№ 642/2329/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

при
секретарі Крючковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Цуканової Олени Василівни про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання права власності,
перерозподіл часток у домоволодінні, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, у
якому просить визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане державним нотаріусом
Першої Харківської державної
нотаріальної контори Цукановою О.В.,
від 14 травня 2013 р., за реєстровим
номером 1-544. Визнати за ним право
власності на 3/16 домоволодіння АДРЕСА_1.
Перерозподілити долі в справі спільної
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
наступним чином: 8/16 вказаного
домоволодіння залишити за ОСОБА_3, 3/16
цього ж домоволодіння залишити за
ОСОБА_2, 5/16 вказаного домоволодіння
розподілити на нього, ОСОБА_5

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
він є власником 1/8 домоволодіння, що
складається з житлового будинку
АДРЕСА_1. Вказана частина домоволодіння
була набута ним на праві власності в
порядку спадкування після смерті
батька, ОСОБА_5, після постановлення
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 13 жовтня 2010 р. у цивільній
справі № 2-264/10 та Ухвали Апеляційного
суду Харківської області від 20 січня 2011
р. у цивільній справі № 22-Ц-541/2011 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним заповіту. За вищезазначеним
рішенням 3/8 домоволодіння, що
складається з житлового будинку
АДРЕСА_1 було надано у власність ОСОБА_6,
яка на момент смерті батька, являлась
його дружиною. Власником інших 4/8
домоволодіння, що складається з
житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

При цьому зазначив, що в березні 2014 року
він дізнався про те, що ОСОБА_6 померла,
а все її майно успадкувала тільки одна
особа - її донька ОСОБА_2

Спадкування майна, що залишилось після
смерті ОСОБА_6 відбулось на користь
спадкоємиці першої черги - її доньки,
ОСОБА_2, в той час як його не було
залучено до участі у спадкуванні, не
дивлячись на те, що він також
відноситься до спадкоємця першої
черги.

Внаслідок фактичного усунення від
спадкування, було грубо порушено його
права на набуття 1,5/8 або ж 3/16
домоволодіння, що складається з
житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 підтримав позовні
вимоги, посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник,
в судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечували,
обгрунтовуючи свої доводи, надали
письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
проти позову заперечували, надали
письмові заперечення на позовну заяву.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, завідувач
Першої Харківської державної
нотаріальної контори Цуканова О.В. в
запереченнях на позов в письмовому
вигляді просить залишити його без
задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши сторін, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1, 2 ст. 60
ЦПК України, кожна сторона зобовязана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами, які беруть участь у справі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 13 жовтня 2010 року було
визнано 3/8 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після чоловіка, ОСОБА_5, за
ОСОБА_6

В березні 2014 року ОСОБА_6 померла, а все
її майно успадкувала її донька ОСОБА_2

Спадкування після смерті ОСОБА_6
відбувалось за законом, по правилам
визначеним ст. 1258-1267 Цивільного кодексу
України. Цей факт підтверджено
Свідоцтвом про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Першої Харківської державної
нотаріальної контори Цукановою О.В. від
14 травня 2013 р. за реєстровим номером 1-544.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України
визначено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

У відповідності до вимог статті 1223
Цивільного кодексу України, право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до положень статті 1258
Цивільного кодексу України, спадкоємці
за законом одержують право на
спадкування почергово. Кожна наступна
черга спадкоємців за законом одержує
право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно вимог статті 1261 Цивільного
кодексу України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Спадкування майна, що залишилось після
смерті ОСОБА_8 відбулось на користь
спадкоємиці першої черги - її доньки,
ОСОБА_2

Чинним законодавством не передбачено,
що діти чоловіка або дружини
спадкодавця мають право на спадкування
за законом ні в другу, ні в третю, ні в
п"яту чергу (статті 1262, 1263, 1265 ЦК
України).

Як встановлено судом, у спадкодавця
ОСОБА_6 є спадкоємці першої черги, а
саме дочки, тому позивач ОСОБА_1, який не
є сином спадкодавця, не може
закликатися до спадкоємства ні за яких
обставин.

Крім того, як убачається з матеріалів
справи, всі спірні питання щодо
спадщини ОСОБА_5 були вирішені рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова
від 13 жовтня 2010 року та ухвалою
апеляційного суду Харківської області,
якою переглядалось вказане рішення, що
набрали законної сили.

Також, ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 01 листопада 2012
року, в суді апеляційної інстанції
представником позивачки ОСОБА_2 надано
свідоцтво про смерть ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1301 ЦК України визначає підстави
і порядок визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину. Серед підстав
визнання свідоцтва недійсним дана
стаття прямо називає лише відсутність
права спадкування у особи, на ім'я якої
було видане свідоцтво (наприклад, у
разі, якщо ця особа була усунена від
спадкування; відсутні юридичні факти,
які давали б їй підстави для закликання
до спадкування - утримання,
спорідненість, заповіт; у випадку, коли
спадкодавець, оголошений у судовому
порядку померлим, виявився насправді
живим і судове рішення про оголошення
його померлим скасоване). Проте
свідоцтво може бути визнане недійсним
також в інших випадках, встановлених
законом.

Відповідно до абз.3 п.27 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року „Про судову практику у
справах про спадкування" та відповідно
до ст.1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину може бути визнано
недійсним не лише тоді, коли особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, але й за інших підстав,
установлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7
„Про судову практику у справах про
спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
суд не вбачає законних підстав для
задоволення вимог ОСОБА_1 і вважає його
позов необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 1223, 1258-1267, 1301 ЦК України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Цуканової Олени Василівни про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, визнання права власності,
перерозподіл часток у домоволодінні -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.Г. Пашнєв