АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2152/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46, 50 Синиця Л. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. РІШЕННЯ
07 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенка С. В.суддівМагди Л.
Ф. , Сіренка Ю. В. при
секретаріАнкудінові О.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 17 червня 2014 року
по цивільній справі за позовом Органу
опіки та піклування Городищенської
районної державної адміністрації
Черкаської області в інтересах
малолітніх: ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, за
участю представника прокуратури
Городищенського району Черкаської
області про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів, -
в с т а н о в и л а :
У березні 2014 року орган опіки та
піклування Городищенської районної
державної адміністрації Черкаської
області в інтересах малолітніх: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_6, за участю представника
прокуратури Городищенського району
Черкаської області про позбавлення
батьківських прав та стягнення
Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідачка має статус одинокої
матері, зловживає спиртними напоями, не
піклується про фізичний та духовний
розвиток своїх малолітніх дітей -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, не забезпечує необхідного
харчування, медичного огляду,
лікування тощо. З жовтня 2013 року, дана
сім'я перебуває на обліку служби у
справах дітей, по причині ухилення
матері від виконання своїх
батьківських обов'язків, неодноразово
попереджалася про відповідальність
батьківства та наслідки зловживання
алкоголем. А 05 березня 2014 року за
рішенням Старосільської сільської
ради малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були
негайно відібрані у матері у зв'язку із
загрозою їх життю та здоров'ю. Після
чого діти були влаштовані до дитячого
відділення Городищенського РТМО, з
майбутнім влаштуванням дітей до
спеціалізованих державних закладів.

Посилаючись на вищевказане, позивач
просив суд позбавити батьківських прав
ОСОБА_6 відносно малолітніх ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4
Стягнути з ОСОБА_6, на утримання її
малолітніх дітей, на користь їх
законних представників з урахуванням
вимог чинного законодавства України,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Рішенням Городищенського районного
суду Черкаської області від 17 червня 2014
року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав
щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4
Стягнуто з відповідачки аліменти на
утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку, але не
менше 30% розміру прожиткового мінімуму
для дітей відповідного віку, щомісячно
досягнення ними повноліття, починаючи
з 12 березня 2014 року та на користь
держави судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

В межах суми платежу за один місяць
рішення допущено до негайного
виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, у якій зазначила, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про
задоволення позову органа опіки та
піклування Городищенської РДА
Черкаської області в інтересах
малолітніх: ОСОБА_7, ОСОБА_8, не
врахував, що матеріали справи не
містять документи, які б
підтверджували перебування апелянта
на обліку під диспансерним чи
консультативним наглядом в
наркологічному чи психіатричному
кабінеті або довідки Городищенського
РВ УМВС України про притягнення її до
адміністративної відповідальності.
Оскаржуване рішення ґрунтується
виключно на поясненнях голови
Старосільської сільської ради
Микитенко В.В., який знаходиться в
неприязних стосунках з апелянтом, і
який також забезпечив надання
негативних висновків та характеристик
комісій.

Тому оскільки судом неповно були
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, а оскаржуване рішення
ухвалено при недоведених обставинах ,
ОСОБА_6 просила скасувати рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 17 червня 2014 року
та закрити провадження у справі.

Заслухавши учасників процесу, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність,
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказане рішення не відповідає
вказаним вимогам.

Розглядаючи спір та ухвалюючи рішення
про задоволення позову суд не врахував
як вимог закону , що регулюють дані
правовідносини та роз'яснень Пленуму
Верховного Суду з цього питання , так і
обставин справи та наданих сторонами
доказів , давши їм невірну оцінку, що
призвело до ухвалення помилкового
рішення.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Тому враховуючи, що суд ухвалюючи
рішення, не з'ясував всіх обставин ,
помилково вважав доведеними обставини
, що мають значення для справи та
неправильно застосував норми
матеріального права, то відповідно до
вимог ст.309 ЦПК України це є підставою
для скасування рішення ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог.

Так , звертаючись з зазначеним позовом ,
Орган опіки та піклування
Городищенської районної державної
адміністрації Черкаської області як на
підставу заявлених вимог послався на
норму п.2 ч.1 ст.164 СК України, а як на
доказ наявності підстав для
позбавлення батьківських прав
відповідачки стосовно її
неповнолітніх дітей позивач послався
на дані з акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї від 05
березня 2014 року /а.с. 6/, характеристику
виконавчого комітету Старосільської
сільської ради /а.с. 7/, рішення
виконавчого комітету Старосільської
сільської ради Городищенського району
Черкаської області від 05 березня 2014
року за № 15 та пояснення свідків -
працівників сільської ради, які суд
першої інстанції поклав в основу
ухваленого рішення про задоволення
позову.

Але при цьому в порушення ч.4 ст.19 СК
України письмовий висновок щодо
наявності підстав для позбавлення
відповідачки батьківських прав щодо її
неповнолітніх дітей ні при подачі
позовної заяви, ні під час судового
розгляду спору Орган опіки та
піклування Городищенської районної
державної адміністрації Черкаської
області - не надав , що залишив поза
увагою суд першої інстанції.

На стадії апеляційного розгляду справи
позивач не забезпечив явку
представника для апеляційного
розгляду справи та не скористався при
цьому також правом на подання
заперечень з метою спростування
доводів , які були викладені в
апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали цивільної справи
, колегією суддів було встановлено, що
зі змісту акту обстеження
житлово-побутових умов сім'ї від 05
березня 2014 року / а.с.6/ лише вбачається,
що ОСОБА_6 є одинокою матір'ю, проживає
у будинку її покійних батьків за
адресою: АДРЕСА_1, разом з дітьми :
малолітньою донькою ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка відвідує ДНЗ
«Берізка» та малолітнім сином ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , підсобного господарства
не тримає. А даних про незадовільний
стан житла, який би загрожував здоров'ю
дітей в акті не зафіксовано. Також
даним актом не зафіксовано факт
перебування дітей на момент обстеження
у антисанітарних умовах та про
відсутність вдома харчів для дітей. У
акті міститься загальна інформація, що
ОСОБА_6 веде аморальний спосіб життя,
зловживає алкоголем, неодноразово
попереджалась про відповідальність за
неналежне виконання батьківських
обов'язків , але факту знаходження в
нетверезому стані на момент обстеження
в акті не зафіксовано, а інших
документальних доказів на
підтвердження цих обставин (
протоколів про притягнення
відповідача до адмінвідповідальності ,
попереджень з боку ДІМ, протоколів
засідань органу опіки та піклування з
приводу проведення бесід з ОСОБА_6 щодо
її неналежного ставлення до
батьківських обов'язків , довідки з
наркодиспансеру , тощо) - позивач не
надав.

Не може слугувати доказом
підтвердження обставин, що дають
підстави для позбавлення відповідачки
батьківських прав , на підставі п.2 ч.1
ст.164 СК України , і долучена позивачем
характеристика, видана виконавчим
комітетом Старосільської сільської
ради, оскільки вона є неконкретною .Так
в характеристиці зазначено , що ОСОБА_6
за місцем проживання зарекомендувала
себе з негативної сторони , оскільки
вживає спиртні напої , та не створила
відповідних умов для проживання
малолітніх дітей, що створює загрозу їх
здоров'ю та життю , але не вказано
конкретних фактів , що мали місце
протягом певного часу.

Водночас відповідно до іншого акту
обстеження матеріально-побутових умов
сім'ї /а.с.68/, який також був предметом
дослідження судом першої інстанції,
але якому суд не дав належної оцінки ,-
встановлено, що ОСОБА_6 на момент
обстеження ( 16.06.2014 року) знаходилася в
тверезому стані, санітарно-гігієнічні
умови в її будинку були задовільні, для
дітей обладнана окрема кімната, діти
забезпечені необхідними речами та
продуктами харчування.

А відповідно до довідок №184 та №156
/а.с.83/ - ОСОБА_6 під диспансерним
наглядом в психіатричній лікарні та в
наркологічному кабінеті - не перебуває.

Після прийняття рішення виконавчого
комітету Старосільської сільської
ради Городищенського району
Черкаської області від 05 березня 2014
року за № 15 про негайне відібрання
малолітніх дітей від матері, малолітню
ОСОБА_7 влаштовано до комунального
закладу «Черкаський обласний центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей Черкаської обласної ради», а
малолітнього ОСОБА_8 влаштовано до
комунального закладу «Черкаський
обласний спеціалізований будинок
дитини». Згідно наданих суду довідок
/а.с.84, 63/ - ОСОБА_6 цікавиться долею та
вихованням своїх дітей , зокрема
відвідувала дочку вісім разів , при
тому що КЗ «Черкаський обласний центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей Черкаської обласної ради»
знаходиться на значній відстані від
місця її проживання.

На час розгляду справи в апеляційній
інстанції ОСОБА_6 є працевлаштованою в
Хмільнянській філії «СТОВ ім.Шевченка»
, за місцем роботи характеризується
позитивно.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України
мати може бути позбавлена судом
батьківських прав, якщо вона
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30
березня 2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують, та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не дають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи норму матеріального права,
що регулює питання позбавлення особи
батьківських прав, надані сторонами
докази, що були досліджені судом в їх
сукупності, встановлені обставини
справи, колегія вважає, що для
позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав
стосовно її дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 - підстав не має, оскільки це є
крайнім заходом впливу ,а докази її
ухиляння від виконання своїх
обов'язків по вихованню дітей -
відсутні . При цьому достатнім засобом
впливу на відповідача з метою
покращення її ставлення до виконання
батьківських обов'язкові було
тимчасове вилучення дітей з сім'ї, яке ,
як свідчать перелічені вище докази,
дало позитивні результати . Тому в
позові Органу опіки та піклування
Городищенської районної державної
адміністрації Черкаської області про
позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав
щодо її дітей - належить відмовити.

Відповідно, враховуючи, що відсутні
підстави для позбавлення ОСОБА_6
батьківських прав щодо ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 , не має підстав також і для
задоволення позову про стягнення з неї
аліментів на їх утримання, оскільки
саме вона як мати, а не інша особа за
вказаних обставин , здійснюватиме їх
утримання після повернення з закладів ,
де вони тимчасово утримуються до
вступу в силу рішення по даній справі.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 17 червня 2014 року
- задовольнити частково .

Рішення Городищенського районного
суду Черкаської області від 17 червня 2014
року - скасувати.

У задоволенні позову Органу опіки та
піклування Городищенської районної
державної адміністрації Черкаської
області в інтересах малолітніх: ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_6, про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :