Справа № 448/606/14
Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 22-ц/783/5318/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді:
Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,
Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій
О.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Мостиського районного суду
Львівської області від 20 травня 2014
року, за поданням державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Львівської області, про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено
подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Львівської області, про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України.

Тимчасово обмежено громадянина
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України
до виконання ним зобов»язання,
покладеного рішенням Мостиського
районного суду Львівської області від
14 листопада 1997 року у цивільній справі
№ АЕ-24/1997, про стягнення у користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частки
із всіх видів заробітку, але не менше 1/2
неоподаткованого мінімуму на дитину,
щомісячно, починаючи з 25 вересня 1997
року і до її повноліття.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу скасувати та постановити нову
ухвалу, якою відмовити в задоволенні
подання.

Апелянт вважає, що ухвала суду
постановлена з порушенням норм
процесуального права при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи. Так зазначає, що
державним виконавцем не надано жодного
доказу, який би підтвердив ту
обставину, що боржник має реальну
необхідність чи бажання виїхати за
кордон і таким чином ухиляється від
виконання зобов»язань. Вказує, що на
все його майно та кошти накладено
арешт, а тому внаслідок виїзду за
кордон, майно не може зникнути і може
бути безперешкодно реалізоване в
порядку, передбаченому законодавством.
Стверджує, що щомісячно сплачує
аліменти в розмірі, які узгодив з
ОСОБА_3 Зазначає, що також сплачує
аліменти ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказує, що не
працює та не отримує допомогу у службі
зайнятості.

Заслухавши суддю - доповідача,
апелянта, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що така підлягає
задоволенню.

Відповідно до п.18 ч.2 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішуються судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Скориставшись наданими йому законом
повноваженнями, державний виконавець
ВДВС Мостиського районного управління
юстиції звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 мотивуючи тим, що у
останнього є невиконані зобов»язання
щодо погашення заборгованості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Постановляючи ухвалу про задоволення
подання про обмеження у праві виїзду за
межі України, районний суд виходив з
того, що наявність у ОСОБА_2
невиконаного зобов'язання по погашенню
заборгованості, покладеного
виконавчим листом, є підставою для
обмеження його у праві виїзду за межі
України.

Однак зазначені висновки, на думку
колегії суддів є передчасними і не
свідчать про наявність достатніх
підстав для застосування такого
обмеження.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України»,
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, у
випадку якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) до
виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до виконавчого листа
Мостиського районного суду Львівської
області №АЕ-24/1997 року від 31 травня 2006
року з ОСОБА_2 підлягають стягненню у
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
доньки. 16 жовтня 2012 року державним
виконавцем була винесена постанова про
відкриття провадження.

Як в поданні державного виконавця про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України так і в оскаржуваній
ухвалі відсутні будь-які посилання,
доводи і обґрунтування того, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань.
Лише сам факт наявності невиконаного
зобов'язання, покладеного на боржника
судовим рішенням,не доводить факту
ухилення його від виконання
зобов'язань.

Проаналізувавши зібрані докази,
колегія суддів вважає, що районний суд
обмежив у праві виїзду за межі ОСОБА_2
без достатніх на те правових підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Оскаржувана ухвала не може бути
залишена в силі та підлягає скасуванню
з ухваленням нової, якою слід відмовити
в задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції
Львівської області, про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2. ч. 1
ст.312, ст. 313, п.6 ч.І ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319,
377-1 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Мостиського районного суду
Львівської області від 20 травня 2014 року
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою у задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції
Львівської області, про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: