Справа № 486/1646/14-ц
Провадження № 2/486/712/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

у складі: головуючого
Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Салагора О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційне об'єднання"
про поновлення на роботі та
відшкодування шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області з позовом до
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційне об'єднання" (в
подальшому КП ЖЕО) про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди і витрат на оплату
юридичної допомоги. Мотивує свої
вимоги тим, що з 01 листопада 2001 року
працювала у відповідача на різних
посадах. На вимогу керівника та під
його психологічним тиском вимушена
була написати заяву про звільнення з
роботи за угодою сторін. Наказом № 206-о
від 06 грудня 2013 року вона була
звільнена з займаної посади бухгалтера
ЖЕД-3 за угодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України. Вважає, що заяву про
звільнення написала під тиском
директора КП ЖЕО, в зв'язку з
психологічним тиском з його боку і з
боку трудового колективу. Просить про
поновлення на роботі на посаді
бухгалтера Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційне об'єднання",
стягнення з відповідача заробітної
плати за час вимушеного прогулу в сумі
7499 гривень, моральної шкоди в сумі 1000
гривень і витрат на правову допомогу в
сумі 500 гривень. Пропуск, передбаченого
ст. 233 КЗпП України, строку звернення до
суду мотивує депресією і зверненням до
державних органів з метою
добровільного врегулювання конфлікту.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, надала
пояснення з приводу позову. Пояснила,
що трудову книжку вона отримала у
відповідача 09 грудня 2013 року, а до суду
звернулась лише 03 вересня 2014 року тому,
що була в депресії і неодноразово
зверталась до різних державних органів
за вирішенням спору.

Представник відповідача Салагор О.А.
позовні вимоги не визнав. Пояснив, що
позивач працювала у відповідача на
посаді бухгалтера ЖЕД-3. В неї були
складні відносини як з керівництвом
так і з іншими робітниками. 05 грудня 2013
року позивачка написала заяву про
звільнення за угодою сторін і наказом
від 06.12.2013 року її було звільнено з 09
грудня 2013 року. Ніякого тиску на
позивачку ніхто не чинив. Просить
відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши сторони, дослідивши
письмові докази, суд приходить до
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка з 01 листопада 2001 року
працювала у відповідача на різних
посадах. 01 вересня 2006 року, наказом №
466-к від 19.08.2006 року позивачку
переведено на посаду бухгалтера ЖЕД-3.

05 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
директора КП ЖЕО з заявою про її
звільнення з 09.12.2013 року за угодою
сторін. Заяву було погоджено
начальником ЖЕД-3 ОСОБА_3 і директором
КП ЖЕО Гульман З.С..

Таким чином, сторони трудового
договору домовились про його
припинення за п. 1 ст. 36 КЗпП України,
саме з 09 грудня 2013 року і анулювання
такої домовленості може мати місце
лише при взаємній згоді на це власника
або уповноваженого ним органу і
працівника.

На підставі домовленості між
директором КП ЖЕО Гульман З.С. і ОСОБА_1
06 грудня 2013 року було видано наказ
директора КП "ЖЕО" № 206-ос, про
звільнення ОСОБА_1 бухгалтера ЖЕД №3 з
09.12.2013 року, за угодою сторін, п.1 ст. 36
КЗпП України.

В судовому засіданні допитано свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9.

Свідки пояснили, що в листопаді-грудні
2013 року мав місце конфлікт між
бухгалтерами ЖЕД-3 ОСОБА_1 і ОСОБА_10.
Свідки також зазначили про небажання
трудового колективу працювати разом з
позивачкою, про що і було заявлено на
зборах трудового колективу
безпосередньо перед написанням
позивачкою заяви про звільнення.
Свідки заперечили твердження
позивачки про погрози на її адресу з
боку директора КП ЖЕО Гульман З.С..

Крім того, встановлено, що позивачка
сумлінно відносилась до виконання
своїх службових обов'язків,
заохочувалась керівництвом КП "ЖЕО" і
претензій до неї з боку відповідача не
було і відповідно не було підстав для
здійснення психологічного тиску з
метою змусити позивачку написати заяву
на звільнення.

Аналізуючи матеріали справи, покази
позивачки, свідків, суд робить висновок
про те, що не на позивачку було
здійснено психологічний тиск, а саме
ОСОБА_1 своїм відношенням до колег по
роботі створила в колективі ЖЕД № 3
важкі умови для плідної співпраці, а
тому її заява про звільнення за угодою
сторін, на думку суду, є добровільною,
без примусу з боку керівництва КП ЖЕО.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачка не довела в судовому
засіданні, що її заява по звільнення
від 05 грудня 2013 року була написана під
тиском керівництва КП "ЖЕО" і не була її
добровільним волевиявленням.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 з посади
бухгалтера ЖЕД № 3 з 09.12.2013 року, за
угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України,
проведено без порушень діючого
законодавства і відповідно позовні
вимоги ОСОБА_1 до КП ЖЕО про поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди і витрат
на оплату юридичної допомоги,
задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка трудову книжку отримала 09
грудня 2013 року і в цей же день її було
ознайомлено з наказом про звільнення.
До суду позивачка звернулась лише 03
вересня 2014 року, поважних причин
пропуску передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП
України місячного строку не навела, що
може бути самостійною підставою для
відмови в позові.

Не можна вважати поважною причиною
пропуску строку звернення до суду те,
що позивачка направляла листи до
різних державних органів.

Не є поважною причиною пропуску строку
і депресія позивачки про яку вона
неодноразово зазначала в судовому
засіданні, хоча б тому, що депресія не
завадила позивачці звертатися до
Южноукраїнського міського голови,
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Миколаївській області,
Миколаївської обласної державної
адміністрації, а також до Міністерства
соціальної політики України.

Отримання позивачкою копії наказу про
звільнення лише в серпні 2014 року не є
підставою для поновлення строку
звернення до суду.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

З вимогою про надання копії наказу про
звільнення позивачка звернулась до
відповідача лише 15 серпня 2014 року,
проте трудову книжку отримала в день
звільнення, тобто 09 грудня 2013 року, і в
цей же день її під розписку було
ознайомлено з наказом про звільнення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити в позовних вимогах до
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційне об'єднання" про
поновлення на роботі та відшкодування
шкоди.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Южноукраїнський міський
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
І. М. Бобровський