Справа № 758/3380/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарях - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення суми
заборгованості, мотивуючи свої вимоги
тим, що 10 квітня 2012 року ОСОБА_3 під
розписку позичив у нього 233 000,00 грн. під
1 % в місяць. Кошти, надані в борг,
зобов'язувався повернути до 10 липня 2012
року.

Зазначає, що відповідач, відповідно до
запису у розписці, повернув йому станом
на 30.11.2012 року 22 485,00 грн. в рахунок
погашення боргу та 18 640,00 грн. відсотків
за вісім місяців користування грошима.

Посилається на те, що по закінченні
зазначеного строку повернення боргу
відповідач повної суми позики йому не
повернув, ухиляється від її повернення
до цього часу.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст.ст. 625, 1047-1050 ЦК України
звертається з даним позовом до суду та
просить стягнути з відповідача на його
користь суму основного бору в розмірі
210 515, 00 грн., індекс інфляції у розмірі 1
052, 00 грн. та проценти у розмірі 31 590, 00
грн., а також судовий збір.

Позивача в судовому засіданні вимоги
підтримує з вищевикладених підстав,
обґрунтувавши поясненнями, просить
позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні вимоги позивача не
визнають, обґрунтувавши запереченнями
просять суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача та його представника,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
10.04.2012 року ОСОБА_2 надав в борг ОСОБА_3
грошові кошти в розмірі 233 000, 00 грн. під
1% в місяць, що підтверджується наданою
суду копією Розписки від 10.04.2012 року
(а.с.7).

Як вбачається зі змісту вищезазначеної
Розписки, відповідач зобов'язався
повернути позивачу суму позики до
10.07.2012 року.

Частина перша статті 202 ЦК України
визначає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що між сторонами
був укладений договір позики в якому
вони погодили всі істотні умови, а саме
суму позики яка складає 233 000, 00 грн.,
строк повернення позики - до 10.07.2012 року
та плату за користування грошовими
коштами - 1% в місяць.

Стаття 526 ЦК України визначає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, а відповідачем в
порушення вимог ст.ст. 60, 10 ЦПК України,
не спростовано належними та
допустимими доказами в розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України, що останній отримавши
в борг грошові кошти в сумі 233 000, 00 грн.,
свої зобов'язання щодо їх повернення,
виконав частково та з простроченням
строку визначеного сторонами у
Розписці, а саме, відповідач повернув
позивачу станом на 30.11.2012 року - 22 485,00
грн. в рахунок погашення боргу та 18 640,00
грн. - відсотків за вісім місяців
користування грошима, а залишок позики
в розмірі 210 515, 00 грн. не повернув до
цього часу.

Стаття 525 ЦК України визначає, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Стаття 1050 ЦК України визначає, що якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання . Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З вищевикладеного вбачається, що чинне
законодавство України, у випадку
порушення однією із сторін своїх
зобов'язань, передбачає грошову
компенсацію іншій стороні, яка була
позбавлена можливості користуватися
певний час грошовими коштами, що їй
належать, у зв'язку з несвоєчасним
поверненням їх від боржника.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивачем у зв'язку з неповерненням
йому відповідачем боргу, було
здійснено розрахунок індексу інфляції
та відсотків за користування позикою,
згідно якого їх розмірі складає 1 051, 00
грн. та 31 590, 00 грн. відповідно. Суд бере
до уваги даний розрахунок та визнає
його достовірним і правильним. Крім
того він (розрахунок) відповідачем та
його представником не оскаржений.

Враховуючи вищевикладене, встановлені
в судовому засіданні обставини, суд
приходить до висновку про доведеність
позивачем порушення відповідачем його
права та наявності правових підстав
для його захисту шляхом стягнення з
відповідача на його користь суми
основного бору в розмірі 210 515, 00 грн.,
індексу інфляції у розмірі 1 052, 00 грн. та
процентів у розмірі 31 590, 00 грн.

Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача знайшли
своє доведення в судовому засіданні, є
такими, що ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Крім того, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача судовий збір в
розмірі 2431, 58 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 202, 509, 525,
526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208,
209, 213-215, 217- 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків: НОМЕР_2):

- суму боргу в розмірі 210 515, 00 грн.;

- індекс інфляції в розмірі 1 052 грн.;

- відсотки у розмірі 31 590 грн.;

- судовий збір у розмірі 2 431, 58 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В. С. Декаленко