печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 липня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва

в складі: головуючого судді -
Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Скирді В. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про визнання договору
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеними вимогами мотивуючи
їх тим, що 01 квітня 2014 року між ним та
відповідачем укладено договір
фінансового лізингу №009454. Згідно з
умовами договору позивач зобов'язався
сплатити на рахунок відповідача
авансовий платіж (50% вартості предмета
лізингу), а відповідач, у свою чергу,
гарантував отримання позивачем у
власність автомобіля марки «Geely»,
модель Emgrand X7, вартістю 140000 грн.
Посилаючись на те, що незважаючи на
виконання ним своїх обов'язків за
договором, автотранспортний засіб йому
не надано, при укладанні договору
фінансового лізингу представники
відповідача ввели його в оману щодо
умов та правової природи даного
зобов'язання, позивач просив суд
визнати вказаний правочин недійсним та
застосувати наслідки його недійсності
шляхом стягнення з відповідача
грошової суми в розмірі 84840 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав
пред'явлені вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
його проведення повідомлявся належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

Суд вважає за можливе ухвалити заочне
рішення, оскільки позивач не заперечує
проти заочного порядку вирішення
спору.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку про необґрунтованість
заявлених вимог.

Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року
між позивачем та відповідачем укладено
договір фінансового лізингу №009454.
Згідно з умовами договору позивач
зобов'язався сплатити на рахунок
відповідача авансовий платіж (50%
вартості предмета лізингу), а
відповідач, у свою чергу, гарантував
отримання позивачем у власність
автомобіля марки «Geely», модель Emgrand X7,
ціною 140000 грн.

Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги
позивач посилається на те, що оскільки
при укладанні даного договору він був
введений в оману працівниками
відповідача щодо умов договору та його
природи, вказаний правочин підлягає
визнанню недійсним на підставі ст. 230 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
вважається недійсним.

Крім того, відповідно до роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України в п.20
постанови від 06 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», на відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, заявляючи вимоги про визнання
договору недійсним як такого, що був
укладений під впливом обману, позивач
не надав суду достатніх доказів того,
що в момент вчинення вказаного
правочину представники відповідача
навмисно ввели його в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, при укладанні даного договору
позивач був ознайомлений з його
змістом та погодився з умовами
зобов'язання, про що свідчить
відповідний підпис позивача на кожній
сторінці договору.

Посилання позивача на те, що при
укладенні договору сторонами не було
досягнуто всіх істотних його умов щодо
предмета договору не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки дана
обставина не є підставою для визнання
договору недійсним на підставі ст. 230 ЦК
України.

Також не можуть бути прийняті судом до
уваги посилання позивача на те, що при
підписанні оспорюваного договору він
не ознайомився з його змістом, оскільки
власна недбалість позивача не може
бути підставою для визнання такого
правочину недійсним.

Оскільки вимоги про застосування
наслідків недійсності договору шляхом
стягнення коштів переданих на
виконання договору є похідними від
вимоги про визнання даного договору
недійсним, позов в цій частині також
задоволенню не підлягає.

Разом з тим, позивач не позбавлений
можливості звернення до суду з позовом
про визнання даного договору недійсним
з інших підстав.

На підставі викладеного та керуючись
ст., 215, 230 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 215 ЦПК
України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про визнання договору
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину - залишити без
задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Печерський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ