Провадження № 2/344/573/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Барашкова
В.В.

секретаря Струк Л.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ГБК №12 про усунення перешкод у
користуванні майном, стягнення коштів
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до
відповідача із позовом про усунення
перешкод у користуванні його гаражем
(боксом) НОМЕР_2, що розташований на
території Гаражно-будівельного
кооперативу №12 шляхом забезпечення
йому безперешкодного заїзду власним
транспортом на територію
гаражно-будівельного кооперативу №12,
стягнути із гаражно-будівельного
кооперативу №12 на його користь
безпідставно набуті грошові кошти в
сумі 1230 грн., а також 5 000 грн. моральної
шкоди.

Позов мотивований тим, що позивачу
належить залізний гараж НОМЕР_2, що
розташований у Гаражно-будівельному
кооперативі №12 по вул. Максимовича, 15 в
м. Івано-Франківську. 17.05.2005року позивач
сплатив вступний і членський внески до
ГБК №12 і став членом даного ГБК.

У 2007 році посадові особи (керівництво)
ГБК №12 почало вимагати від нього
сплати додаткових платежів, пов'язаний
із заїздом автобусів на територію ГБК.

Однак така вимога не була в жодний
спосіб обґрунтована документально,
ніякого відповідного рішення
правління чи загальних зборів не було.

17.08.2008року позивачем було сплачено на
рахунок ГБК 312 50 грн., що
підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордеру. Згідно
квитанції, така плата була здійснена за
заїзд автобусом на 5 місяців до 2008року.

В подальшому позивач на вимогу
керівництва змушений був сплатити 120
грн. як внесок за ремонт доріг за заїзд
автобусів.

У 2010рці ОСОБА_1 окрім членських внесків
сплатив також 510 грн., як спонсорський
внесок.

28.03.2011року на вимогу голови правління
ГБК позивач сплатив ще 600 грн., в касу
ГБК №12 за так званий ремонт доріг.

Однак, починаючи із 2013року після
відмови позивача сплачувати вище
зазначені нічим не передбачені побори,
сплата яких не була передбачена ні
Статутом, ні Законом, керівництво ГБК
№122 почало здійснювати перешкоди у
заїзді автобусами на територію ГБК.

В зв'язку із описаними незаконними
діями працівників ГБК №12, що
виражалися у перекритті заїзду до
гаражу ОСОБА_1 останній звернувся до
правоохоронних органів із заявою щодо
протиправних дій посадових осіб ГБК
№12.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
із мотивів, наведених в позовній заяві,
просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив суд у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши докази, надані сторонами на
підтвердження своїх вимог об'єктивно
та всебічно з'ясувавши таким чином
обставини справи, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено що позивачу
належить залізний гараж НОМЕР_2, що
розташований у Гаражно-будівельному
кооперативі №12 по вул. Максимовича, 15 в
м. Івано-Франківську. Із 2005року ОСОБА_1 є
членом ГБК №12.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України
„Про кооперацію" член
житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу має право
володіння, користування, а за згодою
кооперативу - і розпоряджання
квартирою, дачею, гаражем, іншою
будівлею, спорудою або приміщенням
кооперативу, якщо він не викупив це
майно.

Таким чином, позивач, як член
кооперативу вправі безперешкодно
володіти і користуватися своїм гаражем
НОМЕР_2, що зумовлює безперешкодний
доступ (заїзд) до цього гаражу і
експлуатацію його у власних цілях, які
б не суперечили чинному законодавству
і Статуту ГБК № 12, в тому числі вправі
на власному транспорті, без будь-яких
обмежень заїжджати і перебувати на
території даного гаражно- будівельного
кооперативу. Чинними
нормативно-правовими актами України,
які регулюють діяльність
гаражно-будівельних кооперативів, не
передбачено, що власник автобуса, як
власного транспорту, не вправі цим
транспортом заїжджати на територію
кооперативу.

Також судом встановлено, що жодних
правових підстав вимагати і приймати
від позивача додаткові платежі як
внески за ремонт доріг і спонсорські
внески у керівництва ГБК №12 не було.
Такі роботи по ремонту доріг не
передбачені Статутом ГБК №12, а також
останній не володіє ні кваліфікованими
кадрами ні спеціальною технікою для
ремонту доріг, то кошти, що
сплачувалися позивачем поза межами
членських внесків, були отримані ГБК
без будь-якої правової основи.

ГБК №12, як юридична особа, отримавши
від позивача кошти, жодні роботи по
влаштуванню доріг на території
кооперативу не проводило. Окрім того,
фактично заїзд автобусів на територію
гаражно-будівельного кооперативу не
зумовлює псування чи пошкодження
доріг.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного
кодексу України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави і
безпідставно набуте майно), зобов'язана
повернути потерпілому це майно. Особа
зобов'язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Згідно ч. 1 ст. 1213 набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно з натурі.

Як вже вказувалося вище, мною було
безпідставно оплачено в касу і
прийнято ГБК кошти на загальну суму 1230
грн.

Отже, сума 1230 грн. підлягає стягненню з
гаражно-будівельного кооперативу, як
безпідставно набуте відповідачем
майно.

Позивач просить стягнути також в його
користь спричинену незаконними діями
відповідача моральну шкоду, яку оцінює
в 5 000грн.

За приписами ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування морально шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

В даному випадку, факт спричинення мені
моральної шкоди випливає з
неправомірних дій
гаражно-будівельного кооперативу № 12,
які полягають у безпідставному
недопущенні ОСОБА_1 до його гаражу
власним транспортним засобом.

Заборона пропуску автобусів, що
належать позивачу до його ж гаражу на
території гаражно-будівельного
кооперативу спричинила йому постійні
незручності, пов'язані із необхідністю
на власних руках переносити
запчастини, колеса тощо за територію
кооперативу, або замовляти для цього
таксі. Всі ці дії пов'язуються із
втратою часу, зриву графіків
перевезення і відповідно конфліктних
ситуації на маршрутах.

Дії, які позивач змушений був вчинити
для фіксації і відновлення його
порушеного права, зайняли багато
особистого часу, який я міг би
приділити своїй сім'ї, а постійне
відчуття роздратованості і
пригніченості призвело до конфліктів
на сімейному рівні.

Зазначені вище обставини завдали мені
значних душевних і фізичних страждань,
глибину і сутність яких неможливо
оцінити.

Відповідно до ч. 4. ст. 23 Цивільного
кодексу України, моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду із вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або із вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

Згідно зі ст.ст. 317, 321 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений свого права, чи обмежений у
його здійсненні, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи все наведене, суд вважає за
необхідне захистити право позивача на
належне користування належним їй
майном та частково задоволити позов.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.41,124 Конституції України, 386, 391 ЦК
України, керуючись ст.ст. 60, 88,
208-210,212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги - задоволити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні його гаражем (боксом)
НОМЕР_2, що розташований на території
ГБК № 12, шляхом забезпечення йому
безперешкодного заїзду і виїзду
власним транспортом та територію ГБК №
12.

Стягнути з ГБК № 12, що розташований по
вул. Максимовича, 15 в м.
Івано-Франківську в користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 грошові
кошти в сумі 1230 грн., та 2000 грн.
заподіяної моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
Барашков В.В.