Провадження № 2/521/5918/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року

м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого судді – Коблової О.Д.,

при секретарі судового засідання –
Москальовій Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до судді Приморського
районного суду м. Одеси Кравчук Тетяни
Станіславівни про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Апеляційного суду Одеської області із
позовом до судді Приморського
районного суду м. Одеси Кравчук Т.С. про
відшкодування моральної шкоди. Ухвалою
від 11 липня 2014 року Апеляційний суд
Одеської області визначив підсудність
справи. Справа була направлена до
Малиновського районного суду м. Одеси.

08 серпня 2014 року було проведено
повторно автоматичний розподіл справи.
Справу в порядку ст. 11-1 ЦПК України
передано судді Малиновського
районного суду м. Одеси Кобловій О.Д.

Суддею було прийнято справу до свого
провадження та призначено до розгляду
у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та його
представник просили стягнути з судді
Приморського районного суду м. Одеси
Кравчук Тетяни Станіславівни
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 150 000 гривень.

Відповідач по справі надала заяву до
суду, згідно якої просила справу
розглядати за її відсутності та
закрити провадження по справі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги виниклі
обставини та пояснення сторін за суттю
спору і підставами звернення в суд,
надавши належну юридичну оцінку
виниклим між сторонами по справі
правовідносинам, суд приходить до
висновку, що провадження підлягає
закриттю.

Так, відповідно до частини другої
статті 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.
Проте в зазначеному вище випадку між
позивачем та суддею (відповідачем) такі
правовідносини не виникають, тому такі
справи не можуть бути підсудні судам
загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом
прав, свобод чи інтересів у
публічно-правових відносинах від
порушень з боку органів державної
влади, оскільки оскаржені позивачем
дії вчинені при здійсненні правосуддя,
а тому законність таких дій може
перевірятися лише судом вищої
інстанції в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно з частиною першою статті 13
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в суді,
ухвалюється іменем України. Таким
чином, суддя виступає як посадова
особа, уповноважена на виконання
функцій держави, а не як приватна особа,
до якої можна звернутися з позовом.

Особи мають право оскаржити судове
рішення до судів вищої інстанції в
порядку та з підстав, визначених у
процесуальному законодавстві. Питання
притягнення судді до відповідальності
врегульовано законами України «Про
судоустрій і статус суддів» та «Про
Вищу раду юстиції».

Таким чином, на сьогодні чинне
законодавство дає можливість
громадянину повною мірою реалізувати
своє право на оскарження судового
рішення.

Законність процесуальних актів і дій
(бездіяльності) суддів, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
проти судді є протиправним втручанням
у здійснення правосуддя й посяганням
на процесуальну незалежність (статті 126
і 129 Конституції України). Зазначена
правова позиція викладена, зокрема, в
постанові Верховного Суду України від
15 квітня 2008 року (справа № 21-319 во 07).

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року «Про незалежність судової влади»
роз'яснено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається; суди
повинні відмовляти у прийнятті позовів
та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і
Консультативна рада європейських
суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008)
до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо
якості судових рішень підкреслює, що
зміст конкретних судових рішень
контролюється, насамперед, за
допомогою процедур апеляції або
перегляду рішень у національних судах
та за допомогою права на звернення до
Європейського суду з прав людини.

У низці рішень Європейський суд з прав
людини неодноразово зазначав, що право
на суд, окремим аспектом якого є право
на доступ до правосуддя, не є
абсолютним.

У Висновку № 3 (2002) згаданої
Консультативної ради щодо принципів та
правил, які регулюють професійну
поведінку суддів, зокрема питання
етики, несумісної поведінки та
безсторонності, зазначено, що за
загальним принципом судді повинні
персонально бути повністю звільненими
від відповідальності стосовно
претензій, які пред'являються їм у
зв'язку з добросовісним здійсненням
ними своїх функцій. Судові помилки щодо
юрисдикції чи процедури судового
розгляду, у визначенні чи застосуванні
закону, здійсненні оцінки свідчень
повинні вирішуватися за допомогою
апеляції.

Керуючись ст. 205 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до судді Приморського
районного суду м. Одеси Кравчук Тетяни
Станіславівни про відшкодування
моральної шкоди – закрити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня проголошення
ухвали апеляційної скарги.

Суддя
О. Д.
Коблова