Провадження № 2/522/175/14
У Х В А Л А

Іменем           України

« 31» липня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого – судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання –
Мітяєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
клопотання представника Державного
підприємства «Одеська залізниця»
ОСОБА_1 про роз’яснення рішення суду в
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Одеська
залізниця», Державної адміністрації
залізничного транспорту України
«Укрзалізниця» про визнання акту
недійсним, скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, –

в с т а н о в и в :

Представник відповідача звернувся до
суду із заявою про роз'яснення рішення,
вказуючи на те, що рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 02.07.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково, стягнуто з ДП
“Одеська залізниця” на користь ОСОБА_2
суму середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за один рік в
розмірі 50 074,32 гривні та відшкодування
моральної шкоди 5 000,0 гривень. Заявник
зазначив, що це рішення для нього є
незрозумілим та просить надати
роз’яснення, чи є сума середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
(50074,32 грн.) та моральної шкоди (5000,0 грн.),
що стягується з відповідача на користь
позивача, базовою для подальшого
відрахування з неї податків й інших
обов'язкових платежів (податку на
доходи фізичних осіб, внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та ін.), або відповідна сума
включає у себе податки та інші
обов'язкові платежі та перераховується
ОСОБА_2 вже після відрахування з неї
податків та обов'язкових платежів
відповідачем.

Учасники судового процесу в судове
засідання не з’явились, сповіщались
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили. Неявка сторін,
відповідно до ч.3 ст. 221 ЦПК України, не є
перешкодою для розгляду заяви про
роз'яснення рішення суду.

Розглянувши клопотання, дослідивши
матеріали справи, суд вважає
клопотання таким, що не підлягає
задоволенню з наступних причин.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 02.07.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені частково, стягнуто з
ДП “Одеська залізниця” на користь
ОСОБА_2 суму середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за один рік в
розмірі 50 074,32 гривні, на відшкодування
моральної шкоди 5000,0 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України,
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту. Таким чином, особи,
які брали участь у справі, або
державний виконавець вправі
звернутись з заявою про роз’яснення
рішення суду, якщо його резолютивна
частина викладена нечітко, і це
викликає певні труднощі у виконанні
такого рішення.

Згідно роз'яснень у п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 13
від 24 грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» задовольняючи вимоги про
оплату праці, суд має навести у рішенні
розрахунки, з яких він виходив при
визначенні сум, що підлягають
стягненню. Оскільки справляння і
сплата прибуткового податку з громадян
є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

Суд, відповідно до змісту ухваленого у
справі рішення від 02.07.2014 року,
обґрунтовано й послідовно визначив
свою правову позицію з усіх питань
спору між сторонами, зокрема, й з
приводу заборгованості відповідача
перед позивачем та наслідків існування
такої заборгованості для визначення
природу та розміру фінансових
зобов’язань Державного підприємства
«Одеська залізниця» перед ОСОБА_2

Крім того, постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 05 лютого 1995
року визначено порядок обчислення
заробітної плати у разі вимушеного
прогулу. Відповідно до п. 3 розділу ІІІ
цієї Постанови при обчисленні
середньої заробітної плати у всіх
випадках її збереження включаються:
основна заробітна плата; доплати і
надбавки (за надурочну роботу та роботу
в нічний час; суміщення професій і
посад; розширення зон обслуговування
або виконання підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо. Премії
включаються в заробіток того місяця, на
який вони припадають згідно з
розрахунковою відомістю на заробітну
плату. Премії, які виплачуються за
квартал і більш тривалий проміжок часу,
при обчисленні середньої заробітної
плати за останні два календарні місяці,
включаються в заробіток в частині, що
відповідає кількості місяців у
розрахунковому періоді. У разі коли
число робочих днів у розрахунковому
періоді відпрацьовано не повністю,
премії, винагороди та інші
заохочувальні виплати під час
обчислення середньої заробітної плати
за останні два календарні місяці
враховуються пропорційно часу,
відпрацьованому в розрахунковому
періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо, за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт без позбавлення
волі.

Судом у вказаному рішенні у
відповідності до наведених положень
вирішено стягнути суму середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, що
передбачено положенням статті 235 КЗпП
України, в якості юридичної
відповідальності за порушення
трудових прав працівника, а також
стягнуто суму компенсації моральної
шкоди.

Таким чином, суд у резолютивній частині
вичерпно та чітко виклав свої висновки
по суті заявлених позовних вимог, яких
він дійшов, виходячи із встановлених
фактичних обставин по справі.

За наведених обставин, на переконання
суду, заява про роз’яснення рішення не
підлягає задоволенню, оскільки заявник
фактично просить роз’яснити суд
загальноправові питання, не вказуючи
при цьому, в чому саме та в якій
конкретно частині вбачається
незрозумілість ухваленого судом
рішення.

Відмовляючи у задоволенні вказаної
заяви, суд також виходить з того, що
заявником разом із подачею заяви про
роз’яснення рішення не надано жодних
відомостей щодо його виконання або
невиконання, що є обов’язковою умовою,
передбаченою ч.2 ст.221 ЦПК України.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Керуючись ст. ст. 208, 210, 221 Цивільного
процесуального кодексу України, Суд –

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника
Державного підприємства «Одеська
залізниця» ОСОБА_1 про роз’яснення
рішення суду в цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Одеська залізниця»,
Державної адміністрації залізничного
транспорту України «Укрзалізниця» про
визнання акту недійсним, скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди –
відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

С.
О. Погрібний

31.07.2014