АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Бреславського О.Г., Винту
Ю.М.,

Секретаря: Тодоряка Г.Д.

З участю: представників
Чернівецької міської ради Гураля В.Б.,
Осовської М..М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Чернівецької міської ради про
відшкодування вартості ? частки
квартири, за апеляційною скаргою
Чернівецької міської ради на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 29 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_3 подала позов до
Чернівецької міської ради про
відшкодування вартості ? частки
квартири.

Посилалась на такі обставини.

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 12 квітня 1993 року
№1537 її покійним діду ОСОБА_4 та бабі
ОСОБА_5 належала на праві спільної
сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

26 липня 1994 року ОСОБА_5 склала заповіт,
згідно якого все належне їй майно
заповіла ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище -
ОСОБА_3.), як своїй онучці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року її бабуся ОСОБА_5
померла. Після її смерті відкрилась
спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_1.

На момент відкриття спадщини вона була
малолітньою особою. Вважає, що спадщину
вона прийняла, оскільки її батьки не
подавали до нотаріальної контори заяви
про відмову від прийняття спадщини.

Рішенням виконавчого комітету
Першотравневої районної ради від 01
липня 2002 року №57/6 житловий будинок
АДРЕСА_1 визнаний аварійним та таким, що
загрожував обвалом.

________________________________________________________________________
________

Провадж. №22-ц/794/1064/14
Головуючий у
першій інстанції Стоцька Л.А.

Категорія: 5

Доповідач: Заводян К.І.

12 квітня 2005 року Чернівецька міська
рада прийняла рішення №268/6 про
відселення ОСОБА_4 із займаної ним
квартири. В подальшому ОСОБА_4 було
видано ордер на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2.

Квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 передав у
комунальну власність територіальної
громади м. Чернівці.

А двокімнатна квартира АДРЕСА_2 за
розпорядженням департаменту
житлово-комунального господарства
Чернівецької міської ради передана у
приватну власність ОСОБА_4.

Вважає, що Чернівецькою міською радою
належним чином не було з'ясовано коло
спадкоємців ОСОБА_5 та не було
враховано їх право на ? частку квартири
АДРЕСА_1, внаслідок чого її, як
спадкоємицю за заповітом, було
позбавлено права власності,
гарантованого Конституцією України.

ОСОБА_4 при виділенні йому квартири
взамін тієї, що була прийнята у
комунальну власність, мав право на
отримання житлового приміщення в межах
його частки у праві власності, а інша
частина житла, яка належала ОСОБА_5, не
могла перейти у його власність. Проте,
Чернівецька міська рада не звернула
увагу на дані обставини, чим порушила
її право власності.

Позовну давність вона пропустила з
поважних причин, оскільки за
вирішенням спору щодо спадкового
майна вона неодноразово зверталась до
суду та Чернівецької міської ради.

Просила суд поновити строк на подання
позовної заяви про відшкодування
вартості ? частки квартири, зобов'язати
Чернівецьку міську раду відшкодувати
їй вартість ? частки квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 29 травня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено.

З Чернівецької міської ради на користь
ОСОБА_3 стягнуто вартість ? частки
квартири АДРЕСА_1 в сумі 239806 грн. та 2389
грн. 06 коп. у відшкодування судових
витрат.

В апеляційній скарзі Чернівецька
міська рада просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким ОСОБА_3 відмовити в задоволенні
позову.

Вважає, що суд неповно з'ясував
обставини справи, а висновки суду не
відповідають встановленим обставинам
справи. Порушені норми матеріального
та процесуального права.

ОСОБА_3 не надано жодного доказу на
підтвердження наявності вини
Чернівецької міської ради у порушенні
її права власності і заподіянні її
матеріальної шкоди згідно ст.22 ЦК
України.

Не вирішеним залишилось питання, яким
чином міська рада або її виконавчі
органи мали дізнатися про спадкоємців
покійної ОСОБА_5, якщо самі зацікавлені
особи даний факт приховали.

Батькам неповнолітньої на той час
ОСОБА_3, достеменно було відомо про те,
що будинок АДРЕСА_1 визнано аварійним
та таким, що загрожує обвалом, а також і
те, що мешканці будинку підлягають
негайному примусовому відселенню.

ОСОБА_4 при переселенні в квартиру
АДРЕСА_2 та в процесі її приватизації,
приховав від міської ради те, що його
співвласник квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_5,
склала заповіт на належну їй ? частину
квартири на ім'я ОСОБА_3

ОСОБА_3 подала позов з пропуском строку
звернення до суду, у грудні 2013 року.

Про порушення свого права власності
ОСОБА_3 дізналась у 2007 році і почала
судові процеси. Однак, вимоги про
відшкодування вартості ? частки
квартири АДРЕСА_1 вона не заявляла.

За наслідками розгляду позовів ОСОБА_3,
рішення виконкому Чернівецької
міської ради від 12 квітня 2005 року №268/6
про видачу ордера ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1 не було.

Колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги не
убачається.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що квартира АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 12.04.1993 року (передана у
власність шляхом приватизації),
належала ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності (а.с.15).

ОСОБА_5 26.07.1994 року склала заповіт,
згідно якого все належне їй майно
заповіла своїй онуці ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1. /Після реєстрації шлюбу
03.09.2009 р. прізвище змінено на ОСОБА_3/
(а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла.

Рішенням виконавчого комітету
Першотравневої районної ради
м.Чернівці від 01.07.2002 року №57/6 будинок
АДРЕСА_1 був визнаний аварійним і таким,
що загрожує обвалом (а.с.24).

За рішенням виконкому Чернівецької
міської ради від 18 лютого 2003 року №136/4
ОСОБА_4, разом з іншими мешканцями, був
відселений із двокімнатної квартири
№2, житловою площею 39,5 кв.м. вказаного
аварійного будинку (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 12.04.2005
року №273/6 квартира АДРЕСА_1 була
прийнята у комунальну власність
територіальної громади м.Чернівці
(а.с.26), а ОСОБА_4 за рішенням виконкому
Чернівецької міськради від 12 квітня 2005
року (а.с.22) надано квартиру АДРЕСА_2,
житловою площею 40,0 кв.м.

Розпорядженням департаменту
житлово-комунального господарства
Чернівецької міської ради №4386 від
19.09.2005 року зазначена квартира була
передана у приватну власність ОСОБА_4,
на підставі якого було видане
свідоцтво про право власності на його
ім'я.

Зазначені обставини були встановлені
рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 26.11.2008 року,
яке набрало законної сили, тому суд, на
підставі ч.З ст.61 ЦПК України,
обґрунтовано визнав їх такими, що не
підлягають доказуванню.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 06.10.2008 року, яке
набрало законної сили, встановлено
факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, яка
складається з 1/2 ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1, як спадкоємиці за
заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с.28-30).

Таким чином, прийнявши спадщину,
ОСОБА_3., яка на той час була
малолітньою, стала власником 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України та ст.321
ЦК України закріплено принцип
непорушності права власності,
відповідно до якого ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
або обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 цього Кодексу.

Аналогічні положення закріплено
частиною 5 ст.41 Конституції України.

Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1 у Чернівці було
припинено рішенням виконкому
Чернівецької міської ради від 12.04.2005
року №273/6.

Будь-якого іншого житла взамін
оберненого у комунальну власність
ОСОБА_3 надано не було, як не було надано
і компенсації за втрачене майно.

За змістом ст.386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності. Власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Обґрунтовано послався суд першої
інстанції на практику Європейського
суду з прав людини у рішенні «Спорронг
і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982
року: "Щодо розміру справедливої
сатисфакції Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні «Скордіо проти
Італії» від 06.03.2007 року зазначив, що
компенсація повинна, наскільки це
можливо, усунути всі наслідки
протиправного діяння і відновити
ситуацію, яка існувала б якщо б це
діяння не було вчинене. Компенсація в
натурі чи, якщо це неможливо, виплата
суми, яка відповідає оцінці, яку
складає компенсація в натурі;
присудження, якщо в цьому є
необхідність, шкоди за понесену втрату,
яка не покривається компенсацією в
натурі чи виплатою замість неї - такими
є основні принципи для визначення
розміру компенсації. Крім того,
Європейський суд зазначив, що належна
особі компенсація не повинна
обмежуватись лише вартістю майна на
момент заволодіння ним, держава
повинна виплатити особі поточну
вартість майна, а також компенсацію за
втрату права користування майном з
моменту заволодіння власністю.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №14024
від 18.04.2014 року, ринкова вартість ?
частки квартири АДРЕСА_1 становить 239806
грн. 00 коп. (а.с.107).

Визначена вартість ? частки квартири
відповідачем не спростована.

Обґрунтовано застосував суд до
правовідносин сторін ст.264 ЦК України
щодо переривання позовної давності,
оскільки за предметом спору за усіма
позовами ОСОБА_9 є спір про право
власності на спадкове майно.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд обґрунтовано стягнув з
Чернівецької міської ради вартість ?
частки квартири АДРЕСА_1 вартістю 239806
грн., яка перейшла у комунальну
власність територіальної громади
м.Чернівці за рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
12.04.2005 року №273/6 (а.с.26).

Рішення суду відповідає обставинам
справи, вимогам матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не убачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Чернівецької
міської ради відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 29 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: