Справа № 175/1036/14-ц
Провадження № 2/175/398/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Ювілейне справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом звільнення та
стягнення збитків, -

в с т а н о в и в :

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
звільнення та стягнення збитків, в
якому просив постановити рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_2 звільнити від своїх
речей торгівельний павільйон, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить йому, ОСОБА_1 на праві
приватної власності; стягнути з ОСОБА_2
на його користь компенсацію упущеної
вигоди за безпідставне заняття
торгівельного павільйону у розмірі 30012
грн.; судові витрати зі сплати судового
збору та витрат на правову допомогу
покласти на відповідачку.

В обґрунтування позову вказав, що йому
належить на праві приватної власності
торгівельний павільйон загальною
площею 59,50 кв.м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Протягом останнього
року даний павільйон займає його
колишня співмешканка - ОСОБА_2. Між ним
та відповідачкою існував судовий спір
про поширення на даний павільйон
правового режиму спільного майна
подружжя. Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 січня
2014 року по справі № 2-175/3969/13
відповідачці було відмовлено у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання торговельного павільйону
об'єктом спільного сумісного майна
подружжя. Вищевказане рішення набрало
законної сили та на даний момент не
скасовано. Присутність відповідачки у
торгівельному павільйоні обмежує його
у розпорядженні майном, оскільки він не
може його цілком передати у платне
строкове користування іншій особі.
Небажання відповідачки добровільно
звільнити приміщення та ігнорування
законних вимог вимусило його, ОСОБА_1
звернутися з даним позовом до суду.

Позивач та його представник за
довіреністю ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідачки за
довіреність ОСОБА_4 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном за власним розсудом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування і
розпорядження своїм майном.

Встановлено, що на підставі Свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 29 жовтня 2004 року, виданого
Дніпропетровською районної державною
адміністрацією, позивачу належить
торгівельний павільйон, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).
Протягом останнього року ОСОБА_2
самовільно займає вказаний
торгівельний павільйон. Як вбачається
з матеріалів справи, між сторонами
існував судовий спір про поширення на
даний павільйон правового режиму
спільного майна подружжя, однак
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 січня
2014 року по справі ОСОБА_2 було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог щодо визнання торговельного
павільйону об'єктом спільного
сумісного майна подружжя (а.с.13-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачка безпідставно займає
приміщення торгівельного павільйону,
внаслідок чого у позивача виникли
перешкоди в користуванні своїм майном,
а тому суд вважає за необхідне позовні
вимоги задовольнити та зобов'язати
ОСОБА_2 звільнити від своїх речей
торгівельний павільйон, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності.

Що стосується позовних вимог щодо
стягнення збитків, то вони також
підлягають задоволенню на підставі
слідуючих обставин.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитки у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками,
зокрема, є доходи, які особа могла
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються в повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Займання ОСОБА_2 спірного
торгівельного павільйону позбавило
ОСОБА_1 можливості здавати павільйон в
оренду та отримувати дохід у вигляді
орендної плати за період з січня по
липень 2014 року включно. Згідно висновку
про вартість права вимоги
відшкодування шкоди в формі упущеної
вигоди складеного фізичною
особою-підпримцем ОСОБА_5 від 30 липня 2014
року розмір даної упущеної вигоди
склав 30012 грн. (а.с.62-63), яку суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України,
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать витрати на
правову допомогу.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» - розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Тому з відповідачки ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 необхідно стягнути суму
сплаченого судового збору у розмірі 543
грн. 72 коп. та 1250 грн. правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 10, 27, 31, 57, 88, 215, 223 ЦПК
України, ст. 15, 16, 317, 319, 391 ЦК України, суд
-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом звільнення та
стягнення збитків - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити від своїх
речей торгівельний павільйон, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію упущеної вигоди за
безпідставне заняття торгівельного
павільйону у розмірі 30012 грн.; витрати
на правову допомогу у розмірі 1250 грн.;
судовий збір 543 грн. 72 коп., а всього 31805
грн. 72 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Озерянська Ж.М.