22-ц/775/1061/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Шатілова Л.Г.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гаврилової
Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Попової С.А.

при секретарі Одінцові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Маріупольської
міської ради,ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на самовільно
зведені будови за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 25 січня 2007 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Маріупольської міської ради,ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
самовільно зведені будови, та на
ухвалу Жовтневого районного суду міста
Маріуполя від 12 березня 2012 року про
роз'яснення рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 25 січня 2007 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2004 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Маріупольської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
самовільно зведені будови, а саме на
житлову прибудову літ А2-1 по АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову зазначив, що
проживає за зазначеною адресою та в 1978
році з відома батьків побудував
житлову прибудову літ. А2-1. Після смерті
батьків він і дві сестри: ОСОБА_3 і
ОСОБА_6 одержали свідоцтво про право на
спадщину по 1/3 частини домоволодіння
АДРЕСА_1. До складу спадкового майна
прибудова не входить. Будівництво
вказаної прибудови він виробив без
відповідного дозволу і затвердженого в
установленому порядку проекту, у
зв'язку з чим виникла необхідність
узаконити прибудову, тому просив
визнати за ним право власності на
зазначену прибудову .

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
25 січня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на житлову прибудову літ.А2-1
розташовану по АДРЕСА_1. Вирішено
питання стосовно судового збору.

Ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 12 березня 2012 року
заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 25.01.2007року задоволено. Роз'яснено,
що зміст резолютивної частини судового
рішення слід розуміти наступним чином:
«Визнати за ОСОБА_1 право власності на
жилу прибудову літ.А2-1, до складу якої
входять жила кімната площею 17,6 м2,сіні
розміром 4,35 м2 на 5,25 м2 та веранда
розміром 1,4 м2 на 3,35 м2, що розташована по
АДРЕСА_1.»

Не погодившись з рішенням суду та
ухвалою про роз'яснення цього рішення
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не брали участі у
справі, але є спадкоємцями майна ОСОБА_6
подали апеляційну скаргу, та
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
просять рішення та ухвалу суду про
роз'яснення рішення скасувати і
відмовити у задоволенні як позову так і
ухвали. В обґрунтування апеляційної
скарги зазначають, що вони є
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6, яка померла в листопаді 2004 року
і визнаючи право власності на
самочинно зведену споруду літ. А2-1 за
ОСОБА_1 в 2007 році та роз'яснюючи
рішення, було порушено їх право на
спадок,оскільки судом фактично за
позивачем визнано право власності на
спадкове жиле приміщення літ.1-8, яке
входить до складу спадкового майна.
Про наявність зазначених судових
рішень апелянтам стало відомо лише 20
червня 2014 року. От же, вони не були
залучені до справи у якості сторін, та
судом фактично було вирішено питання
про їх права.

Відповідачі , третя особа та
апелянти,належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи до
суду не з'явились, клопотань до
апеляційного суду не надавали, що у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справі за їх
відсутність.( а.с. 353-369)

Заслухавши суддю - доповідача,
представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5,ОСОБА_2-
адвоката ОСОБА_7, яка просила
апеляційну скаргу задовольнити у
повному обсязі, заперечення ОСОБА_1 та
його представників ОСОБА_8 та адвоката
ОСОБА_9, які просили судові рішення
залишити без змін, апеляційну скаргу
відхилити, дослідивши матеріали справи
в межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання самовільно зведену
житлову прибудову літ А2-1 по АДРЕСА_1,
суд виходив з того, що відповідно до
відповідно до ст. 376 ч.5 ЦК України на
вимогу користувача /власника/ земелі
ділянки суд може визнати за ним право
власності на самовільно зведене
нерухоме майно, якщо це не порушує
права інших осіб.

Оскільки житлова прибудова літ.А2-1 була
збудована позивачем із згоди
користувача земельної ділянки і не
порушує права інших осіб, власник
земельа ділянки- Маріупольска Міскрада
не заперечує проти задоволення
позовних вимог, суд визнав за
позивачем право власності на цю
прибудову.

Судова колегія не погоджується з
такими висновками суду.

Відповідно до статті 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач. Сторони мають
рівні процесуальні права і обов'язки.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та
змісту позову позивач проживає
постійно у будинку АДРЕСА_1. Даний
будинок належав його батькам. Після
смерті матері ОСОБА_10 у 1984р. і батька
ОСОБА_1 в 1999р. він і дві сестри: ОСОБА_3 і
ОСОБА_6 отримали право на спадщину у
рівних частках на дане домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 та спадщину
після неї прийняли ОСОБА_11( відповідач),
її чоловік ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5(
апелянти). ( а.с. 287,288)

Згідно позовної заяви позивач просив
визнати за ним право власності на
самовільно збудоване приміщення А2-1. З
урахуванням заявлених вимог ,питання
про склад внутрішніх приміщень
житлової прибудови А2-1 не був предметом
розгляду суду.

Натомість, за ухвалою суду про
роз'яснення рішення від 12.03.2012 р. до
складу житлової прибудови А2-1
виявилися включеними : жила кімната
площею 17,6 м2( А2-1); веранда (лит.а2-1)
розміром 1,4 м2 на 3,35 м2 та сіні( літ а ,
№1-8)розміром 4,35 м2 на 5,25 м2,які, як
доводять апелянти, були спадковим
майном після померлих батьків й
належали ОСОБА_6

Згідно довідки Маріупольського БТІ №
С-4 за № 4721 від 09.08.2011 року веранда
літ.а2-1 та сіні літ а-1 не входить до
складу жилої прибудови літ А2-1. ( а.с. 375).

Відповідно до ч1. ст. 10 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, до
розгляду справи не залучались ОСОБА_4
та ОСОБА_5, які були спадкоємцями
померлої 24.11.2004 року ОСОБА_6 та якій
належало право власності на 1/3 частину
жилого будинку та жилої прибудови з
належними прибудовами та спорудами ,
що знаходяться в АДРЕСА_1, та судом не
досліджувались будь-які докази з
приводу складу внутрішніх приміщень
житлової прибудови А2-1.

Із змісту позовної заяви вбачається, що
позивач не ставив питання про визнання
права власності на усі самовільно
збудовані споруди. ( а.с. 2)

Отже, оскільки питання щодо визнання
права власності, зокрема, на сіні та
веранду не було предметом заявлених
позовних вимог, суд був не вправі з
власної ініціативі вирішувати дані
питання.

Разом з цим, суд у порушення принципу
змагальності сторін, визнав право
власності на будівлі , які оспорюються
як спадкове майно, апелянтів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які не були залучені у справі як
сторона - відповідачі. Отже, суд не
обговорив питання про необхідність
залучення даних осіб до участі у
справі в якості співвідповідачів з
належним оформленням цієї
процесуальної дії відповідно до вимог
ст. 33 ЦПК України, а апеляційний суд
позбавлений можливості в силу
повноважень, наданих йому законом, цей
недолік суду першої інстанції усунути.

Отже, встановивши , що права ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, рішенням суду першої інстанції
порушені, таке рішення не може
залишатись в силі.

Відповідно до ч. 3 статті 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Ураховуючи, що суд першої не дотримався
норм процесуального права, що призвело
до неможливості встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи та
апеляційний суд не може їх
обговорювати без участі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 як повноцінних учасників
процесу, апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а ухвалені у
справі судове рішення та ухвала суду
про роз'яснення рішення - скасуванню з
відмовою у задоволені позову та
відмові у задоволені заяви про
роз'яснення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И
Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 25 січня 2007 року та
ухвалу Жовтневого районного суду міста
Маріуполя від 12 березня 2012 року про
роз'яснення судового рішення
скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради,ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
самовільно зведені будови - відмовити.

У задоволені заяви про роз'яснення
рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 25 січня 2007 року
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді