САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/517/14-ц
Провадження №2/726/302/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Мілінчук С.
В., при секретарі Руснак Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернівці
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про вселення та усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, суд,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулись до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3 в якій вказують, що
вони являються синами ОСОБА_4.
Відповідачка ж по справі є його
дружиною. ІНФОРМАЦІЯ_1 року їхній
батько помер та після його смерті
залишилось спадкове майно у вигляді
двокімнатної квартири у АДРЕСА_1.
Сторони прийняли спадщину та кожному з
них належить по 1/3 частині вказаної
квартири.

Після смерті батька позивачів
відповідач сказала їм, що буде
проживати у вказаній квартирі та в
подальшому виплатить їм грошову
компенсацію за їхні частки. Однак в 2013
році, коли позивачі прийшли до ОСОБА_3,
остання не впустила їх у квартиру,
заявила що позивачам тут нічого не
належить. Вказують, що відповідач до
цього часу не дає можливості їм
користуватись та розпоряджатись
їхніми частками у майні, що порушує їх
права.

На підставі викладеного позивачі
просять суд ухвалити рішення, яким
зобов'язати відповідача не чинити
перешкод у користуванні 2/3 частинами у
вищевказаній квартирі та вселити в неї
ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
представник позивачів дали пояснення
аналогічні викладеним в позові,
вказали, що спірна квартира є
реконструйованою та має фактично 2
кімнати в одну з яких може вселитись
позивач. Позовні вимоги підтримали та
просили задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов визнала
частково, вказали, що дійсно позивачам
належить 2/3 частини квартири, якою вони
мають право розпоряджатись, проте
заперечувала проти вселення в квартиру
одного із позивачів, оскільки там йому
не знайдеться місця.

Свідок ОСОБА_5, який являється сусідом
по спірній квартирі вказав, що позивачі
дійсно приходили до відповідачки,
проте під час відвідин виникла сварка з
невідомих для нього причин. Зазначає,
що сторони перебувають у неприязних
стосунках.

Свідок ОСОБА_6, тітка позивачів,
пояснила суду, що коли позивачі
приходили до ОСОБА_3, остання не
впустила їх до квартири. Вказує, що у
позивачів є труднощі із житлом,
оскільки один з них знімає кімнату, а
інший живе де прийдеться.

Опитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, дружина позивача ОСОБА_2
зазначила, що відповідач в її
присутності не впускала позивачів до
квартири, казала що там нема нічого
їхнього та зайти вони зможуть тільки
після рішення суду.

Свідок ОСОБА_8, який являється дядьком
позивачів зазначив про те, що коли вони
приходили до спірної квартири,
відповідачка їх не впустила. Вказує, що
позивач ОСОБА_1 немає житла для
постійного проживання у зв'язку із чим
його необхідно вселити у спірну
квартиру.

Суд дослідивши матеріали справи,
вислухавши доводи сторін та свідків,
оцінивши належність, допустимість та
достовірність доказів, приходить до
висновку про обґрунтованість позову та
необхідність задоволення позовних
вимог в повному обсязі з наступних
підстав.

Судом встановлено, що у відповідності
до копій свідоцтв про право на спадщину
за законом серії ВКМ№ 129553 та ВКМ № 129552
від 10.06.2008 року та, як це вбачається із
витягу з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
прав та їх обтяжень серії ЕАМ № 748653,
після смерті ОСОБА_4, батька позивачів,
їм на праві приватної власності
належить по 1/3 частині спадкового майна
у вигляді однокімнатної квартири
АДРЕСА_1. (а.с.6-8)

Згідно довідки № 1670 від 02.11.2013 року
виданої ПП «Садгора-сервіс», у
вищевказаній квартирі зареєстровані:
позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 та
двоє її дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.9)

Показами свідків та самої відповідачки
підтверджується той факт, що остання
здійснювала перешкоди у користуванні
спірною квартирою забороняючи
позивачам заходити до неї та вказуючи
на відсутність у них права власності на
квартиру. Такі дії не можуть судом
визнаватись правомірними виходячи з
наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України - ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

У відповідності до п. 33 постанови
пленуму вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
застосовуючи положення статті 391 ЦК,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має виходити із
такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

У відповідності до ст. 155 ЖК України,
жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством
Союзу РСР і Української РСР.

Враховуючи наведені обставини суд
вважає, що відповідач своїми діями
перешкоджає позивачам у здійсненні
свого права володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, а тому
порушене право необхідно відновити.

Разом з тим, враховуючи рівні права
співвласників, ОСОБА_1 має необхідність
реалізувати своє право користування
своєю частиною квартири шляхом
вселення в неї та проживання там. Таке
право є невід'ємною частиною його
абсолютного права, яке включає право
володіння, користування та
розпорядження майном, якого ніхто не
може бути позбавлений, крім випадків,
передбачених законом.

На підставі викладеного та матеріалів
справи суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
а тому слід зобов'язати відповідача не
чинити позивачу перешкод у
користуванні власністю та вселити
ОСОБА_1 у спірну квартиру.

Керуючись ст.41 Конституції України,
ст.ст 15, 23, 321, 358, 391 ЦК України, ст. 155 ЖК
Української РСР, ст.ст. 10,11, 60-61, 209, 212,
214-215, 226ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перешкод у користуванні
власністю, а саме 1/3 та 1/3 частинами в
квартирі АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів
судові витрати в розмірі 243 гривні 70
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернівецької
області шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий суддя С. В.
Мілінчук