АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1069/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2533/14
Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді :Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 24 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
посилаючись на те, що 11 та 24 грудня 2013
року за усною угодою позики передав
відповідачці, ОСОБА_2, рівними
частинами грошові кошти в сумі 6666 грн.
(шість тисяч шістсот шістдесят шість
гривень), яку остання зобов'язувалась
повернути у січні 2014 року. Дані кошти
були перераховані відповідачці на
картковий рахунок. Однак у визначений
термін відповідачка борг не повернула,
а тому ОСОБА_1 просив суд стягнути із
ОСОБА_2 суму боргу, з урахуванням
індексу інфляції, а також 3 % від
простроченої суми боргу, що складає
7556,59 грн. Крім цього, позивач прохає
стягнути із відповідача понесені ним
судові витрати: сплачений судовий збір
в розмірі 243,60 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 24 червня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики - відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач
ОСОБА_1, який його оскаржив, просив
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити повністю,
оскільки вважає, що рішення суду
прийнято із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. Крім того
зазначено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

Cудом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 11.12.2013 року та
24.12.2013 року перерахував на картковий
рахунок ОСОБА_2 грошові кошти рівними
частинами, по 3333 грн., а всього на суму
6666 грн., які остання отримала
відповідно 11.12.2013 року та 24.12.2013 року,
знявши у банкоматі.

10 квітня 2014 року позивач направив на
адресу відповідачки письмову
претензію про повернення отриманих
останньою грошових коштів, посилаючись
на укладення сторонами договору
позики.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позовних
вимог заперечувала, пояснила, що дійсно
11.12.2013 року та 24.12.2013 року отримувала від
позивача ОСОБА_1 грошові перекази, в
рівних частих, по 3333 гривні. Дані кошти
були перераховані за виконання певних
послуг (гадання), проте, договір позики
між сторонами не укладався, ні в усній,
ні у письмовій формі.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Враховуючи, що позивачем на
підтвердження договору позики та його
умов не було представлено розписки
позичальника або іншого документу,
який би посвідчував передання
позикодавцем визначеної грошової суми
саме за договором позики, тобто не було
представлено належних доказів на
підтвердження того, що між сторонами
відбувся договір позики, при цьому,
сума у 6666 грн. передбачає укладення
такого договору саме у письмовій формі,
у даних правовідносинах доказуванню
підлягає факт укладення договору та
факт невиконання або неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань щодо повернення позики, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
недоведення позовних вимог та вірно
відмовив у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що сам факт переказу коштів на
рахунок відповідача, за відсутності
інших доказів, не доводить, що вказані
кошти були перераховані на підставі
договору позики і між сторонами
виникли правовідносини, які випливають
із укладення цього договору, оскільки
передача коштів можлива та підставі
інших правовідносин.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1
про те, що грошові кошти в сумі 6666 грн.
були передані відповідачці в борг на її
лікування, оскільки це твердження не
доведено належними доказами з боку
позивача.

У апеляційній скарзі, як на підставу
для задоволення його позовних вимог
апелянт посилається на положення ст.
ст. 1212, 1214 ЦК України і вказує, що
відповідач набула майно без достатньої
правової підстави.

Проте, вказані доводи не ставлять під
сумнів правильність висновків суду
першої інстанції виходячи із
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи на інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві позивач просив
стягнути на свою користь борг за
договором позики з урахуванням індексу
інфляції та три відсотки річних та
обґрунтовував дані вимоги
правовідносинами які виникли із
договору позики.

В той же час, предметом регулювання
інституту безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Верховний Суд України у Постанові від 2
жовтня 2013 року, яка прийнята за
результатом перегляду судових рішень з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, у справі № 6-88цс13, дійшов
висновку, що у разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
частини першої статті 1212 ЦК України, у
тому числі й щодо зобов'язання
повернути майно потерпілому.

Тобто, у апеляційній сказі апелянт
наводить доводи незаконності рішення
суду, які суперечать вимогам, що
заявлені у суді першої інстанції,
оскільки право стягнення коштів за
договором позики виникає із договірних
відносин, а зобов'язання у зв'язку з
безпідставним отриманням чи
збереженням майна виключає наявність
договірних відносин.

Відтак, доводи апелянта вказують на
відсутність договірних відносин, на
які він посилався при подачі позовної
заяви, та підтверджують висновки суду
першої інстанції щодо недоведеності
заявлених вимог.

При цьому, як передбачено ч.2 ст. 31 ЦПК
України, до початку розгляду справи по
суті позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підстави позову.

Оскільки предмет позову
(матеріально-правова вимога до
відповідача) та підстава позову
(обставини, якими обґрунтовується
вимога) визначає весь подальший хід
процесу, а під час розгляду справи у
суді першої інстанції позивач не
змінював підставу та/або предмет
позову, колегія суддів позбавлена
можливості розглянути спір між
сторонами, відповідно до відносин, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить інших
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для
скасування рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстави для скасування чи зміни
рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 24 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.Б. Бутенко

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль