АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/890/14
Головуючий 1 інстанції - Сорока
Справа 2-1134/11
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - право власності
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П,

суддів - Кругової С.С., Крилової Т.Г.

при секретарі - Огар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 05 липня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про виділ частки з майна, що є у
спільній частковій власності

та за зустрічними позовами ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про виділ в натурі частки зі
спільного майна, -

встановила:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
договору дарування від 10 січня 2011 року
вона є власником 1/4 частини нежитлової
будівлі літ. «И-2», загальною площею 273,1
кв. м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Власниками інших 1/2 та 1/4
частин вказаної будівлі є відповідно
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Посилаючись на те, що
між нею та відповідачами виникають
суперечки з приводу користування
належним їм на праві спільної
часткової власності нерухомим майном,
з урахуванням уточнених позовних
вимог, ОСОБА_4 просила виділити їй в
натурі відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2566
від 22 червня 2011 року наступні
приміщення: № 3 - кабінет; № 4 - частина
коридору; № 5 та № 6 - торгівельні
приміщення; № 8 - санвузол, які
знаходяться на першому поверсі
будівлі.

У липні 2012 року ОСОБА_1, а у жовтні цього
ж року ОСОБА_3 звернулися до суду із
зустрічними позовами, в яких
посилаючись на те, що вони є власниками
відповідно 1/2 та 1/4 частин нежитлової
будівлі АДРЕСА_1, на підставі ст. 364 ЦК
України, також просили виділити їм в
натурі часину вказаного нерухомого
майна.

Рішенням Червоноазаводського
районного суду м. Харкова від 05 липня 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Виділено ОСОБА_4 1/4 частку загальною
площею 67,75 кв. м. у будівлі літера «И-2»,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: приміщення 3 - кабінет, площею 12,8
кв.м., приміщення 4 - частина коридору
площею 2,35 кв.м., приміщення 5 -
торгівельне приміщення, площею 26.2 кв.м.,
приміщення 6 - торгівельне приміщення,
площею 19.6 кв.м., приміщення 8 - санвузол,
площею 6.8 кв.м. Зазначено, що для
здійснення запропонованого варіанту
виділу частки ОСОБА_4 необхідно
провести наступне переобладнання:
закласти дверний отвір між
приміщеннями 9 та 5; демонтувати дверний
блок, закласти дверний отвір між
приміщеннями 4 та 3; встановити
перегородку у приміщенні 4, улаштувавши
приміщення: комора, площею 2,35 кв.м.;
коридор, площею 3,75 кв.м. Мережі
електропостачання, водопостачання,
каналізації та опалення залишено у
спільному володінні. Зобов'язано
ОСОБА_4 встановити окремі прилади
обліку енергоносіїв, гарячої і
холодної води, каналізації, опалення
або укласти договір про сплату 1/4
частини від нарахування комунальних
служб. В іншій частині у задоволенні
позову ОСОБА_4 та у задоволенні
зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просили рішення
в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 скасувати, ухвалити нове
рішення, яким заявлені ними позовні
вимоги задовольнити, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила
рішення суду першої інстанції
скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовити, позовні заяви ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 залишити без розгляду. В
обґрунтування скарги зазначила, що на
підставі договору дарування від 04
липня 2013 року вона є власником 1/16
частини спірної будівлі, а ухваливши
оскаржуване рішення про виділ в натурі
частки ОСОБА_4, суд вирішив питання про
її, як співвласника будинку, права та
обов'язки, не залучивши її до участі у
справі.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 04 вересня 2013
року рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 05 липня 2013
року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
виділ частки з майна, що є у спільній
частковій власності та в частині
стягнення на її користь 3055 грн. 84 коп.
судових витрат було скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову
ОСОБА_4 у задоволенні заявленого нею
позову, в іншій частині рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 05 липня 2013 року залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року рішення
апеляційного суду Харківської області
від 04 вересня 2013 року було скасовано,
справа передана на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
суд касаційної інстанції вказав на те,
що апеляційний суд встановивши нові
факти, вдався до переоцінки доказів, у
тому числі висновків експертизи, не
спростувавши останніх і взагалі не
зазначивши чим саме у разі виділу
частки ОСОБА_4 з майна, що є у спільній
частковій власності, будуть порушені
права інших співвласників; не залучив
до участі в справі нового співвласника
спірної будівлі ОСОБА_2 та дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанцій при новому
розгляді справи.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 12 лютого 2014 року до участі у
справі у якості часткового
правонаступника ОСОБА_1 було залучено
ОСОБА_2.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційних
скарг, вважає за необхідне в їх
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, не заперечується
сторонами, що нежитлова будівля літ. И-2
площею 273,1 кв. м, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві
спільної часткової власності.

ОСОБА_1 належала 1/2 частка, з яких 1/4
частка - на підставі свідоцтва про
право власності від 27 березня 2003 року,
виданого Червонозаводською районною
радою м. Харкова, та 1/4 частка - на
підставі договору дарування від 23
березня 2012 року, укладеного між ОСОБА_10
та ОСОБА_1; 1/8 з належної йому ? частки
ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 за договором
дарування від 04 липня 2013 року.

ОСОБА_3 належить 1/4 частка будівлі на
підставі свідоцтва про право власності
від 27 березня 2003 року.

ОСОБА_4 належить 1/4 частка спірної
будівлі на підставі договору дарування
від 10 січня 2011 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та
виділяючи їй в натурі приміщення
першого поверху з окремим входом та
залишаючи всі інші приміщення першого
та другого поверхів у спільній
частковій власності решти
співвласників суд першої інстанції
виходив з того, що у ОСОБА_4 та інших
співвласників склалися вкрай
неприязні стосунки, що унеможливлює
спільне користування приміщенням; не
встановлено порушення прав інших
співвласників .

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки він підтверджений
матеріалами справи, відповідає вимогам
закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено,
що поділ (виділ частки) майна, що є
об'єктом спільної часткової власності,
в натурі між співвласниками припиняє
право спільної часткової власності
щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ
(виділ частки) є можливим якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом,
що виключає можливість залишення у
спільному користуванні співвласників
будь-яких приміщень будинку.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.
183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток
(поділ) жилого будинку, що перебуває у
спільній частковій власності, є
можливим, якщо кожній зі сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку із самостійним виходом
(квартиру) або у разі, коли є технічна
можливість переобладнання будинку в
ізольовані квартири, які за розміром
відповідають розміру часток
співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий,
але з відхиленням від розміру
ідеальних часток співвласників з
урахуванням конкретних обставин поділ
(виділ) може бути проведений зі зміною
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації співвласнику,
частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової
власності мають рівні права стосовно
спільного майна пропорційно своїй
частці в ньому, суд, здійснюючи поділ
майна в натурі (виділ частки), повинен
передати співвласнику частки жилого
будинку та нежилих будівель, яка
відповідає розміру й вартості його
частки, якщо це можливо без завдання
неспівмірної шкоди господарському
призначенню будівлі.

Якщо поділ (виділ) є неможливим може
бути встановлений порядок
користування нерухомим майно у разі
пред'явлення відповідного позову.

Як убачається з висновків судових
будівельно-технічних експертиз № 2566
від 22 червня 2011 року та № 12596 від 17
квітня 2013 року виходячи з технічного
стану конструктивних елементів (не
задовільний), планувального рішення
(двоповерхове), розміру приміщень і
наявності санітарних приміщень (два
санвузли) нежитлової будівлі літ. «И-2».
що розташована за адресою: АДРЕСА_1
надати варіанти поділу відповідно до
ідеальних часток кожного зі
співвласників не надається можливим. У
висновку № 2566 від 22 червня 2011 року
запропоновано один варіант виділу в
натурі 1/4 частини спільного майна та
один варіант порядку користування
будівлею. Варіант виділу в натурі
запропонований експертом був
покладений в основу рішення суду
першої інстанції.

ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наполягали на
тому, що судом першої інстанції не було
досліджено питання про можливість
поділу між співвласниками спірної
нежитлової будівлі з відступленням від
ідеальних часток.

Для з*ясування вказаного питання судом
апеляційної інстанції за клопотанням
ОСОБА_1 була призначена судова
будівельно-технічна експертиза з
висновку якої № 3499 від 29 серпня 2014 року
вбачається, що в межах поставлених
питань не надається можливим надати
варіанти виділу, поділу спірної
нежитлової будівлі у відповідності до
ідеальних часток та з відступленням
від ідеальних часток. Експертом
запропоновані варіанти порядку
користування нежитловим будинком.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів того, що між
усіма співвласниками можливий поділ
будинку у відповідності до їх
ідеальних часток або з відступленням
від ідеальних часток.

Позовні вимоги про встановлення
порядку користування спірною будівлею
сторонами не заявлені.

ОСОБА_1 звертав увагу на те, що суд
першої інстанції не врахував порядок
користування спірною будівлею, що
склався між сторонами. Вказував, що
саме він фактично користувався
приміщеннями, які виділені ОСОБА_4,
оскільки є засновником юридичної
особи, яка орендувала вказані
приміщення. Зазначав що ОСОБА_4, на
відміну від решти співвласників ніколи
не несла витрати на утримання та ремонт
будинку.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що ООО ППФ «Проект», засновником якої
дійсно є ОСОБА_1, орендувалася вся
будівля в цілому. Спірною будівлею
користувався не особисто ОСОБА_1, а
юридична особа ООО ППФ «Проект».

Крім того, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції ОСОБА_1 не
заперечував, що ОСОБА_8, який подарував
належну йому частку ОСОБА_4, будучи
співвласником будинку, разом з іншими
співвласниками ніс витрати на
утримання та ремонт будинку.

З пояснень сторін встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
між ОСОБА_4 та іншими співвласниками
склалися неприязні стосунки, які
значно ускладнюють спільне
користування майном.

За таких обставин, а також з огляду на
те, що суду наданий лише один варіант
виділу ? частки із спільного майна
судова колегія вважає доцільним
виділення частки саме ОСОБА_4

Судовою колегією не встановлено
порушень прав інших співвласників у
разі виділу частки належної ОСОБА_4

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 05 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: