Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2431/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.09.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участю секретаря судового
засідання: Гончар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Автокразбанк» про стягнення
грошових коштів, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Автокразбанк» на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 09 липня
2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Автокразбанк» про стягнення
грошових коштів. Просив стягнути з
відповідача 115257 грн. 23 коп.
заборгованості за кредитним
договором та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим,
що між ним та Банком було укладено
договір № 169187 банківського вкладу
(депозиту) від 17.02.2014 року на суму 105000
грн. 00 коп. строком на 60 днів з 17.02.2014
року по 18.04.2014 року, з нарахуванням та
сплатою Банком процентів у розмірі 22%
річних. Відповідно до п. 2.5 договору
банк повертає вклад, як зазначено у
п. 1.1 цього договору шляхом
безготівкового зарахування на
поточний рахунок вкладника,
відкритий у цьому ж банку. 22 квітня
2014 року між позивачем та Банком було
укладено договір № 175309 банківського
вкладу (депозиту) на суму 3500 грн. 00
коп., строком на 1 місяць, з 22.04.2014 року
по 22.05.2014 року, з нарахуванням та
сплатою Банком процентів у розмірі
24,5 % річних. Відповідно до п. 2.5
договору банк повертає вклад, як
зазначено у п. 1.1 цього договору
шляхом безготівкового зарахування на
рахунок № НОМЕР_1, відкритий у цьому
ж банку. Відповідно до довідки № 36/19
від 29.05.2014 року, виданої відділенням №
1 ПАТ «Автокразбанк» м. Олександрії,
станом на 29.05.2014 року, на поточний
картковий рахунок ОСОБА_2 було
зараховано 112121 грн., але дана сума
йому не повернута та не сплачена.
Вважає, що Банк має повернути
позивачу 115257 грн. 23 коп. врахувавши
проценти за прострочення платежу.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 09 липня 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач просить його скасувати та
постановити нове рішення яким в
позові відмовити.

В скарзі апелянт зазначив, що при
постановленні рішення судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Зокрема,
суд не дав належної оцінки посиланню
відповідача на запровадження з 30.05.2014
року в ПАТ «АКБ БАНК» тимчасової
адміністрації.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не з'явились хоча
належним чином повідомлені про час
та місце розгляду справи, про що
свідчать зворотні почтові
повідомлення отримані судом. Про
поважність причини неявки не
повідомили.

Відповідно до ст.305 ЦПК України
відсутність сторони, за умови її
належного повідомлення про розгляд
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводив апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, відповідно до ст.303
ЦПК України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню з підстав
порушення норм матеріального права
та невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов та взявши до уваги те, що
позивач неодноразово звертався до
Банку із вимогою видачі належних
йому коштів, послався на положення
ч. 3 ст. 1068 ЦК України згідно яких Банк
зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з
його рахунку грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунку або законом, та
на положення п.1 ч. 1 ст. 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

Так судом встановлено, що 17.02.2014 року
між ОСОБА_2 та ПАТ «Автокразбанк»
було укладено договір № 169187
банківського вкладу (депозиту) на
суму 105000 грн. 00 коп., строком на 60 днів,
з 17.02.2014 року по 18.04.2014 року, з
нарахуванням та сплатою Банком
процентів у розмірі 22% річних.
Пунктом 2.5 договору передбачено, що
Банк повертає вклад, у дату
зазначену у п. 1.1 цього договору
шляхом безготівкового зарахування на
поточний рахунок вкладника,
відкритий у цьому ж банку. 22 квітня
2014 року між позивачем та Банком було
укладено договір № 175309 банківського
вкладу (депозиту) на суму 3500 грн. 00
коп. строком на 1 місяць з 22.04.2014 року
по 22.05.2014 року, з нарахуванням та
сплатою Банком процентів у розмірі
24,5 % річних. Пунктом 2.5 договору
передбачено, що Банк повертає вклад,
у дату зазначену у п. 1.1 цього
договору шляхом безготівкового
зарахування на рахунок № НОМЕР_1,
відкритий у цьому ж банку. Відповідно
до довідки № 36/19 від 29.05.2014 року,
виданої відділенням № 1 ПАТ
«Автокразбанк» м. Олександрії (а.с. 10),
станом на 29.05.2014 року на поточний
картковий рахунок ОСОБА_2 було
зараховано 112121 грн. . Однак, у зв'язку
із введенням обмеження на зняття
готівки з рахунків клієнтів,
зараховану на поточний рахунок суму
позивач не отримав. Свою відмову у
видачі коштів Банк обґрунтував тим,
що у зв'язку із невідповідністю
діяльності ПАТ «АКБ Банк» вимогам
банківського законодавства,
погіршенням його фінансового стану,
постановою Національного банку
України від 06 травня 2014 року № 261/БТ
«Про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Автокразбанк» до категорії
проблемних», встановлено обмеження у
діяльності ПАТ «АКБ Банк» та
призначено куратора. Постановою
правління Національного банку
України № 320 від 30 травня 2014 року
«Про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Автокразбанк» до категорії
неплатоспроможних» віднесено ПАТ
«АКБ Банк» до категорії
неплатоспроможних та припинено
повноваження куратора. Рішенням
Виконавчої дирекції фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
№ 40 від 30 05.2014 року «Про виведення з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації» розпочато процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства «Автокразбанк» з ринку та
здійснення в ньому тимчасової
адміністрації з 30 травня 2014 року по 29
серпня 2014 року включно.

Апелянт наголошує на тому, що судом
першої інстанції, при вирішені спору,
помилково застосовано норми ЦК
України, оскільки правовідносини, що
виникла між сторонами регулюються
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

З даним обґрунтуванням можна
погодитись частково.

Так, процедура повернення вкладу у разі
ліквідації банку встановлена
спеціальним Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», за положеннями якого з дня
призначення Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
припиняються всі повноваження органів
управління банку та наступають
наслідки, встановлені ст. 46 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб». Уповноважена
особа Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб затверджує перелік вимог
кредиторів, після чого задоволення цих
вимог здійснюється в порядку
черговості, встановленої ст. 52
вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» основним
завданням Фонду є забезпечення
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб та виведення
неплатоспроможних банків з ринку. На
виконання свого основного завдання
Фонд у порядку, передбаченому цим
Законом, здійснює такі функції: веде
реєстр учасників Фонду; здійснює
заходи щодо організації виплат
відшкодувань за вкладами в разі
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; здійснює процедуру виведення
неплатоспроможних банків з ринку, у
тому числі шляхом здійснення
тимчасової адміністрації банків,
організовує відчуження активів і
зобов'язань неплатоспроможного банку,
продаж неплатоспроможного банку або
створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону
встановлено, що Фонд гарантує кожному
вкладнику банку відшкодування коштів
за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти
в розмірі вкладу, включаючи відсотки,
нараховані на день прийняття рішення
Національним банком України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних та початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку, але не більше суми граничного
розміру відшкодування коштів за
вкладами, встановленого на дату
прийняття того рішення, незалежно від
кількості вкладів в одному банку. Сума
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами не може бути меншою
200 тис. грн.

Таким чином, Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», на виключному застосуванні
якого наполягає відповідач,
регулюються правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
отже, дана обставина, ніяким чином не
перешкоджає вкладнику звернутися до
суду за захистом порушеного права та
вимагати стягнення сум, які йому не
повернуті за системою гарантування,
виходячи із наведених нижче норм ЦК
України та умов договорів банківського
вкладу.

Так, відповідно до ст. 41 Конституції
України право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України
за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, банк зобов'язаний
виплачувати проценти у розмірі
облікової ставки Національного банку
України.

Крім того, хоча згідно п.1 ч.5 ст. 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку не здійснюється,
пунктом 1 ч. 1 ст. 36 цього ж Закону
визначено, що дане обмеження не
поширюється на зобов'язання щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом,
в національній валюті України. Вклади в
іноземній валюті перераховуються в
національну валюту України за
офіційним курсом гривні, встановленим
Національним банком України до
іноземних валют на день початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації відповідно до цієї
статті.

Пунктом 6 ст. 36 цього ж Закону
встановлено, що з метою забезпечення
виконання зобов'язань банку,
передбачених пунктом 1 частини 6 цієї
статті, Фонд має право надати банку
цільову позику. Виплати за такими
зобов'язаннями за рахунок цільової
позики Фонду мають розпочатися не
пізніше першого місяця з дати
запровадження у неплатоспроможному
банку тимчасової адміністрації.

Оскільки, такі виплати, у
встановлений Законом строк, за
визначеною Законом процедурою,
проведені не були, колегія суддів
дійшла висновку про наявність
підстав для стягнення із відповідача
заборгованості по депозиту.

Колегія суддів не погоджується із
доводами апелянта щодо виконання
Банком своїх зобов'язань у поверненні
вкладу шляхом перерахування коштів
із депозитного рахунку на поточний
рахунок.

Відповідно до змісту вищезазначених
статей 526 та 1058 ЦК України
зобов'язання банку з повернення
вкладу за договором банківського
вкладу (депозиту) вважається
виконаним з моменту повернення
вкладу вкладнику готівкою або
надання іншої реальної можливості
отримати вклад та розпорядитися ним
на свій розсуд (наприклад,
перерахування на поточний
банківський рахунок вкладника в
цьому ж банку, з якого вкладник може
зняти кошти чи проводити ними свої
розрахунки за допомогою платіжної
банківської картки) У випадку
перерахування коштів на поточний
банківський рахунок вкладника в
цьому ж банку, однак не надання
вкладнику можливості використання
цих коштів зобов'язання банку з
повернення вкладу не є виконаним (
Правова позиція висловлена у
Постанові судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року).

В даному випадку, хоча Банком і було
перераховано кошти на поточний
картковий рахунок позивача, однак
вкладнику не було надано можливості
використати дані кошти, у зв'язку із
неможливістю їх зняття. Дана
обставина підтверджується відповіддю
керівника відділення № 1 міста
Олександрії ПАТ «АКБ Банк» (а.с. 9), яку
було надано на заяви позивача щодо
повернення коштів.

Враховуючи дану обставину, колегія
суддів дійшла висновку, що
зобов'язання банку із повернення
вкладу не було виконано.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність будь яких обмежень на
задоволення вимог позивача щодо
виплати йому коштів, як вкладнику за
договорами, строки яких закінчилися.

В той же час, суд першої інстанції
безпідставно повністю задовольнив
вимоги позивача щодо нарахування та
стягнення із відповідача 3101 грн. та 35
грн. 23 коп. процентів за прострочення
платежу ( з огляду на наданий
позивачем розрахунок).

Відповідно до пункту 4.1. договору
банківського вкладу (депозиту) № 169187
від 17.02.2014 року та №175309 від 22.04.2014
року, які були укладені між
сторонами, останні домовились, що у
випадку невиконання або неналежного
виконання зобов'язань за договором
сторони несуть відповідальність,
передбачену чинним законодавством
України.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із умов договору
вбачається, що сторони не
встановлювали відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання
у розмірі процентної ставки за
депозитним вкладом. А отже, у суду
першої інстанції не було підстав для
стягнення, за прострочення виконання
грошового зобов'язання, суми більшої
ніж встановлено ч.2 ст. 625 ЦК України,
тобто трьох відсотків.

Вираховуючи суму яка підлягає
стягненню із відповідача на користь
позивача за прострочення виконання
грошового зобов'язання, колегія
суддів бере до уваги, що згідно п.3 ч.5
ст. 36 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється нарахування неустойки
(штрафів, пені) інших (економічних
санкцій) за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань перед
кредиторами, у тому числі не
застосовується індекс інфляції за
весь час прострочення виконання
грошових зобов'язань банку.

Таким чином, нарахування економічної
санкції передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК
України за невиконання чи неналежне
виконання Банком зобов'язань перед
позивачем, можливе лише за період до
введення у Банку тимчасової
адміністрації, тобто за договором №
169187 від 17.02.2014 за 42 дні прострочення,
а за договором №175309 від 22.04.2014 року
за 8 днів прострочення виконання
грошового зобов'язання, що становить
(108733,97 х 3% : 365 х 43 = 384 грн. 29 коп.), та (
3568,13 х 3% : 365 х 8 = 2 грн. 35 коп.), відповідно
до кожного із договорів.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів дійшла висновку, що стягненню
із відповідача на користь позивача
підлягає 112507 грн. 64 коп., а не 115257 грн.
23 коп., як того просив позивач та
вирішив суд першої інстанції.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Автокразбанк» задовольнити
частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 09 липня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Автокразбанк» про стягнення
грошових коштів задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Автокразбанк» на користь ОСОБА_2 112507
грн. 64 коп. заборгованості за
договором банківського вкладу
(депозиту) та на користь держави 1125
грн. 07 коп. судового збору.

В задоволені інших вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може
бути оскаржено протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: