Справа № 127/9706/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка
А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
визнання права власності,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/2 квартири,
зазначивши, що вона 16.10.1973 року уклала
шлюб з ОСОБА_7, під час шлюбу ними була
придбана квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідним договором
купівлі-продажу. В 2000 році, в зв'язку з
відсутністю роботи, позивач змушена
була виїхати на роботу за кордон, а
саме: в республіку Італія. Під час
перебування за кордоном шлюб позивача
з ОСОБА_7 було розірвано. Після
повернення в Україну позивач
продовжувала проживати з ОСОБА_7 однією
сією. ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_7
відкрилась спадщина, у тому числі і на
квартиру АДРЕСА_1, придбану під час
шлюбу з позивачем, однак в силу того, що
на день смерті чоловіка їх шлюб було
розірвано і позивач не є спадкоємицею
після смерті ОСОБА_7, в силу чого
просить суд визнати за нею право
власності на спільне майно подружжя, а
саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Позивач та його представник у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
обґрунтувавши їх обставинами
викладеними в позовній заяві, при цьому
позивач додатково пояснила суду, що
спір за дане майно виник між нею та
відповідачем ОСОБА_5 після того, як
останній приїхав з Італії, приблизно на
початку 2014 року.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
визнали повністю, зазначивши, що їм
відомо про шлюб їхнього батька з
позивачем, які проживали в спірній
квартирі. Розуміють, що позивачу
повинно належати половину даної
квартири. Зазначили, що батьки придбали
дану квартиру,будучи у шлюбі.

Відповідач ОСОБА_5, в судовому
засіданні проти позову заперечував,
зазначивши, що квартира має бути
розділена в рівних частках між
позивачем та відповідачами по 1/4 частці
кожному, оскільки така квартира була
приватизована, а не придбана його
батьком. Зазначив, що зареєстрований в
спірному майні, але не проживає там.
Пояснив суду, що спір за дане майно між
ним та відповідачем виник після його
повернення на територію України з
Італії приблизно із січня 2014 року.
Просив в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 у судовому засіданні проти
позову заперечувала, зазначивши, що
договір купівлі продажу має пункт в
якому зазначено, що дана квартира після
смерті власника успадковується на
загальних підставах. Вважає, що на
даний договір норми Сімейного Кодексу
не поширюються. Крім того, звернулась
до суду із заявою про застосування
позовної давності. Просила в позові
відмовити повністю.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи,
встановив, визначив та дослідив
слідуючі докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Відповідно свідоцтва про укладення
шлюбу Серії НОМЕР_1 від 16.10.1973 року,
виданого бюро ЗАГС м. Вінниці, ОСОБА_7
та ОСОБА_1 уклали шлюб 16.10.1973 року, після
реєстрації шлюбу присвоєно спільне
прізвище: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 відповідно,
актовий запис № 1698 (а. с. 5).

Свідоцтво про розірвання шлюбу серія
НОМЕР_2, видане 14.11.2012 року Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області, зазначає,
що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано,
актовий запис № 1280 від 24.11.2009 року (а.с.
6).

Зміст Витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
шлюб щодо підтвердження дошлюбного
прізвища № 7 від 10.07.2014 року,
виданий Відділом ДРАЦ реєстраційної
служби Вінницького МУЮ Вінницької
області, вказує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1
уклали шлюб 16.10.1973 року, актовий запис №
1698, з присвоєнням післяшлюбного
прізвища ОСОБА_7, при цьому даний шлюб
був розірваний 24.11.2009 року, актовий
запис № 1280.

Згідно Договору купівлі-продажу № 397
від 17.02.1992 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Вінницької
державної нотаріальної контори
Довгалюк Л.Б., зареєстрований в реєстрі
за № 3-97, вказано, що ОСОБА_7 придбав в
міській Раді народних депутатів м.
Вінниці займану ним трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 7-8).

Копія Свідоцтва про смерть Серії
НОМЕР_3 від 24 січня 2013 року, видана
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
зазначено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
актовий запис № 241 (а.с.9).

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1,
зазначає, що власником даної квартири є
ОСОБА_7, технічні характеристики даної
квартири: квартира складається з 3-х
кімнат, загальна площа 54,1 кв.м., житлова
площа 39,1 кв.м. (а.с. 30-31).

Зміст Свідоцтва про право на спадщину
за законом від 31.01.2014 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої вінницької державної
нотаріальної контори Дишкант М.В.,
зареєстроване в реєстрі за № 2-249,
вказує, спадкоємцями майна гр. ОСОБА_7 є
його дочка ОСОБА_4 - в 1/3 частці, син
ОСОБА_5 - в 1/3 частці, син ОСОБА_3 - в 1/3
частці, спадщина на яку в указаних
частках видане свідоцтво, складається
з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 70).

Таким чином судом встановлено, що
ОСОБА_7, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 з
16.10.1973 року по 24.11.2009 року, під час даного
шлюбу, а саме: 17.02.1992 року, придбав
квартиру АДРЕСА_1, при цьому після
смерті ОСОБА_7 відповідачі прийняли
відповідну спадщину та оформили свої
спадкові права на половину вище
згаданої квартири.

Позиція відповідача ОСОБА_5 щодо
приватизації вище згаданої квартири
його батьком - є помилковою та не
підтверджується жодними належними та
допустимими доказами, оскільки в
судовому засіданні згідно вище
зазначеного договору купівлі-продаж №
397 було встановлено, що 17.02.1992 року
ОСОБА_7 придбав у міській Раді народних
депутатів м. Вінниці квартиру АДРЕСА_1,
тобто дане майно було набуте у
власність шляхом укладання
відповідного правочину, а не шляхом
приватизації майна.

Згідно норми ч.1 ст. 22 КпШС (в редакції,
чинній на час спільного проживання
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як подружжя та
придбання квартири) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
цивільні відносини, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовується до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Норма ч.1 ст. 355 ЦК України прописує,
що майно, яке є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності.

Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України
зазначає, що спільна власність двох
або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Враховуючи встановлені судом вище
зазначені обставини та з огляду на вище
наведені норми законодавства, суд
приходить до висновку, що спірне майно,
а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1,
була придбана та зареєстрована на ім'я
одного із подружжя в період шлюбу,
тобто належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
та є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Норма ч. 1 ст. 68 СК України
прописує, що розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частина 2 ст. 372 ЦК України зазначає, що у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності" № 20
від 22.12.1995 року, частка учасника
спільної сумісної власності
визначається при поділі майна, виділі
частки з спільного майна, зверненні
стягнення на майно учасника спільної
власності за його боргами, відкритті
після нього спадщини. При відсутності
доказів про те, що участь когось з
учасників спільної сумісної власності
(крім сумісної власності подружжя) у
надбанні майна була більшою або
меншою - частки визначаються рівними.

З огляду на зазначене, врахувавши, що
квартири АДРЕСА_1, була придбана ОСОБА_7
в період шлюбу з позивачем, суд
приходить до висновку, що дана квартира
є об'єктом права спільної сумісної
власності відповідного подружжя, при
цьому позивач, в розумінні вимог ст. 22
КЗпШ (в редакції чинній на момент
відповідних правовідносин), є
співвласником такого майна та має
право на 1/2 частки зазначеної квартири,
в силу чого суд вважає, що позов є
обґрунтований та підлягає до
задоволення, з розподіленням судових
витрат згідно ст. 88 ЦПК України,
врахувавши, що згідно звіту про оцінку
спірного майна (а.с. 17,18), та з огляду на
сплачений позивачем розмір судового
збору в розмірі 3654 грн. 00 коп., виходячи
із визнання за позивачем права
власності на дане майно лише на 1/2
частку, що вказує на компенсацію
відповідачами позивачу понесених
судових витрат по сплаті судового
збору в сумі 1827 грн. 00 коп.

Щодо заявленої заяви представником
відповідача про застосування позовної
давності - то суд вважає, що в даних
правовідносинах, з врахуванням норми
ст. 72 СК України та з огляду на те, що
спір за дане майно виник між сторонами
лише в січні 2014 року, коли відповідач
повернувся додому із-за кордону, що не
заперечувалось та визнавалось
сторонами, тобто від дня, коли один із
співвласників дізнався про порушення
свого права власності на дане майно,
три роки не пройшло, а тому позовна
давність в даному випадку застосуванню
не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
22 КпШС України, ст. ст. 355, 368, 372 ЦК
України ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1, яка була
зареєстрована на ім'я ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - 1827 грн. 00 коп.,
що становить суму судових витрат,
понесених за сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя