У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.

Парінової
І.К., Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Севастопольського національного
університету ядерної енергії та
промисловості до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про відшкодування матеріальної шкоди
за касаційною скаргою
Севастопольського національного
університету ядерної енергії на
рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 30 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року Севастопольський
національний університет ядерної
енергії та промисловості звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що у період з 2008 року по
2010 рік відповідачами були зайво
списані продукти харчування, внаслідок
чого позивачу завдано матеріальну
шкоду у сумі 134 972,20 грн. Підставою для її
стягнення вважає акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
Севастопольського національного
університету ядерної енергії та
промисловості за період з 1 січня 2008
року по 31 березня 2011 року, в якому
встановлені порушення витрачання
коштів на харчування у вигляді зайво
списаних продуктів на зазначену суму.
Добровільно погашати завдану шкоду
відповідачі відмовились, тому просив
стягнути з відповідачів у солідарному
порядку на його користь 134 972,20 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 10 червня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
користь Севастопольського
національного університету ядерної
енергії та промисловості на
відшкодування майнової шкоди 122 773,77
грн, з ОСОБА_4 - 12 198,43 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 30 вересня 2013 року
рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 10 червня 2013 року
в частині стягнення у солідарному
порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на
відшкодування майнової шкоди 122 773,77 грн
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 30 вересня 2013 року,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Стягуючи солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_5
матеріальну шкоду, суд першої
інстанції виходив із доведеності
заподіяння ними позивачеві
матеріальної шкоди внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення у
солідарному порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_5
на відшкодування майнової шкоди 122 773,77
грн, суд апеляційної інстанції виходив
з необґрунтованості заявлених
позовних вимог та недоведення вини
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у заподіянні шкоди
підприємству з посиланням на ст. ст. 130,
134 КЗпП України.

Такі висновки апеляційного суду
ґрунтуються на фактичних обставинах,
встановлених судом, і відповідають
вимогам закону.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що згідно наказу № 25/к від
22 вересня 2005 року ОСОБА_4 з 1 жовтня 2005
року займає посаду бухгалтера
бухгалтерії Севастопольського
національного університету ядерної
енергії та промисловості.

Наказом № 26/к від 26 вересня 2005 року
ОСОБА_5 з 1 жовтня 2005 року прийнята на
посаду завідуючої продовольчим
відділом Севастопольського
національного університету ядерної
енергії та промисловості, а ОСОБА_3 - на
посаду завідуючої виробництвом
їдальні Севастопольського
національного університету ядерної
енергії та промисловості.

27 липня 2005 року між Севастопольським
національним університетом ядерної
енергії та ОСОБА_5 укладений трудовий
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність, за
умовами якого остання прийняла на
себе матеріальну відповідальність за
забезпечення зберігання ввірених їй
підприємством матеріальних цінностей.

Наказом № 1623/136 від 22 серпня 2011 року
ОСОБА_3 звільнена із займаної посади 31
серпня 2011 року, ОСОБА_5 наказом №
1635/138 від 25 серпня 2011 року звільнена з
посади завідуючої продовольчим
відділом 31 серпня 2011 року.

Згідно функціональних обов'язків на
ОСОБА_5 як завідуючу продовольчим
відділом, покладені посадові обов'язки
з організації та забезпечення умов
харчування, виконання натуральних норм
харчування згідно затверджених норм
забезпечення. Завідуюча продовольчим
відділом несе відповідальність за
наслідки прийнятих рішень з
продовольчого забезпечення
університету, а також за результати
діяльності продовольчого відділу.

ОСОБА_3 як завідуюча виробництвом
їдальні є відповідальною за повноту
доведення продуктів харчування
відповідно до норм; зобов'язана
слідкувати за повним закладенням
продуктів харчування до котлу,
складати меню-розкладки згідно наявних
продуктів.

Із акта контрольно-ревізійного
управління в м. Севастополі ревізії
фінансово-господарської діяльності
Севастопольського національного
університету ядерної енергії та
промисловості за період з 1 січня 2008
року по 31 березня 2011 року суд
встановив, що відповідно до наказу № 330
від 12 грудня 1980 року «Про введення
збірника рецептур страв та кулінарних
виробів для підприємств громадського
харчування» розроблені і складені
технологічні картки страв, які у 2004
року були підписані завідуючою
виробництвом ОСОБА_3 і завідуючою
продовольчим відділом ОСОБА_5

Вибірковим порівнянням норм закладки
продуктів, зазначених у збірнику
рецептур, з нормами, вказаними у
технологічних картках страв, з
фактичним використанням продуктів
харчування по меню-розкладкам та
накладним на видачу продуктів
харчування Університету, встановлені
факти завищення цих норм та включення
до приготування страви продуктів
харчування, які не зазначені у
рецептурі страви.

Крім того, ревізією встановлено
випадки занесення у меню-розкладки
норм вищих, ніж зазначені у
технологічних картках, та продуктів,
відсутніх у технологічних картках, для
приготування окремих страв. Внаслідок
зазначених порушень у період 2008-2010 рік
за окремими стравами зайво списані
продукти харчування на загальну суму 7
882,25 грн, що позивач вважав наслідком
порушень, допущених ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 Бухгалтером ОСОБА_4 у
меню-розкладки занесені норми, вищі ніж
зазначені у технологічних картках, та
продукти, відсутні у технологічних
картках, для приготування окремих
страв. Внаслідок допущених порушень
сума шкоди, заподіяна останньою,
склала 12 198,43 грн.

Постановою старшого слідчого СВ
Нахімовського РВ УМВС України в м.
Севастополі від 21 червня 2013 року
кримінальне провадження за
обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК
України, закрито у зв'язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення. Встановлено, що
контролювати відповідність норм
закладки продуктів, зазначених у
рецептурних збірниках, з нормами,
зазначеними в технологічних картках
страв, у обов'язки ОСОБА_5 не входило.

Відомості про укладання з ОСОБА_3
договору про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність та про
притягнення її до кримінальної
відповідальності відсутні.

Статтею 130 КЗпП України передбачена
матеріальна відповідальність
працівників за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Порушення працівником
покладених на нього трудових
обов'язків є протиправними діями.

Трудові обов'язки працівника
визначаються законодавством, трудовим
договором, посадовою інструкцією,
наказами керівника тощо.

Підставою для матеріальної
відповідальності може бути вина у
формі або прямого умислу або
необережності (халатність, недбалість);
дії працівника повинні призвести до
негативних наслідків, тобто має бути
пряма дійсна шкода, що підлягає
відшкодування; між діями та наслідками
дій працівника наявний причинний
зв'язок

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» роз'яснено, що під
прямою дійсною шкодою, зокрема, слід
розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 134 КЗпП України
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадку, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей. За
шкоду, заподіяну діями працівника, які
мають ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку, працівник несе
матеріальну відповідальність у
повному розмірі.

До позовних заяв про матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної діями, які мають
ознаки кримінально-караних діянь,
додаються докази, які підтверджують
вчинення працівником таких діянь у
порядку кримінального судочинства.

Для покладення на працівника
матеріальної відповідальності за
шкоду власник або уповноважений ним
орган повинен довести наявність умов,
передбачених статтею 130 цього Кодексу
(стаття 138 КЗпП України).

Підставою повної матеріальної
відповідальності ОСОБА_3 і ОСОБА_5
позивач вказував наявність у їх діях
ознак діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку, а підставою
відповідальності ОСОБА_5, крім цього,
договір про повну матеріальну
відповідальність за забезпечення
зберігання ввірених їй підприємством
матеріальних цінностей.

Встановивши, що ОСОБА_5 продукти
харчування на зберігання не
передавались, кримінальне провадження
щодо неї закрито за відсутністю складу
кримінального правопорушення, а щодо
ОСОБА_3 таке і не порушувалось, суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про
недоведеність позову у частині, яка
оскаржена. Крім цього, із наданих
сторонами доказів суд встановив, що
затверджені позивачем норми
харчування перевищені не були і
перевитрат бюджетних коштів не було.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення у
солідарному порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_5
на відшкодування майнової шкоди 122 773,77
грн, суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку, з'ясувавши обставини,
від яких згідно зі ст. ст. 130, 132, 134 КЗпП
України залежить вирішення питання
покладення матеріальної
відповідальності на працівника і, з
урахуванням встановлених обставин
справи, обґрунтовано дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позову в цій частині,
оскільки позивачем не доведено
наявність умов, передбачених ст.
130 КЗпП України для покладення на
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 матеріальної
відповідальності за шкоду, заподіяну
підприємству внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судом апеляційної інстанції допущено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
спору, оскільки висновків суду не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Висновок апеляційного суду відповідає
фактичним обставинам, які відповідно
підтверджуються наданими сторонами
доказами і ґрунтуються на нормах
матеріального права. Порушень
апеляційним судом норм процесуального
законодавства при проведенні оцінки
доказів не встановлено.

З огляду на те, що судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
касаційна скарга підлягає відхиленню
згідно із положеннями ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу
Севастопольського національного
університету ядерної енергії
відхилити.

Рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 30 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:

В.І.Амелін

С.О. Карпенко

І.К.Парінова

В.О.Савченко