 року виданий Новоукраїнським
райсудом про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 додаткових витрат на
лікування сина ОСОБА_3 в розмірі 9225,58
грн.

10.07.2014 року відкрито провадження по
примусовому виконанню вищезазначеного
виконавчого листа.

Боржник ухиляється від сплати боргу, а
саме з дати відкриття виконавчого
провадження борг боржником не
сплачувався. Заборгованість станом на
29.08.2014 року становить 9225,58 грн.

За місцем реєстрації ОСОБА_1 проживає,
ніде не працює, пенсію не отримує, майно
та кошти на які можна звернути
стягнення в боржника відсутні.

З метою уникнення випадку виїзду
боржника за межі України ВДВС
Новоукраїнського РУЮ звернулися з
даним поданням до суду.

В судовому засіданні представник
заявника повністю підтримав заявлене
подання та просив його задовольнити.

Стягувачка та її представник в
судовому засіданні також в повній мірі
підтримали подання ВДВС
Новоукраїнського РУЮ та просили його
задовольнити, а також надали до
матеріалів справи довідку з відділу
ВДВС Новоукраїнського РУЮ про те, що
станом на 10.09.2014 року заборгованість
складає 8925,58 грн., оскільки 28.08.2014 року
боржником було сплачено борг в розмірі
300,00 грн.

Боржник в судовому засіданні подання
не визнав та просив відмовити у його
задоволенні, також суду додав, що не
ухиляється від сплати боргу.

Дослідивши матеріали подання судом
встановлено, що на виконанні у ВДВС
Новоукраїнського РУЮ знаходиться
виконавчий лист №396/713/14 від 29.06.2014 року
виданий Новоукраїнським райсудом про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
додаткових витрат на лікування сина
ОСОБА_3 в розмірі 9225,58 грн. (а.с. 135).

10.07.2014 року відкрито провадження по
примусовому виконанню вищезазначеного
виконавчого листа.

В процесі здійснення державним
виконавцем виконавчих дій державний
виконавець виїздив за адресою
проживання та реєстрації боржника
ОСОБА_1, зазначеної у виконавчому листі:
м.Новоукраїнка, Кіровоградської
області, вул.П.Комуни, 279, встановлено,
що боржник дійсно проживає за адресою
вказаною у виконавчому листі, що
підтверджується актом обстеження (а.с.
145). Домоволодіння належить батькам
боржника.

Згідно довідки Новоукраїнського
районного центру зайнятості на обліку,
як безробітній не перебуває (а.с. 136 ).
Пенсію не отримує, що підтверджується
повідомленням УПФУ в Новоукраїнському
районі (а.с. 141). Зареєстрованих
транспортних засобів не має (а.с. 137).
Кошти на які можна звернути стягнення в
відсутні що підтверджується (а.с. 138-140,
146).

Державний виконавець та стягувачка,
вважають, що боржник ухиляється від
сплати боргових зобов'язань, оскільки з
часу віддкриття виконавчого
провадження, а саме з 10.07.2014 року
сплачено лише 300,00 грн. боргу.

З огляду на зазначене вище, та з
посиланням на п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України» державний виконавець просить
тимчасово обмежити у праві виїзду за
межі України без вилученням
паспортного громадянина України
ОСОБА_1

Зваживши доводи, викладені в поданні,
перевіривши матеріали, додані до
подання, суд вважає, що в
задоволенні подання державного
виконавця Новоукраїнського РУЮ в
Кіровоградській області про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України без вилученням паспортного
документа громадянина України ОСОБА_1
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи (кн. друга ЦК), а саме - до
особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК
України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК
України особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Зміст і форма подання державного
виконавця нормативно врегульовані в
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, що набрала чинності з
17 квітня 2012 р. та затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 р. № 512/5. Зокрема, в розділі XI
"Обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну",
передбачено, що подання повинно
містити підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

Із матеріалів, доданих державним
виконавцем до подання, судом
встановлено, що на примусовому
виконанні у ВДВС Новоукраїнського РУЮ
Кіровоградської області знаходиться
виконавчий лист №396/713/14 від 29.06.2014 року
виданий Новоукраїнським райсудом про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
додаткових витрат на лікування сина
ОСОБА_3 в розмірі 9225,58 грн. (а.с. 135).

10.07.2014 року відкрито провадження по
примусовому виконанню вищезазначеного
виконавчого листа і вже 26.08.2014 року
боржником сплачено 300,00 грн. в погашення
суми боргу, тобто за місяць з часу
відкриття виконавчого провадження.

Як на підставу для задоволення подання
державний виконавець та стягувачка
зазначили, що боржник ухиляється від
виконання своїх зобов'язань за
рішенням суду, оскільки ухиляється від
сплати заборгованості..

Разом з тим, суд вважає, що державним
виконавцем не надано достатніх доказів
на підтвердження умисного ухилення
особи (боржника) від виконання судового
рішення. Зазначені в поданні
державного виконавця дані щодо
направлення відповідних запитів про
доходи та належне майно боржнику до
відповідних реєстраційних органів,
винесення державним виконавцем
постанов про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчих листів, поданих
стягувачами, об'єктивно не можуть
свідчити про таке ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань.

Поняття "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на викладене вище, суд вважає,
що державним виконавцем в поданні не
мотивовано та належними доказами не
підтверджено фактів ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням, більш того, в
матеріалах, доданих державним
виконавцем до подання, як відсутні і
докази, які б надавали суду підстави
вважати, що боржник за виконавчим
провадженням має реальну можливість
виконати покладені на неї за судовими
рішеннями зобов'язання, однак свідомо
ухиляється від їх виконання, а так само
не обгрунтовано в поданні і ухилення
боржника від виконання зобов'язання, на
підставі чого суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
подання у зв'язку з його
необґрунтованістю та
безпідставністю.

Окремо судом відзначається, що ст. 377-1
ЦПК України передбачає обмеження у
праві виїзду взагалі, а не способи
обмеження (з вилученням паспортного
документу чи без такого), при цьому на
суд покладено функцію вирішення
питання про обмеження виїзду, а право
вибору способу виконання такого
обмеження належить органу, до
компетенції якого входить питання
забезпечення виїзду з України.

Відповідно до ст.33 Конституції України,
ч.3 ст.269, ст.313 ЦК України, Закону України
«Про порядок виїзду з України і в»їзду
в Україну громадян України», керуючись
ст.377-1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні подання відділу
Державної виконавчої служби
Новоукраїнського районного
управління юстиції Кіровоградської
області щодо обмеження ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі
України, без вилучення паспортного
документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через
Новоукраїнський районний суд шляхом
подачі протягом п'яти днів з дня її
проголошення апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: О. В. Музика