Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2027/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
- Бубличенко В.П., Криврхижі В.І.

при секретарі
- Савченко Н.В., Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи:відділ опіки та піклування
Знам'янського міськвиконкому
Кіровоградської області, служба у
справах дітей Солом'янської районної
в місті Києві державної адміністрації,
про відібрання дитини, визначення
місця проживання дитини, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 04 червня
2014 року і

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3, третьою особою
вказував відділ опіки та піклування
Знам'янського міськвиконкому
Кіровоградської області, про
відібрання дитини та визначення місця
її проживання. В обґрунтування вимог
посилався на те, що з відповідачкою
перебував у шлюбі з 2000 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син
ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу у 2010
році син залишився проживати разом з
відповідачкою, яка чинила перешкоди у
його спілкуванні з сином.
Розпорядженням голови
Кіровоградської райдержадміністрації
№ 575 від 18.08.2010 року визначено спосіб
його (позивача) участі у вихованні сина
ОСОБА_4 та у спілкуванні з ним. Але мати
дитини умисно перешкоджає такому
спілкуванню, формує у сина негативне
ставлення до батька. Крім того, він був
проти нав'язування відповідачкою
дитині релігії, яка вона сповідує,
оскільки це, на його думку, калічить ще
не сформовану психіку дитини, можливо
не прийнятні для нього стереотипи
поведінки та духовні цінності.
Відповідачка не піклується про сина,
хлопчик неохайний, погано вдягнений, за
віком недобирає у вазі. У дитини
відсутні іграшки, книжки, розваги.
Відповідачка змінила місце проживання,
адресу місцезнаходження приховує,
тому він вважає, що залишення дитини з
матір'ю є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального стану.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив відібрати у
відповідачки сина ОСОБА_4 та визначити
місце проживання дитини разом із
батьком.

Ухвалою від 08 травня 2014 року суд
залучив до участі у справі як третю
особу - службу у справах дітей
Солом'янської районної у місті Києві
державної адміністрації.

Рішенням Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 04
червня 2014 року позов задоволено. У
ОСОБА_3 відібрано сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та передано батькові.
Місце проживання неповнолітнього
ОСОБА_4, визначено разом з батьком
ОСОБА_2

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне та однобоке з'ясування
обставин справи, необґрунтованість
висновків суду, просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні його
позову та задовольнити її зустрічну
позовну заяву, визначивши місце
проживання ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом
матір'ю ОСОБА_3

Представники органу опіки та
піклування Знам'янського
міськвиконкому Кіровоградської
області та служби у справах дітей
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації у судове
засідання апеляційного суду не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені у порядку,
визначеному ст.76 ЦПК України, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення їм
поштового відправлення із судовою
повісткою та копією апеляційної
скарги. Орган опіки та піклування
Знам'янського міськвиконкому
Кіровоградської області причину
неявки не повідомив. Служба у справах
дітей Солом'янської районної в місті
Києві державної адміністрації
направила до апеляційного суду
висновок органу опіки та піклування
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації щодо
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 та заяву про
розгляд справи за відсутності їх
представника.

Адвокат ОСОБА_6, яка представляє
інтереси ОСОБА_2, подала заяву про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із її занятістю у судовому засіданні по
кримінальному провадженню. До заяви
адвокат додала довідку про те, що
розгляд Знам'янським міськрайонним
судом кримінального провадження, де
вона є захисником, призначено на 14
годину 03.10.2014 року.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності представника ОСОБА_2,
адвоката ОСОБА_6, яка своє ставлення до
апеляційної скарги і рішення суду
першої інстанції висловила у судовому
засідання апеляційного суду 21.08.2014
року, та представників третіх осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_7, які
підтримували доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду та доводи
апеляційної скарги у встановлених
статтею 303 ЦПК України межах, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам
закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов про відібрання
дитини та визначення місця її
проживання з батьком, суд виходив з
того, що відповідачка неналежно
виконує обов'язки щодо виховання,
нормальних умов проживання та навчання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухиляється
від виконання розпорядження
Кіровоградської районної державної
адміністрації Кіровоградської
області щодо участі батька у вихованні
дитини.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Із пояснень сторін та матеріалів
справи вбачається, що з 07.10.2000 року по
03.02.2010 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у
шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився
син ОСОБА_4 ( т.1, а.с.6-8 ). 04.03.2010 року
ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_8 (т.2,а.с.4). На
утримання сина позивач сплачує
аліменти (т.1,а.с.131).

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд
може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2-5 частини
першої статті 164 цього Кодексу
(ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва), а
також в інших випадках, якщо залишення
дитини у них є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального виховання.

Згідно ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Мати і батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини (ст.141 СК
України).

Відповідно до ст. 6 СК України правовий
статус дитини має особа до досягнення
нею повноліття. Малолітньою вважається
дитина до досягнення нею чотирнадцяти
років.

Статтею 161 ч.1 СК України встановлено, що
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Пунктом 72 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24.09.2008
року № 866 (далі - Порядок), передбачено,
що для розв'язання спору, що виник між
батьками, щодо визначення місця
проживання дитини, один з батьків подає
службі у справах дітей за місцем
проживання дитини заяву та відповідні
документи. Працівник служби у справах
дітей проводить бесіду з батьками та
відвідує їх за місцем проживання, про
що складає акт обстеження
житлово-побутових умов за формою
згідно з додатком 9. Після обстеження
житлово-комунальних умов, проведення
бесіди з батьками та дитиною служба у
справах дітей складає висновок про
визначення місця проживання дитини і
подає його органу опіки та піклування
для прийняття відповідного рішення.

Із матеріалів справи вбачається,
що малолітній ОСОБА_4 разом із матір'ю
та вітчимом ОСОБА_8 проживає у АДРЕСА_1
що зазначено у акті обстеження умов
проживання від 23.04.2014 року, складеного
працівниками відділу з питань захисту
прав дітей служби у справах дітей
Солом'янської районної в місті Києві
держаної адміністрації, який є у
матеріалах справи (т.1, а.с.211).

Проте суд на зазначені обставини
та положення пункт 72 Порядку не звернув
уваги і, обґрунтовуючи свій висновок
про відібрання малолітнього ОСОБА_4 у
матері та визначаючи його місце
проживання разом з батьком, послався на
висновок органу опіки та піклування
Знам'янського міськвиконкому
Кіровоградської області від 12.03.2013
року, тобто за місцем проживання батька
дитини, що не можна визнати правильним
(т.1,а.с.123).

Частиною 5 ст.19 СК України встановлено,
що орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержуваних у результаті обстеження
умов проживання дитини, батьків інших
осіб, які бажають проживати з дитиною, а
також на підставі інших документів, які
стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини (ч.6 ст. 19 СК України).

Встановлено, що висновок органу опіки
та піклування Знам'янського
міськвиконкому про доцільність
визначення місця проживання дитини з
батьком від 12.03.2013 року ґрунтується
лише на поясненнях батька дитини та
обстеженням житлово-побутових умов
позивача.

При цьому орган опіки та піклування в
порушення п.72 Порядку не провів бесіди
з матір'ю дитини щодо місця проживання
сина, не з'ясував ставлення обох
батьків до виконання батьківських
обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з батьків, думку
самої дитини, якій на час складення
висновку вже виповнилося 10 років.

Ураховуючи наведене, висновок органу
опіки та піклування Знам'янського
міськвиконкому щодо визначення місця
проживання дитини разом з батьком не
можна визнати обґрунтованим.

Із матеріалів справи вбачається, що
02.06.2014 року заступник голови
Солом'янської районної в місті Києві
держаної адміністрації просив суд
першої інстанції відкласти розгляд
справи, у зв'язку з тим, що питання про
надання висновку щодо місця проживання
ОСОБА_4, 2002 року народження, винесено на
розгляд засідання комісії з питань
захисту прав дитини при Солом'янській
районній в місті Києві державній
адміністрації, яке відбудеться 17.06.2014
року (т.1, а.с.1).

Однак, суд 04.06.2014 року розглянув справу
та ухвалив рішення без участі
представника служби у справах дітей
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації та висновку
органу опіки та піклування за місцем
проживання малолітнього ОСОБА_4, що
призвело до неповного з'ясування
обставин справи та як наслідок
неправильного вирішення справи.

Заперечуючи проти позову,
відповідачка як в суді першої
інстанції, так і в суді апеляційної
інстанції наполягала на тому, що саме
вона займається вихованням, утриманням
дитини, дбає про її здоров'я, духовний,
інтелектуальний розвиток. На
підтвердження цих доводів надала до
суду першої інстанції ксерокопію
медичної карти, табель успішності сина
за 3 клас, грамоти, дипломи, сертифікати
про його участь в міжнародних
конкурсах з навчальних предметів,
успішне навчання, активну участь у
позакласному та позашкільному житті,
світлини про побут та відпочинок, акт
обстеження житлових умов
(т.1,а.с.72-95,206,211).

В порушення вимог ст.212 ЦПК України суд
в рішенні не дав оцінки наданим
відповідачкою доказам та документам,
хоча вони мали суттєве значення для
правильного вирішення спору.

До апеляційного суду
відповідачкою надано: висновок
дитячого психолога, довідки з Центру
дитячої та юнацької творчості,
Київської дитячої музичної школи №33,
характеристики із загальноосвітньої
школи 1-111 ст. № 31 міста Сімферополя про
те, що ОСОБА_4, 2002 року народження,
закінчив 4 клас з достатнім рівнем
знань, навчається на дистанційній
формі навчання, відвідує зразковий
художній колектив студію м'якої
іграшки «Казковий світ», навчається на
народному відділі (інструмент - гітара)
у дитячій музичній школі. Ізцих довідок
вбачається, що виключно мати
займається вихованням дитини,
приводить та забирає із занять,
цікавиться її успіхами, консультується
із викладачами. Активну участь у
вихованні дитини приймає вітчим-
ОСОБА_8. Біологічного батька дитини у
навчальних закладах не бачили,
успіхами сина він не цікавиться.
Відповідачка навчається та працює (т.2,
а.с.74,79-92).

На підставі запиту спеціалістів
служби у справах дітей Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації, психологом міського
центру дитини Київської міської
державної адміністрації проведено
бесіду з малолітнім ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За її наслідками психолог
дійшла висновку, що ОСОБА_4 добре
розвинений, життєрадісний, активний,
позитивний хлопчик, який з бажанням іде
на контакт, самостійно та старанно
виконує тестові завдання. Психічний
розвиток відповідає віковим нормам,
проявляє цікавість до всього нового.
Своїм батьком вважає вітчима, «якому
часто довіряє свої секрети, називає
«папою». Коли мова зайшла про
біологічного батька (ОСОБА_2.), їх
зустрічей та спілкування - ОСОБА_4
проявляв напруження, знервованість,
під час розповіді хлопчик почав
плакати: «Он конечно же есть , но я его
папой не считаю, он никогда за меня не
заступался, он не хотел помочь и
общаться со мной, кога мне было так это
необходимо…».

Ураховуючи наведене, психолог
зробила висновок щодо недоцільності
зустрічей та небажання спілкуватися -
це призводить до дестабілізації
психоемоційного стану дитини та несе
шкоду життю та здоров'ю ОСОБА_6, і в
подальшому провокує виникнення
внутрішньо-особистісного конфлікту та
психосоматичних захворювань, через
незрілість нервової системи. При
вирішенні питання подальшої долі
ОСОБА_2 важливо, в першу чергу,
врахувати його вікові
особливості,потреби та інтереси. При
цьому, компромісні відносини,
взаєморозуміння та взаємоповага між
дорослими є запорукою гармонійного
розвитку дитини, його почуття
захищеності, впевненості, спокою та
психологічного комфорту (т.2,а.с.74-75).

На підставі вказаних довідок,
висновку психолога, орган опіки та
піклування Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації у
своєму висновку від 17.09.2014 року визнав
за доцільне визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, разом з
матір'ю. При цьому було враховано, що
позивач був належним чином
повідомлений про дату, час і місце
засідання комісії з питань захисту
прав дитини, але на засідання не
з'явився, жодних документів не надав
(т.2,а.с.76-77).

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів приймає нові
докази, надані відповідачкою, оскільки
вважає, що вони не були надані до суду
першої інстанції з поважних причин. Суд
в порушення вимог ч.4 ст.10, ст.ст.168,169 ЦПК
України розглянув справу у відсутності
відповідачки, її заяву та заяву служби
у справах дітей Солом'янської районної
в місті Києві державної адміністрації
не розглянув, не обговорив питання про
відкладення розгляду справи
(оголошення перерви в судовому
засіданні) для надання доказів та
висновку органу опіки і піклування за
місцем проживання дитини.

Відповідно до положень ч.1 і ч.2 ст. 171 СК
України дитина має право на те, щоб бути
вислуханою батьками, іншими членами
сім'ї, посадовими особами з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім'ї. Дитина, яка може висловити свою
думку, має бути вислухана при вирішення
між батьками, іншими особами спору щодо
її виховання, місця проживання, у тому
числі про позбавлення батьківських
прав, поновлення батьківських прав, а
також спору щодо управління її майном.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України
місце проживання дитини, яка досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини.

Встановлено, що на час пред'явлення
позову та вирішення справи, сину
сторін ОСОБА_4 виповнилося десять
років. Тому при вирішення питання про
визначення його місця проживання суду
слід було з'ясувати думку дитини з
цього питання.

На виконання зазначених вимог закону,
апеляційним судом було з'ясовано думку
малолітнього ОСОБА_4 щодо визначення
його місця проживання. Пояснення
ОСОБА_4 давав у присутності
представника відділу соціального та
правового захисту дітей служби у
справах дітей виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради,
Тимоховської Т.М., та категорично
заявив, що хоче проживати разом з
матір'ю та вітчимом, які піклуються про
нього і він їх любить. Проживати разом
батьком не буде, оскільки він його
фактично не знає, батько з ним не хоче
спілкуватися, останній раз вони
бачилися більше 2,5 роки тому.

Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН
20 листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини (відсутність
самостійного доходу, зловживання
спиртними напоями або наркотичними
засобами, аморальна поведінка, яка може
зашкодити розвиткові дитини),бути
розлучена зі своєю матір'ю.

У ст. 3 Конвенції про права дитини,
яка набрала чинності для України 27
лютого 1991 року, проголошено, що у всіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

За таких обставин, оцінюючи
докази у справі у їх сукупності,
враховуючи особисті стосунки, які
склалися між сторонами, врахувати
вікові особливості дитини, її потреби
та інтереси, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність виняткових
обставин для розлучення дитини з
матір'ю.

На порушення вимог ст.58,59,60 ЦПК
України позивачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
вимог про наявність передчасних ч.1
ст.170 СК України підстав для відібрання
у відповідачки сина в передачі його
позивачу, визначення місця проживання
дитини разом з батьком.

Недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленим, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин справи
відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку і ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Ухвалою Знам'янського міськрайонного
суду від 04.06.2014 року ОСОБА_3 відмовлено
у прийнятті зустрічного позову до
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини (т.1,а.с.230, т.2,а.с.13).У
встановленому законом порядку ухвала
суду відповідачкою оскаржена не була,
тому не можна визнати обґрунтованими
доводи апеляційної скарги щодо
ухвалення апеляційним судом рішення за
її зустрічним позовом.

Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки на
відшкодування судових витрат підлягає
стягненню 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 04
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову
до ОСОБА_3,треті особи:відділ опіки та
піклування Знам'янського
міськвиконкому Кіровоградської
області, служба у справах дітей
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, про
відібрання дитини, визначення місця
проживання дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 121
грн. 80 коп. на відшкодування судових
витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді