У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 8 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від
3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач звернулася
до суду з даним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що 1
жовтня 2010 року на підставі наказу
генерального директора Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника № 215
між сторонами укладено контракт № 19,
відповідно до якого позивача
переведено на посаду організатора
екскурсій І категорії сектору наукової
організації екскурсійного процесу
відділу науково-екскурсійної
діяльності Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника.

Термін дії контракту з 1 жовтня 2010 року
по 31 жовтня 2011 року.

14 жовтня 2011 року від позивача надійшла
заява про переведення її на посаду
організатора екскурсій 1 категорії
відділу науково-екскурсійної
діяльності за строковим договором з 1
листопада 2011 року терміном на один рік.

Згідно наказу № 222 від 31 жовтня 2011 року
позивача переведено за строковим
трудовим договором № 14 на посаду
організатора екскурсій І категорії
сектору наукової організації
екскурсійного процесу відділу
науково-екскурсійної діяльності
терміном з 1 листопада 2011 року по 31
жовтня 2012 року.

На підставі наказу генерального
директора Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника № 397-0
від 31 жовтня 2012 року позивача
звільнено із займаної посади за п. 2 ст.36
КЗпП України, у зв'язку зі спливом
строку строкового трудового договору
№ 14 від 31 жовтня 2011 року та проведенням
розрахунку при звільненні.

На підставі заяви позивача про
прийняття її на посаду організатора
екскурсій І категорії
науково-організаційного відділу за
строковою угодою з 1 листопада
2012 року, наказом генерального
директора Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника № 407-0
від 1 листопада 2012 року,
позивача призначено на посаду
організатора екскурсій І категорії
сектору організації прийому
відвідувачів науково-організаційного
відділу екскурсійної роботи
науково-екскурсійної частини за
строковим трудовим договором з 1
листопада 2012 року терміном на 1 рік (до 31
жовтня 2013 року) з установленням доплати
за вислугу років у розмірі 30% за вислугу
років.

Наказом генерального директора
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника № 262-0
від 23 жовтня 2013 року позивача звільнено
з 31 жовтня 2013 року із займаної посади на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП
України, у зв'язку із закінченням
терміну дії строкового трудового
договору.

Посилаючись на те, що звільнення є
незаконним, оскільки її робота на
посаді організатора екскурсій
виконувалась постійно, не була
сезонною та/або тимчасовою, тобто мав
місце постійний характер роботи з
переукладанням кілька разів строкових
трудових договорів, що не передбачено
трудовим законодавством, у зв'язку з
чим, уточнивши позовні вимоги, просила
суд:

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 8 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
3 червня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове про задоволення позову,
мотивуючи вимогу порушенням судами
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 8 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 3 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.

Горелкіна Н.А.

Іваненко Ю.Г.