АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6582/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тананайська Ю. А. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» на рішення
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 02 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

06 травня 2014 року ОСОБА_2, звернувся до
суду із зазначеним позовом, за яким
просив суд стягнути солідарно з ДП
"Придніпровська залізниця", ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень,
оскільки вони є власниками джерел
підвищеної небезпеки, внаслідок
взаємодії яких їй завдано шкоду, з СК
ТАС - 2550 гривень, бо страхова компанія
зобов'язана нести відповідальність в
силу Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів". В обґрунтування
своїх позовних вимог посилався на те,
що 12 жовтня 2010 року водій ОСОБА_4, який
керував автобусом БАЗ-А 079.04
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ПП ОСОБА_3, прямуючи по
маршруту «Поліклініка - Городище» в м.
Марганці Дніпропетровської області
при перевезенні пасажирів на
залізничному переїзді 115км + 566м
Нікополь-Марганець Придніпровської
залізниці, що знаходиться у м. Марганці,
допустив зіткнення з електровозом ВЛ-8
№1583, який належить обертовому депо м.
Нікополя Криворізького локомотивного
депо Придніпровської залізниці, що
прямував без вагонів поїздом №4502. В
результаті аварії загинула його мати
ОСОБА_5. Внаслідок чого йому завдано
моральну шкоду. В зв'язку з чим просив
позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 02 червня
2014 року ухвалено: позов ОСОБА_2
задовольнити частково; стягнути з ПрАТ
"Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_2
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 2550 гривень. Стягнути з ДП
"Придніпровська залізниця", ОСОБА_3,
солідарно, на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 97 450
гривень; стягнути з ДП "Придніпровська
залізниця", ОСОБА_3, ПрАТ "Страхова група
"ТАС" судовий збір на користь держави у
розмірі 81 гривня 20 коп., з кожного.

В апеляційній скарзі ДП
«Придніпровська залізниця» просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, яким в частині
задоволених позовних вимог до ДП
«Придніпровська залізниця» відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
12 жовтня 2010 року на залізничному
переїзді в с. Городище, в районі м.
Марганець сталася ДТП, що
підтверджується Актом розслідування
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км+566 м
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень Придніпровської залізниці
від 12-13 жовтня 2010 року, відповідно до
якого в результаті зіткнення загинуло
45 особи та 8 осіб травмовано. В
результаті аварії, що сталася на
залізничному переїзді в с. Городище, в
районі м. Марганець загинула матір
позивача - ОСОБА_5. Крім того
встановлено, що відповідно до Акту
розслідування причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, автобус
БАЗ-А079 "Еталон", реєстраційний номер
НОМЕР_2, належить ОСОБА_6, тимчасовий
реєстраційний талон ДАП 297586, виданий 28
квітня 2010 року Нікопольським ВРАР УДАІ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області на ім'я ОСОБА_3 ліцензія на
перевезення АВ №502351, дійсна до 29.11.2014
року, видана на фізичну особу ОСОБА_3
Автобус здійснював рейс за маршрутом
"Б" у місті Марганець. Електровоз ВЛ-8
№1583 приписаний до Криворізького
локомотивного депо Придніпровської
залізниці. Побудований 10.01.1967 на
Тбіліському електровозобудівному
заводі. Згідно Полісу ВЕ 0789663
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 19 листопада 2009 року з ПАТ
"СК "ТАС" ОСОБА_3 застрахував цивільну
відповідальність за шкоду, завдану
третім особам під час ДТП. Строк дії з 20
листопада 2009 року до 19 листопада 2010
року, забезпечений транспортний засіб -
автобус БАЗ А 079-04, номерний знак НОМЕР_2.
Згідно з зазначеним полісом СК несе
відповідальність за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки внаслідок зіткнення двох
транспортних засобів - джерел
підвищеної небезпеки (автобуса та
поїзда) загинула мати позивача, яка
була пасажиром автобуса, то володільці
цих джерел підвищеної небезпеки несуть
солідарну відповідальність перед
позивачем. Посилання представника
відповідача ДП "Придніпровської
залізниці" на те, що вина Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» не доведена, суд вважає
безпідставними, оскільки ДП
"Придніпровська залізниця " є власником
одного з джерел підвищеної небезпеки -
локомотиву і відповідно до ч.2 ст. 1188
ЦК України повинен відшкодувати
заподіяну шкоду незалежно від
наявності вини, оскільки шкоду завдано
іншим особам (пасажирам). Враховуючи
той факт, що позивачу внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки завдано моральної шкоди,
тому вирішуючи питання про розмір
завданої позивачу моральної шкоди, суд
враховує значні тяжкі зміни його
життєвих зв'язків, глибину душевних
страждань, інших обставин справи, з
урахуванням вимог розумності і
справедливості, суд вважає за можливе
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача в рахунок
відшкодування моральної шкоди суму в
розмірі 100 000 грн. До пояснень
представника ДП "Придніпровська
залізниця", що на підтвердження
позовних вимог не надано доказів, суд
відноситься критично, оскільки ОСОБА_2
втрати матір. Якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду, таке відшкодування у розмірі,
визначеному судом, здійснює особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки завдана шкода підлягає
стягненню солідарно з ОСОБА_3, та ДП
"Придніпровська залізниця ", а
відповідальність ОСОБА_3, застрахована,
то сума завданої моральної шкоди в
межах ліміту відповідальності
страховика - 2550 гривень, повинна бути
стягнута із страхової компанії, а 97 450
гривень у відшкодування моральної
шкоди повинна бути стягнута в
солідарному порядку з відповідачів -
володільців джерел підвищеної
небезпеки.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною 2 статті 1188 ЦК
України якщо внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК
України особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Крім того, пунктом 8 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам
роз'яснено, що особи, які спільно
завдали шкоди, тобто завдали
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями, або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілими
(статті 543, 1190 ЦК). У такому самому
порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Суди мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина 2 ст. 1188 ЦК).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів " при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи, а також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини другої статті 23 Цивільного
кодексу України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, судова колегія встановила, що
суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
до спірних правовідносин, не порушив
норми процесуального права. Визначив
розмір спричиненої позивачу моральної
шкоди з урахуванням розумності та
справедливості, розподіливши її
відшкодування між відповідачами у
відповідності до вищевказаних вимог
закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між діями водія автобусу БАЗ-А079 ОСОБА_4
(володільцем якого є ОСОБА_3.) та
локомотивної бригади, яка керувала
електровозом ВЛ-8 № 1583 відсутні сукупні
дії у заподіянні шкоди, що виключає
солідарне зобов'язання щодо
відшкодування шкоди, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зводяться
тільки до особистого тлумачення
апелянтом норм права, без
обґрунтування незаконності рішення
суду щодо встановлених ним обставин у
справі.

Також, необґрунтованим є посилання в
апеляційній скарзі на відсутність
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди, оскільки про
спричинення йому такої шкоди свідчить
сам факт смерті матері в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, через
що він зазнав душевних переживань. Щодо
розміру моральної шкоди, то вона
визначена судом з врахуванням вимог
розумності та справедливості.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи ДП «Придніпровська залізниця»
про скасування рішення не можуть бути
прийнятті до уваги, оскільки вони не
свідчать про незаконність та
необґрунтованість рішення суду.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця»- відхилити.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 02
червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді