№ 201/8838/14 ц
провадження 2/201/2312/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах», третя
особа Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення страхової виплати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 липня 2014 року звернувся
до суду з позовом до відповідача ПрАТ
СК «Інгосстрах» про стягнення
страхової виплати, Позивач в своєму
позові посилався на те, що у лютому 2012
року між ним та ПАТ «Комерційний банк
«ПриватБанк» був укладений кредитним
договір, обов'язковою умовою надання
кредиту було наявність страхування
життя та здоров'я позичальника. 20
лютого 2012 року між позивачем
та ПрАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах»», був укладений договір
страхування від нещасних випадків №
NKKVNS-121К265. Відповідно до п. 6.1.2 договору,
страховим випадком є - ушкодження
здоров'я застрахованої особи, а саме -
перелом кінцівок, ребер, тощо. Сума
страхової виплати складає від 750 до 11250
гривень. Відповідно до п. 7 договору
страхування строк дії договору - 12
місяців: з 27 лютого 2012 року до 26 лютого
2013 року, і пролонговується на такий же
строк у разі сплати наступних
страхових платежів, якщо жодний з
учасників не заявив про бажання його
припинити. Оскільки він продовжував
здійснювати оплату страхових платежів
після лютого 2013 року і жодна з сторін
договору не звернулась з заявою про
розірвання або припинення дії договору
добровільного страхування, строк дії
договору, на його думку, було
пролонговано до 26 лютого 2014 року. 21
липня 2013 року позивач отримав побутову
травму правої руки, а саме: неповне
травматичне відлучення 1-го пальця
правої кісті, рвані рани правої кісті,
плеча, передпліччя, з ушкодженням
плечелучового м'язу, що
підтверджується довідкою міської
лікарні м. Миколаєва № 4. Для лікування
отриманої травми, позивачу було
зроблено операцію, він поніс витрати,
потребує додаткових коштів для
продовження лікування та реабілітації,
йому була встановлена 2 група
інвалідності. У встановлений договором
строк позивач звернувся з заявою до
відповідача і повідомив про настання
страхового випадку і просив здійснити
страхову виплату. На його звернення
йому було надано письмову відповідь
вих. № 29-11-2013/02, зі змісту якої
слідувало, що відповідач визнає факт
настання страхового випадку, але
відмовляє йому у виплаті страхової
суми з тих підстав, що ним не було
проведено у повній мірі оплати
страхових платежів, що відповідно до п.
11.5 є підставою для припинення дії
договору страхування. Позивач вважає,
що такі дії відповідача є незаконними
та необґрунтованими. Звернувся до
відповідача з питанням про
відшкодування завданої шкоди -
страхового відшкодування, але отримав
відмову, виник спір, який в
добровільному порядку не вирішено, а
тому просив стягнути з відповідача
суму страхового відшкодування 11 250 грн.,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином, просив
справу розглядати без його участі,
позовні вимоги підтримує та просить
задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ
«Страхова компанія «Інгосстрах» в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, посилаючись на те, що дійсно з
позивачем було укладено договір, він
частково виконувався, а потім позивач
перестав його виконувати, у низ
зобов'язання закінчилися і виплачувати
позивачу вони нічого не повинні. Все
ними зроблено згідно вимог закону.
Ніяких зобов'язань відносно позивача
на себе не брали і не беруть, нічиїх
прав не порушували, матеріальної чи
моральної шкоди не завдавали. Вважають
позовні вимоги безпідставними і
просили в їх задоволенні відмовити в
повному обсязі.

Представник третьої особи ПАТ КБ
«ПриватБанк» в судовому засіданні
підтримав позицію представника
відповідача, позовні вимоги не визнав,
посилаючись на те, що все ними зроблено
згідно вимог закону. Ніяких інших
зобов'язань відносно позивача чи
відповідача на себе не брали і не
беруть, нічиїх прав не порушували,
матеріальної чи моральної шкоди не
завдавали. Вважають позовні вимоги
безпідставними і просили в їх
задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення представників
відповідача і третьої особи, з'ясувавши
думку сторін і третьої особи,
перевіривши матеріали справи та
оцінивши обставини справи, а також
надані та добуті докази, суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими і не
підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що у лютому 2012 року між позивачем
ОСОБА_1 та Публічним акціонерним
товариством «Комерційний банк
«ПриватБанк» був укладений кредитним
договір. Однією з умов надання кредиту
було наявність страхування життя та
здоров'я позичальника і 20 лютого 2012
року між позивачем та Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Інгосстрах»», був
укладений договір страхування від
нещасних випадків №NKKVNS-121К265.
Відповідно до п. 6.1.2 договору, страховим
випадком є - ушкодження здоров'я
застрахованої особи, а саме - перелом
кінцівок, ребер, тощо. Сума страхової
виплати складає від 750 до 11250 гривень.
Відповідно до п. 7 договору страхування
строк дії договору - 12 місяців: з 27
лютого 2012 року до 26 лютого 2013 року і
пролонговується на такий же строк у
разі сплати наступних страхових
платежів, якщо жодний з учасників не
заявив про бажання його припинити.
Оскільки позивач, на його думку,
продовжував здійснювати оплату
страхових платежів після лютого 2013
року і жодна з сторін договору не
звернулась з заявою про розірвання або
припинення дії договору добровільного
страхування, строк дії договору, на
його думку, було пролонговано до 26
лютого 2014 року. 21 липня 2013 року позивач
отримав побутову травму правої руки, а
саме: неповне травматичне відлучення
1-го пальця правої кісті, рвані рани
правої кісті, плеча, передпліччя, з
ушкодженням плечелучового м'язу, що
підтверджується довідкою міської
лікарні м. Миколаєва № 4; для лікування
отриманої травми йому було зроблено
операцію. Всього вартість лікування
складала 9000 гривень, з яких: 4000 гривень
вартість лікування, 5000 гривень
вартість ліків. Також позивачу
необхідні додаткові кошти для
продовження лікування та реабілітації.
Висновком Обласної медико-соціальної
комісії від 20 листопада 2013 року ОСОБА_1
була встановлена 2 група інвалідності.
У встановлений договором строк він
звернувся з заявою до відповідача і
повідомив про настання страхового
випадку та просив здійснити страхову
виплату. На його звернення позивачу
було надано письмову відповідь вих. №
29-11-2013/02- Z13ASPB700002L, зі змісту якої
слідувало, що відповідач визнає факт
настання страхового випадку, але
відмовляє йому у виплаті страхової
суми з тих підстав, що ним не було
проведено у повній мірі оплати
страхових платежів, що відповідно до п.
11.5 є підставою для припинення дії
договору страхування. Отже страхового
відшкодування позивач не отримав,
виник спір, в добровільному порядку
зазначений спір не вирішено, тому
позивач вимушений був звертатися з
позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не
підлягаючими задоволенню, виходячи з
наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона за
договором страхування (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України,
страховик зобов'язаний протягом двох
робочих днів, як тільки стане відомо
про настання страхового випадку, вжити
заходів щодо оформлення всіх
необхідних документів для своєчасного
здійснення страхової виплати
страхувальникові.

Відповідно до ч. 2 ст. 997 ЦК України, якщо
страхувальник прострочив внесення
страхового платежу і не сплатив його
протягом десяти робочих днів після
пред'явлення страховиком письмової
вимоги про сплату страхового платежу,
страховик може відмовитися від
договору страхування, якщо інше не
встановлено договором.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що дійсно 10 вересня 2008
року позивач ОСОБА_1 уклав договір з
третьою особою ПАТ КБ «ПриватБанк» №
SАМDN3902 на відкриття карти
«Кредитка Універсальна» 55 днів
пільгового періоду, з кредитним
лімітом 500.00 грн. Клієнт, позивач, своїм
підписом на Анкеті-Заяві про
приєднання до Умов та Правил надання
банківських послуг у ПАТ КБ
«ПриватБанк» погодив, що договір
складається з заяви позичальника та
Умов та Правил надання банківських
послуг. У вище вказаній Анкеті-Заяві
позичальника, клієнт власноручно
зазначив, що він ознайомлений та
згодний з Умовами і Правилами надання
банківських послуг, які були йому
надані у письмовій формі. Своїм
підписом він підтверджує факт надання
йому повної інформації про умови
користування платіжною карткою.

У лютому 2012 року позивачу на його
прохання був збільшений кредитний
ліміт по вказаній кредитній картці до
3500.00 грн.

20 лютого 2012 року між позивачем та ПрАТ
СК «Інгосстрах» був укладений договір
страхування від нещасних випадків №
NKKVNS-121К265. Відповідно до п. 11.2 вказаного
договору - спосіб сплати страхових
платежів - щомісячний регулярний
платіж у розмірі 10.00 грн. повинен
перераховуватись з карткового рахунку
Страхувальника № 909959 в ПАТ КБ
«ПриватБанк». Відповідно до п. 4.6 Умов
та Правил надання банківських послуг
клієнт доручає банку здійснювати
списання грошових коштів з рахунків
клієнта, відкритих у валюті кредитного
ліміту, в межах сум, що підлягають
сплаті банку за даною угодою, при
настанні термінів платежів, списання
грошових коштів з рахунків клієнта, в
разі настання термінів платежів по
інших договорах клієнта в розмірах,
визначених цими договорами. Відповідно
до п. 3.2 Умов та Правил надання
банківських послуг після отримання
банком від клієнта необхідних
документів, а також заяви, банк
проводить перевірку наданих
документів і приймає рішення про
можливість встановлення кредитного
ліміту на кредитну карту. Клієнт дає
свою згоду на те, що кредитний ліміт
встановлюється за рішенням банку і
клієнт дає право банку в будь-який
момент змінити (зменшити, збільшити або
анулювати) кредитний ліміт. Згідно з п.
3.3 підписання цього договору є прямою і
безумовною згодою клієнта щодо
прийняття будь-якого розміру
кредитного ліміту, встановленого
банком.

Останній платіж за договором
страхування був зроблений банком 21
березня 2013 року. 16 січня 2013 року по
кредитній картці позивача був
встановлений кредитний ліміт в розмірі
6500.00 грн. Заборгованість в березні
місяці, після списанні страхового
платежу, склала 6809.33 грн., що значно
перевищує допустимий кредитний ліміт
та можливий овердрафт по кредитній
картці (300 грн.). Відповідно до п. 4.8 Умов
та Правил надання банківських послуг
власник зобов'язаний стежити за
витратою коштів в межах платіжного
ліміту з метою запобігання виникнення
овердрафту. Відповідно до п. 9.10 Умов та
Правил надання банківських послуг банк
не несе відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за договором у
випадку, якщо виконання таких
зобов'язань стає неможливим,
ускладнене або затримується.

На картковому рахунку виникла
заборгованість, у зв'язку з
перевищенням кредитного ліміту 6500.00 та
допустимого овердрафту (300 грн.), що
обумовило неможливість виконання
банком своїх зобов'язань. Подальші
списання за договором страхування
проведені не були, так як позивач не
виконував свої зобов'язання по
кредитному договору належним чином.
Якщо в перебігу 2 х місяців не було
проведено регулярний платіж, договір
страхування припиняє свою дію, після
зворотного списання договір набирає
чинності через 7 календарних днів.

Страховий випадок трапився 21 липня 2014
року. Як вбачається з умов самого
договору, а саме відповідно до пункту
11.5 - у разі несплати страхового платежу
або неповної сплати відповідної частки
страхового платежу цей договір не
набуває сили ( або припиняє свою дію) і
ніякі виплати страхового
відшкодування за ним не здійснюються. В
зв'язку з тим, що страхові платежі за
договором страхування від нещасних
випадків страхувальником не були
здійснені та з урахуванням
вищевказаного пункту договору
страхування та ст. 26 Закону України
«Про страхування», ПрАТ «СК
«Інгосстрах» було прийнято рішення про
те, що подія не визнається страховим
випадком та у виплаті страхового
відшкодування - відмовлено, про що було
повідомлено листом №29.11.2013/02-г13а8рЬ7000021.

При укладанні договору страхування від
нещасних випадків страхувальник
погодився на такі умови договору. А у
відповідності із нормами ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Ст. 629 Цивільного кодексу
України передбачає, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто, рішення страхової компанії щодо
виплати страхового відшкодування
відповідає нормам чинного
законодавства та умовами договору
страхування від нещасних випадків.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
позивач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
відповідача, пов'язаними з неналежним
виконанням взятих на себе обов'язків
або під час розгляду заяв позивача,
останньому було завдано ушкодження
здоров'я, майнової шкоди та прямих
збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі. Але в
судовому засіданні це підтвердження не
знайшло.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, позивач ОСОБА_1 повинен довести,
що його дiями не було порушено його
права або права відповідача. Однак,
жодних доказiв позивачем до суду не
надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов не підлягає
задоволенню, а ні повністю, а ні
частково.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач заперечує
будь-якi (крім договірних) домовленості
i зобов'язання стосовно позивача
відносно кредиту, страхування,
предмета спору, а позивач не довів
незаконність дій відповідача.
Твердження можливе позивача про
наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань
стосовно позовних вимог - є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги і
наполягання позивача на своєму позові,
оскільки вони спростовуються
вищенаведеним і нічим об'єктивно не
підтверджуються.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат (судовий збір сплачений
позивачем) суд бере до уваги, що
позивачеві в задоволенні позовних
вимог відмовлено у повному обсязі, тому
відповідно до ст. 88 ЦПК України
передбачених законом підстав для його
стягнення з відповідача немає.

При таких обставинах суд вважає
можливим ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог до ПрАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах» про стягнення страхової
виплати відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення страхової виплати
в такому вигляді не ґрунтуються на
вимогах закону і не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124
Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 526, 629,
651, 979, 980, 988, 990, 997 ЦК України, ст. ст. 9, 10. 16,
20, 25 Закону України «Про страхування»,
ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах», третя
особа Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення страхової виплати відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -