УХВАЛА

іменем україни

1 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Ружинської
районної державної адміністрації
Житомирської області, Топорівської
сільської ради Ружинського району
Житомирської області про визнання
права користування на умовах оренди
земельною ділянкою водного фонду та
водним об'єктом за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 24 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 1 листопада 2001 року він уклав з
Ружинською районною державної
адміністрацією Житомирської області
(далі - Ружинською РДА) договір оренди
земельних ділянок водного фонду та
водних об'єктів, розташованих на
території Топорівської сільської ради
Ружинського району Житомирської
області строком на 10 років. Умови
вказаного договору він виконував
належним сином і після закінчення
строку дії договору, тобто після 1
листопада 2011 року продовжує відкрито
використовувати спірні земельні
ділянки, сплачуючи орендну плату.
Жодних заперечень від Ружинської РДА
йому не надходило. Вважав, що оскільки
фактично орендні відносини тривають і
по даний час, тому відповідно до ст. 33
Закону України «Про оренду землі» та
ст. 764 ЦК України
зазначений договір оренди є
пролонгованим на той же строк.

З урахуванням викладеного, позивач
просив визнати за ним право
користування на умовах оренди спірною
земельною ділянкою строком до
1 листопада 2021 року.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 24 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 26 червня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
законодавством, чинного на момент
укладення договору оренди земельної
ділянки водного фонду від 1 листопада
2001 року не було передбачено
автоматичного поновлення договорів
оренди землі, а реалізація права
позивача на поновлення договору оренди
у разі відсутності заперечень з боку
сторін була можлива лише за наявності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 1 листопада 2001
року між Ружинською РДА та ОСОБА_3
укладено договір оренди земельної
ділянки водного фонду та водних
об'єктів площею 48,4 га, розташованої на
території Топорівської сільської ради
Ружинського району Житомирської
області строком на 10 років.

Відповідно до п. 1.1 цього договору
Ружинська РДА передала
ОСОБА_3, а він, як орендар, набув право на
оренду зазначеної земельної ділянки
водного фонду.

Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України «Про
оренду землі» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, тобто на час закінчення
строку дії договору) у разі якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди і за
відсутності протягом одного місяця
після закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором. У цьому випадку укладання
додаткової угоди про поновлення
договору оренди землі здійснюється із:
власником земельної ділянки (щодо
земель приватної власності);
уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 764 ЦК України
якщо наймач продовжує користуватися
майном після закінчення строку
договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором.

Однак суди вказане не врахували та
вважали, що спірних правовідносин слід
застосовувати норму закону, яка діяла
на час укладення договору, а не на час
закінчення строку його дії. Проте суди
не навели правових підстав для такого
правового висновку, оскільки
правовідносини між сторонами після
укладення договору оренди
продовжувались, а згідно з п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України цей Кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності ЦК України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після ним чинності.

Суди на вказане уваги не звернули і у
порушення ст. 214 ЦПК України не
перевірили, чи продовжив орендар
користуватись орендованою земельною
ділянкою після закінчення строку дії
договору оренди, чи має він право на
його поновлення, чи направлявся
орендарем лист-повідомлення про
заперечення у поновленні договору
оренди на той самий строк і на тих самих
умовах, які буди передбачені договором.

Таким чином, суди в порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК не врахували норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини та застосували
норму матеріального права, яка не
підлягала застосуванню, не встановили
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
можливість поновлення договору оренди
землі лише за наявності відповідного
рішення органу місцевого
самоврядування.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 24 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 26 червня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко