Справа № 464/8641/14-ц
УХВАЛА

21.08.2014 року

Сихівський
районний суд м. Львова

у складі: головуючого – судді Дулебка
Н.І.,

секретар – Кріль Х.О.,

розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про
забезпечення позову, –

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до відповідача об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку „Вітерець” про відшкодування
збитків, стягнення грошових коштів.

Разом з позовною заявою представник
позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про
забезпечення позову від 20.08.2014 р.,
згідно з якою просить забезпечити
позов шляхом накладення арешту на все
майно відповідача ОСББ „Вітерець”.
Заяву мотивує тим, що стягнення коштів
за даним позовом має фактично
безспірний характер, оскільки
стосується нарахування штрафних
санкцій за період, протягом якого не
виконується рішення суду у справі між
тими ж сторонами про стягнення
грошових коштів, яке набрало законної
сили.

Оглянувши матеріали заяви про
забезпечення позову та позовної заяви,
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Згідно з ч.3 ст.
152 ЦПК України, види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р.
„Про практику застосування судами
цивільного законодавства при розгляді
заяв про забезпечення позову”,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Як встановлено із заяви про
забезпечення позову, відповідно до
якої запропоновано накласти арешт на
все без виключень майно відповідача, та
позовної заяви, до таких не додано
жодного доказу (підтвердження)
наявності у відповідача на праві
власності будь-якого майна. Вказані
обставини позбавляють суд можливості,
відповідно до вимог ст. 152 ЦПК України,
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України вирішити питання про
накладення арешту із дотриманням
принципу співмірності. Накладення
арешту на все без виключень майно
відповідача, який є юридичною особою,
може спричинити невиправдане
втручання у господарську діяльність
останнього.

Враховуючи наведене, а також обмежені
строки розгляду заяви про забезпечення
позову, що виключає можливість
витребувати додаткову інформацію з
приводу майна відповідача, заява
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 151 – 153 ЦПК України,
суд, –

ухвалив:

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про
забезпечення позову – відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
отримання її копії.

Головуючий

Дулебко Н.І.