Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - О.С.
Губерначук

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, третя особа
Головне управління юстиції в м. Києві
про здійснення тлумачення змісту
правочину,-

встановив:

Позивач, через свого представника,
звернувся до Солом'янського районного
суду м. Києва із зазначеним позовом до
вказаних відповідачів, третьою особою
зазначив Головне управління юстиції в
м. Києві та просив суд здійснити
тлумачення змісту заповіту від імені
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори 05 травня 2004 року,
зареєстрований в реєстрі за № 7-769, а
саме:

- хто з семи фізичних осіб вказаний
у заповіті, як спадкоємець?

- хто з семи фізичних осіб має
право прийняти спадщину по заповіту?

- чи є можливість визначити
справжню волю ОСОБА_4, який вчинив
правочин уклав заповіт?

В обґрунтування позову зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_8 в лікарні Сватівського
р-ну Луганської обл. помер батько
позивача - ОСОБА_4. Як спадкоємець
першої черги позивач звернувся до
П'ятої КДНК міста Києва з заявою про
прийняття спадщини, де йому було
повідомлено, що 05.05.2004 його батько
ОСОБА_4 в Дев'ятій КДНК міста Києва
склав заповіт на користь ОСОБА_2, який
зареєстровано в реєстрі за № 7-769.

Відповідно до умов заповіту
батько позивача - ОСОБА_4 заповів
належну йому на праві власності 1/2
частину АДРЕСА_1 відповідачу, яка не є
спадкоємцем першої черги. Але батько
позивача завжди хотів заповідати своє
майно сину ОСОБА_1, спадкоємцю першої
черги.

В зв'язку з наявністю
незрозумілостей та суперечок після
відкриття спадщини, оскільки особа яка
вказана як спадкоємець, є незрозумілою,
позивач вважає заповіт зареєстрований
в реєстрі за № 7-769 - недійсним.

Позивач вважає, що його батько -
ОСОБА_4 вказав особу спадкоємця після
його смерті - декількох осіб, яких на
території України проживає шість осіб
на території Російської Федерації -
відома одна особа, тому заповіт
потребує тлумачення, у зв'язку з чим
виникла необхідність звернутися до
суду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовну заяву в
повному обсязі та просила її
задовольнити.

Представник, який діє в інтересах
відповідача 1 ОСОБА_2, в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовної заяви,
посилаючись на обставини викладені в
запереченнях.

Обґрунтовуючи заперечення,
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_8 помер дядько
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_7, який є рідним братом її
батька - ОСОБА_5. 24.04.2010 ОСОБА_2
одружилася та змінила прізвище з
ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

Після смерті дядька, відповідачу
ОСОБА_2 стало відомо, що 05.05.2004 ОСОБА_4
заповів їй належну йому на праві
власності 1/2 частину АДРЕСА_1.

Від спадкового майна відповідач 1
не відмовлялася, у зв'язку із чим 27.10.2011
звернулася до П'ятої КДНК із заявою про
прийняття спадщини. Проте, починаючи з
моменту відкриття спадщини та до цього
часу, колишня дружина померлого ОСОБА_4
- ОСОБА_6, разом із своїм сином ОСОБА_1
перешкоджають в реалізації її законних
прав щодо прийняття спадщини. Зокрема
Солом'янським судом м. Києва
неодноразово розглядалися справи, які
в тій чи іншій мірі стосувалися
спадкування ? частини квартири.

Разом з цим, представник
відповідача 1 зауважує, що всі позовні
заяви та скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_1 були
зверненні саме до ОСОБА_2, як рідної
племінниці ОСОБА_4 та дочки рідного
брата покійного - ОСОБА_5.

Крім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_1
неодноразово подавали щодо
відповідача 1 повідомлення про злочини
та інші заяви до правоохоронних
органів, а також скарги на дії
посадових осіб і нотаріусів, які просто
намагались виконати рішення суду та
свою роботу.

Тобто, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, зважаючи
на те, що ОСОБА_2 є рідною племінницею
спадкодавця, самі вже давно
визначились з відповідями на
запитання: хто є спадкоємцем ОСОБА_4 і
хто має право прийняти спадщину за його
заповітом.

Даний позов ОСОБА_1 про тлумачення
змісту правочину (заповіту) є
безпідставним, а його подання знову
таки направлене на перешкоджання
відповідачу 1 належним чином прийняти
спадкове майно.

Матеріали судових справ, які вже
були розглянуті Солом'янським районним
судом м. Києва, спростовують доводи
ОСОБА_1, якими він обґрунтовує свій
позов в даній справі.

Крім того, представник
відповідача 1 подав заяву про
застосування строку позовної давності.

Інші відповідачі в судове
засідання не з'явилися про час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином про причини неявки суду
не повідомили.

Представник третьої особи в
судовому засіданні щодо вирішення
спору поклався на розсуд суду.

17.07.2014 ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва роз'єднані
поєднані в одному провадженні позовні
вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
(АДРЕСА_3), третя особа Головне
управління юстиції у м.Києві про
здійснення тлумачення змісту
правочину, в самостійне провадження.
Цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, третя
особа Головне управління юстиції в м.
Києві про здійснення тлумачення змісту
правочину, залишено в своєму
провадженні та продовжено розглядом.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, зібрані у
справі докази, оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Згідно ст.ст.2-4 ЦПК України,
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час виникнення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Кожна особа має право
в порядку, встановленому цим кодексом,
звернутися до суду за захистом
порушених або оспорюваних прав, свобод
та інтересів. Здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст.ст.57-58 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Стаття 179 ЦПК України, передбачає,
що предметом доказування під час
судового розгляду є факти, якими
позивач обґрунтовує заявлені вимоги, а
відповідач - заперечення проти позову і
які підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Суд вважає, що підстави вказані у
заяві відповідача про застосування
строків позовної давності не є
обґрунтованими, тому заява задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦК України
зміст правочину може бути юридично
розтлумачений. Тлумачення може бути
здійснено двома способами,
передбаченими вказаним
нормативно-правовим актом. До видів
тлумачення відносяться: тлумачення
сторонами і судове тлумачення. Вказана
стаття ЦК України є нормою, котра
встановлює загальні правила
тлумачення правочинів.

Правочином відповідно до чинного
законодавства є дія особи, що
спрямовується на придбання, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків,
необхідність тлумачення змісту
правочинів виникає у випадках
нечіткого виявлення волі сторонами. У
таких випадках необхідно встановити
дійсні наміри сторін. Це означає, що
суб'єкт тлумачення повинен встановити
загальне для усіх сторін значення слів
і понять.

Заповітом, відповідно до ст.1233 ЦК
України, є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт є одностороннім правочином,
тому тлумаченню заповіту притаманні
деякі особливості, які зокрема,
викладаються у ст.1256 ЦК України -
тлумачення заповіту.

За своєю юридичною природою
заповіт - це односторонній правочин з
волевиявленням однієї особи, внаслідок
чого у осіб зазначених у заповіті
виникає право на одержання спадщини.
Виконання заповіту може бути
ускладненим неоднаковим використанням
у ньому слів, понять, термінів які є
загальноприйняті у сфері речових
зобов'язальних відносин. Крім того,
можуть мати місце неузгодженості між
окремими частинами заповіту
суперечності та неточності, які значно
ускладнюють волю заповідача після
відкриття спадщини і як наслідок
унеможливлюють виконання заповіту в
подальшому

Згідно з правилами ст.1220 ЦК
України та ст.249 ЦПК Україничасом
відкриття спадщини слід вважати день
смерті особи, зазначений у свідоцтві
про смерть, виданим відповідним
державним органом реєстрації актів
цивільного стану. Тобто, спадкоємці
мають право тлумачити заповіт тільки
після відкриття спадку, тобто після
смерті спадкодавця.

Як встановлено, судом, ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_8, за життя, а саме
05.05.2004 він заповів ОСОБА_2, належну йому
на праві власності частину квартири
АДРЕСА_1, заповіт посвідчений
нотаріально та зареєстрований в
реєстрі за № 7-769 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4, у відповідну
нотаріальну контору, однак в різний
проміжок часу, для прийняття спадщини
звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2
(а.с.9, 14, 15).

З матеріалів справи вбачається,
що між вказаними особами певний час
тривають судові процеси щодо
спадкового майна померлого ОСОБА_4

Так, рішенням Солом`янського
районного суду м. Києва від 28.07.2010 по
цивільній справі за об'єднаним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне
управління юстиції у м. Києві, Дев`ята
Київська державна нотаріальна контора
про визнання заповіту недійсним. Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації з позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Девята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання особи такою, що втратила право
на спадкування та визнання права на
спадщину та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, П'ята Київська
державна нотаріальна контора про
продовження строку для прийняття
спадщини.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві, Дев`ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання заповіту недійсним. Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації -відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання особи такою, що втратила право
на спадкування та визнання права на
спадщину - відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа: Головне управління юстиції в м.
Києві, П'ята Київська державна
нотаріальна контора про продовження
строку для прийняття спадщини -
задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_8, терміном три місяці, які
відраховуються з моменту набрання цим
рішенням законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 15.09.2011 Рішення Солом`янського
районного суду м. Києва від 28.07.2010 по
цивільній справі за об'єднаним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне
управління юстиції у м. Києві, Дев`ята
Київська державна нотаріальна контора
про визнання заповіту недійсним. Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації з позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання особи такою, що втратила право
на спадкування та визнання права на
спадщину та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, П'ята Київська
державна нотаріальна контора про
продовження строку для прийняття
спадщини залишено без змін.

Рішенням Солом`янського
районного суду м. Києва від 03.10.2012 по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання
заповіту недійсним у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 11.09.2013 Рішення Солом`янського
районного суду м. Києва від 03.10.2012 по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання
заповіту недійсним - залишено без змін.

Норма ч.2 ст.1256 ЦК України
встановлює, що у разі виникнення спору
між спадкоємцями тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до ст.213
ЦК України (тобто у порядку, загальному
для всіх правочинів).

Виходячи з аналізу положень норм
ст.ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення
заповіту здійснюється з метою
встановлення точної волі заповідача і
може мати місце, якщо заповіт викликає
питання в спадкоємців, має
суперечливий характер, у зв'язку з чим
необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч.2 ст.213 ЦК не допускає,
щоб при тлумаченні правочину
здійснювався пошук волі учасника
правочину, який не знайшов
відображення в тексті самого
правочину.

Таким чином, при тлумаченні
заповіту не допускається внесення змін
у сам зміст заповіту, враховуючи також,
що заповіт - це особисте розпорядження
фізичної особи щодо належного їй майна,
майнових прав і обов'язків на випадок
своєї смерті.

Тому суд приходить до висновку, що
зміст заповіту є чітким та зрозумілим,
в заповіті чітко встановлена воля
заповідача та вказано, що спадкодавець,
належну йому на праві власності
частину квартири АДРЕСА_1 заповідає
ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4, за життя не скористався правом,
передбаченим ст.1254 ЦК України, згідно з
якою заповідач мав право у будь-який
час скасувати заповіт, скласти новий
заповіт, чи внести до заповіту зміни.

Допитані в судовому засіданні
свідки, які не є родичами заповідача,
надали пояснення по суті того, що на їх
думку померлий не міг вчинити заповіт
не на користь ОСОБА_1 або ОСОБА_6

Склад відповідачей по справі
позивач визначив за допомогою мережі
Інтернет. Позовні вимоги стосуються
здійснення тлумачення змісту заповіту
від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2,
посвідчений державним нотаріусом
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори 05 травня 2004 року,
зареєстрований в реєстрі за № 7-769, а
саме:

- хто з семи фізичних осіб вказаний
у заповіті, як спадкоємець?

- хто з семи фізичних осіб має
право прийняти спадщину по заповіту?

- чи є можливість визначити
справжню волю ОСОБА_4, який вчинив
правочин уклав заповіт?

Однак вказані питання не можуть
відноситися до положень і підстав
тлумачення заповіту визначених чинним
законодавством України.

Крім того, суд шляхом тлумачення
заповіту не може вирішувати цивільний
спір про право власності чи інший, який
дійсно існує між сторонами.

За вказаних обставин суд дійшов
висновку, що правові підстави для
тлумачення заповіту в контексті
викладених позовних вимог, відсутні.
Оскільки заповіт не ускладнений
неоднаковим використанням у ньому
слів, понять термінів, які є
загальноприйнятими у сфері речових
відносин; не містить неузгодженності
між окремими його частинами,
суперечності та неточності, які значно
ускладнюють волю заповідача після
відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи встановленні в
судовому засіданні обставини справи,
та те, що позовні вимоги не ґрунтуються
на вимогах закону, суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 179, 209, 212-215, 218, 223,
294, 296 ЦПК України, ст.ст.213, 1220, 1233, 1254, 1256
ЦК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, третя
особа Головне управління юстиції в м.
Києві про здійснення тлумачення змісту
правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
особою, яка його оскаржує протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні і у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя -
Г.О.
Козленко