Справа № 363/3273/13ц Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 22-ц/780/2456/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Поліщука М.А., Воробйової Н.С.

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 14
лютого 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "Приват Банк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду та просив стягнути з відповідачки
на його користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 9 760,66 дол.
США, що за курсом НБУ від 31 березня 2013
року складає 77 987 грн. 69 коп. та судові
витрати.

Мотивував свої вимоги тим, що між ним та
відповідачкою 11 листопада 2005 року було
укладено кредитний договір, за яким
відповідачка отримала кредит у розмірі
5000 дол. США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13,20% на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Вказав, що відповідно до умов договору,
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов.

Проте відповідачкою було порушено
зобов'язання за вказаним договором,
внаслідок чого станом на 31 березня 2013
року виникла заборгованість у розмірі 9
760,66 дол. США.

Судом позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням,
відповідачка подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотивує свої вимоги тим, що судом не
з'ясовано, чи укладала вона з позивачем
кредитний договір.

Заперечує щодо укладення з позивачем
наявного матеріалах справи договору,
оскільки вказаний договір вона не
підписувала. Позивачем не було надано
оригінал договору, у зв'язку чим вона
була позбавлена права заявити
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи.

Зазначає, що банківський договір не
відповідає розрахункам та позовній
заяві, оскільки в позові зазначено
договір без номеру, а долучено копію з
номером.

Крім того, звертає увагу колегії на те,
що судом не з'ясовано, до якого саме
банківського рахунку відносяться
наявні в матеріалах справи розрахунки
заборгованості, оскільки він не
містить реквізитів банківського
рахунку та має різні номера платіжних
карток. Відсутні докази про отримання
нею інших карток по вказаному в
договорі рахунку.

Не погоджуючись з висновком суду про
наявність заборгованості, вказує, що їй
було надано банківську кредитну картку
з кредитним лімітом 5 000 дол. США та
терміном дії до листопада 2006 року.

Вказує, що після закінчення терміну дії
кредитної картки 11 листопада 2006 року,
нову картку вона не замовляла.

Оскільки строк дії укладеного між нею
та позивачем договору закінчився 11
листопада 2006 року, тому строк позовної
давності необхідно рахувати з вказаної
дати.

Зазначає, що клопотання про
застосування строків позовної
давності неодноразово заявлялися її
представником в судовому засіданні.

З викладених підстав, вважає, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, тому суд безпідставно
задовольнив позовні вимоги та не взяв
до уваги її обґрунтовані заяви.

Вважає, що всі зобов'язання перед
позивачем нею виконані, оскільки
заборгованість нею було погашено, що
підтверджується квитанцією від 20
березня 2006 року про перерахунок коштів
у розмірі 25 000 дол. США на рахунок
позивача.

Крім того, вказує, що судом першої
інстанції встановлено, що додаткових
банківських карток вона не отримувала,
отже доступу до банківського рахунку
не мала та не могла ним користуватися.

Апеляційну скаргу слід задовільнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 листопада 2005 року між позивачем та
відповідачкою було укладено кредитний
договір.

Згідно даного договору відповідачка
отримала кредит у сумі 5000 дол. США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13,20% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно заяви відповідачки від 11
листопада 2005 року їй було надано кошти -
5000 дол. США.

Відповідачка умови договору не
виконала, внаслідок чого виникла
заборгованість у розмірі 9 760,66 дол. США,
з яких: 9 236,27 дол. США - заборгованість за
кредитом; 62,58 дол. США - штраф (фіксована
частина); 461,81 дол. США - штраф (процентна
складова).

Вказаний розмір заборгованості
підтверджується розрахунком, наявним в
матеріалах справи.

Суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки
відсоткова ставка по кредиту була
встановлена за домовленістю сторін,
кредитний договір підписаний як
позивачем так і відповідачкою;
відповідачка не вимагала від позивача
зменшення відсоткової ставки по
кредиту, не ставила питання про
розірвання кредитного договору чи
визнання його недійсним. З усіма
умовами банку щодо надання коштів
відповідачка ознайомлена, що
підтверджується її підписом на
відповідних документах.

Суд не прийняв до уваги твердження
відповідачки щодо погашення нею
заборгованості у зв'язку з тим, що 20
березня 2006 року нею було поповнено
банківський рахунок на 25 000 дол. США,
оскільки після внесення вказаної суми
коштів було здійснено ряд інших
грошових операцій.

Колегія не погоджується з висновками
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
дійсно 11 листопада 2005 року між
сторонами укладено кредитний договір
та погоджено умови надання та
повернення.

По вказаному договору відкрито рахунок
№ НОМЕР_1. /а.с.9/. відповідачці видано
дві картки за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_2
зі строком дії до жовтня 2006 року.

З наданого розрахунку заборгованості
встановлено, що по рахунку № НОМЕР_1 та
відповідно по платіжній карточці №
НОМЕР_1 /такого ж номера/ відповідачка
має заборгованість станом на 14 грудня
2006 року в сумі 1688,89 доларів США.

Доказів того, що в розрахунку
заборгованості, наданої суду, де
указані інші номера карток відносяться
до рахунку по якому мається борг суду
першої та апеляційної скарги не надано.

Позивач звернувся до суду із позовом в
серпні 2013 року, пропустивши строк
позовної давності, оскільки останній
сплинув 15 грудня 2009 року.

На неодноразові запити апеляційного
суду (а.с. 126, 133) надати інформацію про
рух коштів із зазначенням номерів
рахунків, номерів карток та кількості
виданих карток по даному кредитному
договору, згідно якого відповідачці
була надана сума кредитного ліміту, та
нараховано заборгованість, позивач не
надав відповідних належних доказів.

З наданої апеляційному суду довідки
вбачається, що відповідачка має у банку
чотири інші рахунки та три пластикові
картки з іншими номерами.

Колегія вважає, що позивач не надав
належних доказів на підтвердження
переривання строку позовної давності.

Колегія, враховуючи необґрунтованість
доводів позивача та відсутність
належних доказів переривання позовної
давності, дійшла висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог відповідно
до ст.. 257, 261, 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення першої інстанції скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 309, 316 ЦПК України колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 14 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: