Справа № 645/5286/14-ц
Провадження №
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

18 липня 2014 р.
м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

розглянувши заяву представника
позивача про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про витребування майна із чужого
незаконного володіння, -

встановив:

В провадження Фрунзенського районного
суду м. Харкова надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування
майна із чужого незаконного володіння.

Позивач надав до суду заяву про
забезпечення позову, в якій просить суд
передати на відповідальне зберігання
власнику ОСОБА_1, легковий автомобіль -
"Daewoo Sens", 2005 року випуску, реєстраційний
№ НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2. В
обґрунтування заяви, вказав, що
легковий автомобіль належить позивачу
та є предметом позову, вказаний
автомобіль відповідач використовує в
таксі, що істотно перевищує знос при
звичайній експлуатації, при цьому
відповідач не компенсує втрати
вартості автомобіля. Окрім того,
позивачу стало відомо про намір
відповідача продати вищевказаний
автомобіль без відома та згоди
позивача, що підтверджується
зверненням відповідача до суб'єкта
оціночної діяльності ТОВ "Сигнал" для
здійснення оцінки вартості автомобіля.
Враховуючи викладене, позивач просить
суд задовольнити заяву про
забезпечення позову, оскільки невжиття
заходів забезпечення позову вірогідно
призведе до неможливості виконання
рішення суду.

У відповідності з ч. 1 ст. 153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
вирішується судом, який розглядає
справу, в день її надходження без
повідомлення відповідача й інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно д ст 152 ЦПК України передача
речі, яка є предметом спору, на
зберігання іншим особам, є одними з
видів забезпечення позову.

Суд, дослідивши подану заяву, прийшов
до наступного висновку.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, суд може вжити заходи
забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється
вжиття судом передбачених законом
заходів, які створюють реальну
гарантовану можливість для виконання в
майбутньому рішення по справі в разі
задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову
спрямоване, перш за все, проти
несумлінних дій відповідача, який може
сховати майно, продати, знищити або
знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає
як форму і порядок звернення до суду із
клопотанням про вжиття заходів
забезпечення позову, так і підстави для
його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів
забезпечення позову є наявність
обставин, які свідчать або дозволяють
достовірно припустити, що невжиття цих
заходів може утруднити чи зробити
неможливим виконання майбутнього
рішення суду.

При цьому відповідно до принципу
змагальності сторін і загальних правил
розподілу тягаря доказування обов'язок
доведення підстав для застосування
заходів забезпечення позову
покладається на особу, яка заявляє
відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
22.12.2006р. "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до частини 2 статті 151 ЦПК
України у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Позивач, звертаючись до суду з заявою
про забезпечення позову, в цілому
виконав вимоги ч. 2 ст. 151 ЦПК України,
зазначивши в своїй заяві відповідні
причини для забезпечення позову та вид
забезпечення, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності. Проте позивачем не
надані суду докази наміру відповідача
здійснити відчудження вказаного майна.

Крім того, позивачем в підтвердження
використання легкового автомобілю, що
є предметом спору в таксі, надана
ліцензія на ім'я ОСОБА_2 Серії НОМЕР_3
від 22.09.2006 року на надання послуг з
перевезення та їх багажу на таксі,
строк дії якої закінчився 21.09.2011 року.

Суд критично ставиться до наведених
позивачем у своїй заяві підстав для
забезпечення позову, оскільки вони
ґрунтуються на припущеннях.

З огляду на викладене, суд відмовляє у
задоволенні заяви позивача про
забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 Цивільного
процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити позивачу - ОСОБА_1 у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Федорова О.В.