Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/7092/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов
Д.В. (Богунський р/с)
Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ "Кей-Колект", треті особи - служба у
справах дітей Житомирської міської
ради, приватний нотаріус Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
ПАТ "УкрСиббанк", про визнання
недійсним договору іпотеки, зняття
заборони на відчуження майна та
вилучення запису про реєстрацію
договору іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 23 грудня 2013 року, -

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_1 в інтересах
малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернувся до суду з позовом, у якому
зазначив, що між ним та Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» (на даний час Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк») 28
вересня 2007 року укладений кредитний
договір №0, згідно з яким він
отримав кредит у розмірі 28 тис. дол. США.
На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором цього ж дня був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1. З моменту
придбання квартири, а саме з 06 липня 2004
року в даному помешканні проживала
його малолітня дочка ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка набула права
користування вказаним житлом. Оскільки
на момент укладання договору іпотеки
згода відповідного органу опіки і
піклування на це отримана не була,
просив визнати зазначений договір
недійсним, зняти заборону на
відчуження нерухомого майна, скасувати
запис з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
та запис про державну реєстрацію
договору іпотеки з державного реєстру
іпотек.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 23 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
інтересах малолітньої ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову. В обґрунтування
апеляційної скарги зазначив, що
оскаржуване рішення порушує законні
права та інтереси малолітньої ОСОБА_3,
яка на час посвідчення оспорюваного
договору мала право користування
предметом іпотеки. На його думку, суд
залишив поза увагою наявні у справі
докази, які підтверджують порушення
житлових прав малолітньої.

Заслухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що укладення
договору іпотеки не порушувало
законних прав та інтересів малолітньої
дитини.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України, у
протилежному випадку такий правочин є
недійсним.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно принципу 4 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дитина
повинна користуватися благами
соціального забезпечення. Дитині
повинно належати право на належне
харчування, житло, розвиток і медичне
обслуговування.

Статтями 17, 18 Закону України «Про
охорону дитинства» встановлено, що
діти - члени сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користування займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла. Батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захист бездомних
осіб і безпритульних дітей» держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей під час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.

З урахуванням цих положень та у
відповідності до п.44 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 54 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні відповідних спорів, суди
повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності чи право
користування на предмет іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.

Із матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» (на
даний час Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк») 28 вересня 2007
року з метою забезпечення виконання
умов кредитного договору №0 від
цього ж числа, укладений договір
іпотеки. Предметом іпотеки за
договором є квартира АДРЕСА_1, яка
належала іпотекодавцеві на підставі
договору купівлі-продажу від 06.07.2004
року. Даний договір посвідчений
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
та зареєстрований в реєстрі за № 14851
(а.с. 6-10).

У квартирі, яка є предметом іпотеки, на
час укладення договору, були
зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 - з
14.07.2004 року (знятий з реєстрації 02.09.2009
року), ОСОБА_4 (дружина) - з 02.03.2005 року та
їх малолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Попередній дозвіл органу опіки та
піклування на укладення від імені
малолітньої договору іпотеки не
надавався.

Відповідно до договору факторингу №1
від 12 грудня 2011 року, договору
відступлення прав вимоги за договором
іпотеки від цього ж числа та додатків
до них, ПАТ «УкрСиббанк» відступило
право вимоги по оспорюваному договору
товариству з обмеженою
відповідальністю "Кей-Колект" (ТОВ
«Кей-Колект»).

Право ОСОБА_3 на користування предметом
іпотеки на момент укладення
відповідного договору
підтверджується: довідками
комунального виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства №14 (на даний час -
комунальне підприємство «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство №14») № 507 від 07.03.2013 року
та № 1559 від 05.08.2013 року про склад сім'ї, у
якій малолітня та її мати значаться
зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 з
02.03.2005 року (а.с. 15,43); копією паспорта
ОСОБА_4 з відміткою про реєстрацію за
вищевказаною адресою з 02.03.2005 року (а.с.
14); карткою прописки позивача у
квартирі з 14.07.2004 року.

Не зважаючи на те, що картки реєстрації
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 комунальним
підприємством «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№14» втрачені, останнє своїм листом №291
від 19.09.2014 року підтвердило, що згідно
автоматизованої бази даних реєстрації
громадян малолітня зареєстрована у
квартирі з часу реєстрації її матері - з
02.03.2005 року

Крім того, право малолітньої на
користування предметом іпотеки
підтверджується довідкою від 27.08.2014
року, у відповідності до якої малолітня
обслуговується у поліклініці за місцем
проживання: АДРЕСА_2, починаючи з лютого
2005 року.

Враховуючи пояснення представника
позивача; вищенаведені письмові
докази; положення ч. 4 ст. 29 ЦК України
про те, що місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, в якому
вона проживає; відсутність доказів про
наявність у малолітньої ОСОБА_3 іншого
місця проживання чи перебування у
навчальному закладі чи в закладі
охорони здоров'я на час укладення
позивачем оспорюваного договору
іпотеки, колегія суддів дійшла
переконання щодо наявності у
малолітньої права користування
предметом іпотеки на момент укладення
відповідного договору.

Відтак, висновок суду першої інстанції
щодо відсутності у малолітньої такого
права та не порушення її прав є
помилковим.

Оскільки оспорюваний договір
укладений без попередньої згоди органу
опіки і піклування, чим порушені права
малолітньої на користування переданою
в іпотеку квартирою, наявні підстави,
передбачені ч.6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК
України, для визнання його недійсним.

Відомості, зазначені у довідці
комунального виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства №14 від 22.09.2007 року №1331
(а.с. 31), відповідно до якої у квартирі
АДРЕСА_1 станом на 22.09.2007 року були
зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і на
підставі якої укладено оспорюваний
договір, спростовуються вищевказаними
доказами та не впливають на житлові
права неповнолітньої.

Решта вимог позивача (зняття заборони
відчуження, внесення відповідних
відомостей до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
Державного реєстру іпотек) не
підлягають задоволенню за відсутністю
спору з нотаріусом, в тому числі як
спеціальним суб'єктом, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового про задоволення позову в
частині визнання оспорюваного
договору недійним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 23 грудня 2013 року
скасувати, ухваливши нове рішення про
часткове задоволення позову.

Визнати недійсним договір іпотеки від
28 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1
та Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» (на
даний час Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк»), посвідчений
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
зареєстрований в реєстрі за № 14851.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді: