Справа № 573/1033/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

20 серпня 2014 року м.
БілопілляБілопільський районний суд
Сумської області в складі:

головуючої судді:
Свиргуненко Ю. М.,

при секретарі:
Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Білопілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи: відділ Держземагенства у
Білопільському районі Сумської
області, Білопільська міська рада
Сумської області про усунення перешкод
у користуванні власністю та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2014 року позивачка звернулась
до суду з позовом до відповідачів про
усунення перешкод у користуванні
власністю. Свої вимоги мотивувала тим,
що їй на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1, який є спільною
власністю її та відповідачів. З 2005 року
останні перешкоджають їй
користуватися своєю власністю,
встановивши кожен зі свого боку
паркани, у зв'язку з чим вона не має
можливості вільно потрапити на
подвір'я та зайти у свою квартиру, яка
знаходиться в середині будинку Крім
цього, неправомірними діями
відповідачів їй завдана моральна
шкода, яка виразилася у душевних
стражданнях, яких вона зазнала
внаслідок вчинення останніми перешкод
у володінні, користуванні і
розпорядженні своєю власністю, та
висловлення в її адресу образ і погроз
при спробі потрапити до квартири. У
зв'язку з викладеними вище обставинами
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
позовом, в якому просила зобов'язати
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
усунути перешкоди в користуванні її
частиною будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, шляхом зносу парканів та
зобов'язання не замикати хвіртки, а
також стягнути з останніх моральну
шкоду у сумі 3 000 грн.

19 серпня 2014 року до суду надійшла
уточнена позовна заява ОСОБА_1, в якій
остання просила зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди в
користуванні її частиною будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, шляхом зносу
парканів, якими загороджений двір
загального користування, зняття з
хвірток замикаючих пристроїв, не
встановлення нових замикаючих
пристроїв, а також стягнути моральну
шкоду у сумі 3 000 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представники ОСОБА_7 і ОСОБА_8
уточнені позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, а також представник останніх за
договором про надання правової
допомоги адвокат ОСОБА_9 проти позову
заперечували.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
сповіщений про час, день і місце
розгляду справи, причин неявки не
повідомив.

Заслухавши сторони та їх
представників, повно, всебічно і
об'єктивно дослідивши матеріали даної
цивільної справи, а також цивільних
справ 2-1178/2002 та 2-32/05, оцінивши їх в
сукупності з точки зору належності,
достатності і взаємозв'язку, суд
приходить до наступних висновків.

Нормами ч. 4 ст. 41 Конституції України
закріплено непорушність права
власності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Частиною 1 статті 316 ЦК України
визначено, що правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. При здійсненні своїх прав та
виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За змістом ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. При цьому право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до ст. 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 складається з трьох квартир.

З них квартира №1 на підставі договору
купівлі-продажу від 17 квітня 2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Білопільського районного
нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстрованого в реєстрі за №324, на
праві приватної власності належить
відповідачу ОСОБА_5 В ній останній
мешкає разом зі своє дружиною ОСОБА_6
також відповідачкою у справі (а. с. 46 - 55).

Квартира АДРЕСА_1, яка раніше належала
ОСОБА_11, на праві приватної власності
належить позивачці ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 30 вересня
2004 року, зареєстрованим у реєстрі за
№1218 та реєстровій книзі №58 ст. 63 за
реєстровим №5052 (а. с. 8-15).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4
проживають у квартирі №3 будинку №3, що
знаходиться за вказаною вище адресою,
на підставі ордеру на житлове
приміщення №134 від 24 червня 1986 року,
виданого на підставі рішення
міськвиконкому від 20 червня 1986 року,
тобто є наймачами вказаного житлового
приміщення (а. с. 96-100).

Між сторонами в справі виник спір з
приводу користування прибудинковою
територією. Аналогічні спори вже
вирішувався Білопільським районним
судом 05 грудня 2002 року та 28 січня 2005
року між колишньою власницею квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_11 і попереднім власником
квартири №1 в цьому ж будинку ОСОБА_12, а
також між ОСОБА_1 та ОСОБА_12, ОСОБА_13 і
ОСОБА_2 Однак, нові власники квартири №1
- відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а також
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які є наймачами квартири №3,
продовжують чинити позивачці ОСОБА_1
перешкоди у користуванні своїм майном.

Згідно акту обстеження житлових умов
будинку АДРЕСА_1 від 23 червня 2014 року,
фототаблиці до нього, а також схем
розташування квартир від 23 червня 2014
року та 14 серпня 2014 року з боку
помешкання сім'ї ОСОБА_6 хвіртка в
паркані з вулиці запірних пристроїв не
має, з боку квартири відповідачів
ОСОБА_4 на хвіртках в паркані з вулиці є
замки. Подвір'я спірного будинку
розділене огорожами, між якими є прохід
(а. с. 81-85, 123-124).

З акту від 25 червня 2014 року та
фототаблиці до нього вбачається, що
замок на хвіртці в паркані з вулиці з
боку помешкання відповідачів ОСОБА_4
знятий (а. с. 94-95).

Як показала у судовому засіданні
представник третьої особи -
Білопільської міської ради ОСОБА_14, 24
червня і 14 серпня 2014 року вона в складі
комісії виходила за місцем мешкання
сторін у справі, за адресою: АДРЕСА_1. На
місці було встановлено, що на хвіртці в
паркані з вулиці з боку квартири ОСОБА_4
в замку вийнята серцевина, але є
защіпка, на яку зі слів власників вони
замикають двір на ніч.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представники ОСОБА_7 і ОСОБА_8
показали, що хвіртка в паркані з вулиці
з боку квартири ОСОБА_6 замикається із
середини на цвях, про що надали
відповідні фотознімки. Однак,
зазначені фото суд вважає неналежним
доказом доводів сторони позивача,
оскільки на них не зрозуміло чия
хвіртка сфотографована і коли, окрім
того, на них відсутній будь-який
запірний пристрій, про який зазначають
останні (а. с. 89).

Крім того, як підтвердила у судовому
засіданні представник третьої особи
Білопільської міської ради ОСОБА_14, на
хвіртці в паркані з вулиці з боку
помешкання відповідачів ОСОБА_6
будь-які запірні пристрої відсутні.

Таким чином, судом встановлено факт
наявності запірного пристою (защіпки)
на внутрішній стороні хвіртки паркану
з вулиці з боку помешкання
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3,
та відсутності будь-яких запірних
пристроїв на хвіртці паркану з вулиці з
боку квартири відповідачів ОСОБА_5 і
ОСОБА_6

Як вбачається з акту обстеження
житлових умов будинку АДРЕСА_1 від 23
червня 2014 року, фототаблиці до нього, а
також схем розташування квартир від 23
червня 2014 року та 14 серпня 2014 року
подвір'я спірного будинку розділене
огорожами, між якими є прохід до
належної позивачці ОСОБА_1 квартири з
боку помешкання відповідачів ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 шириною 2 м. Ширина проходу з
боку квартири відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 до квартири №2
становить 1,2 м. Ширина подвір'я
відповідачів ОСОБА_3 становить 11 м,
відповідачів ОСОБА_6 - 8, 95 м, позивачки
ОСОБА_1 - 5, 6 м (а. с. 81-85, 123-124).

Рішеннями Білопільського районного
суду від 05 грудня 2002 року та від 28 січня
2005 року, а також рішенням Апеляційного
суду Сумської області від 05 травня 2005
року встановлено, що прибудинкова
територія біля будинку АДРЕСА_1 є
двором загального користування.
Дворова частина між співвласниками
будинку документально міськвиконкомом
не закріплялась. Установка заборів на
земельній ділянці двору нікому з
мешканців будинку не надавалась (а. с.
137-143).

Представник третьої особи -
Білопільської міської ради ОСОБА_14 у
судовому засіданні підтвердила, що
шиферні паркани, якими розділена
дворова територія за адресою: АДРЕСА_1,
встановлені відповідачами самовільно,
без отримання відповідного дозволу
виконавчого комітету Білопільської
міської ради. Прохід до квартири
позивачки з боку квартир відповідачів
існує, а от проїзд транспортом
неможливий.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні
показала, що відповідачі ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 взагалі не пускають її до
квартири через свій двір, а відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 впускають лише
під наглядом, погрожуючи при цьому
фізичною розправою. Встановивши
паркани, відповідачі створили на
подвір'ї своєрідний коридор, внаслідок
чого вони мають доступ лише до сараю і
не можуть пройти до своєї присадибної
ділянки. Окрім того, вони не можуть
прибрати на подвір'ї і вивезти звідти
сміття та вирубані чагарники.

Свідок ОСОБА_15 суду зазначив, що восени
минулого року мати позивачки - ОСОБА_7
просила його вивезти на мотоблоці
сміття з подвір'я будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1. До вказаного
будинку він під'їхав з боку квартири
відповідачів ОСОБА_4. Відповідачка
ОСОБА_3 не хотіла впускати ОСОБА_7 на
подвір'я. Крім того, з двору вийшов
хлопець, який став його лаяти і
проганяти. Після з'ясування стосунків
із ОСОБА_3 вивезти сміття з двору ОСОБА_7
все ж таки вдалось, але заїхати на
подвір'я він не зміг.

Про те, що відповідачі не впускають
позивачку ОСОБА_1 і її матір ОСОБА_7 до
квартири АДРЕСА_1 підтвердив у судовому
засіданні і свідок ОСОБА_16, зазначивши
суду, що про це йому відомо зі слів
мешканців вулиці.

З акту від 02 липня 2014 року вбачається,
що в період із 30 липня по 19 серпня 2014
року представник позивача ОСОБА_7 в
присутності свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18 та
інших декілька разів намагалась
потрапити до квартири позивачки, але
зробити цього не змогла, так як
відповідачі її не впустили (а. с. 135).

Таким чином, суд вважає доведеним факт
того, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 чинять
позивачці ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні її власністю - квартирою
АДРЕСА_1.

Заперечення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 стосовно
того, що паркан на дворовій території,
який відмежовує їх квартиру від
квартири позивачки, був збудований
попередніми власниками суд вважає
безпідставними і не приймає до уваги,
зважаючи на те, що рішеннями
Білопільського районного суду від 28
січня 2005 року та Апеляційного суду
Сумської області від 5 травня 2006 року
попередніх власників квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_19 і ОСОБА_20 було зобов'язано
знести збудований на подвір'ї шиферний
паркан. Вказані рішення суду виконані,
про що свідчить постанова державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Білопільського
районного управління юстиції від 17
квітня 2008 року (а. с. 144 - 145).

Окрім того, відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6
не зважають на прохання позивачки
знести спірний паркан, щоб надати
вільний доступ, у тому числі проїзд
транспортом, до її квартири і таким
чином перешкоджають останній
користуватися своєю власністю.

Заперечення відповідача ОСОБА_2
стосовно того, що він не встановлював
спірний шиферний паркан на подвір'ї, а
отримав квартиру разом із ним, суд
також не приймає до уваги, так як вони
спростовуються показами позивачки
ОСОБА_1 і відповідачки ОСОБА_3, а також
свідка ОСОБА_16, які в судовому
засіданні підтвердили, що раніше цей
паркан представляв собою дерев'яний
штахетник, а нещодавно ОСОБА_2 на його
місці встановив шиферний паркан.

Суд також вважає безпідставними
заперечення відповідачів стосовно
того, що позивачка ОСОБА_1 не проживає
за адресою: АДРЕСА_1, а коли приїздить,
то завжди має вільний доступ до своєї
квартири, а отже вони не перешкоджають
позивачці користуватися її власністю,
оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України
вони нічим не підтверджені і
спростовуються показами допитаних у
судовому засіданні представників
третьої особи - Білопільської міської
ради, свідків, а також письмовими
матеріалами справи в їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково, зобов'язати
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 належною їй на праві власності
часткою будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, шляхом знесення внутрішніх
парканів, якими розділений двір за
вказаною адресою. А також зобов'язати
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
зняти запірний пристрій (защібку) з
хвіртки в паркані з вулиці.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
щодо зобов'язання відповідачів ОСОБА_5
та ОСОБА_21 зняти запірний пристрій із
хвіртки в паркані з вулиці відмовити за
недоведеністю.

У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У зв'язку з викладеним, суд вважає за
необхідне відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідачів не
встановлювати запірні пристрої на
хвіртках, зважаючи на те, що суд не може
захищати право, яке не порушене (на
майбутнє).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

За змістом абз. 2 п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31
березня 1995 року зі змінами і
доповненнями моральна шкода може
полягати у порушенні права власності.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 10
вказаної Постанови, у разі заподіяння
особі моральної шкоди неправомірно
вчиненими діями кількох осіб, розмір
відшкодування визначається з
урахуванням ступеня вини кожної з них.

На осіб, які заподіяли моральну шкоду
спільно (взаємопов'язаними, сукупними
діями або діями з єдиним наміром),
покладається солідарна
відповідальність по її відшкодуванню.

Таким чином, враховуючи обсяг і глибину
душевних страждань, яких зазнала
позивачка у зв'язку з протиправними
діями відносно неї відповідачів та
порушенням останніми її права
власності протягом тривалого часу,
виходячи з засад розумності,
виваженості та справедливості,
враховуючи характер і обсяг душевних
страждань позивачки, а також і те, що
моральну шкоду не можна відшкодувати у
повному обсязі, так як немає точних
критеріїв майнового виразу душевного
болю, спокою, гідності особи, суд вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_1 і стягнути з
відповідачів у солідарному порядку на
її користь моральну шкоду в сумі 3 000
грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

При зверненні з даним позовом до суду
позивачка повинна була сплатити
судовий збір за дві позовні вимоги
немайнового характеру у загальній сумі
487 грн. 20 коп. (а. с. 1-2). Окрім того,
остання понесла судові витрати за
надання правової допомоги в загальній
сумі 2 400 грн. (а. с. 59-60, 133-134). Таким чином,
загальна сума понесених ОСОБА_1 судових
витрат становить 2 887 грн. 20 коп.

Зважаючи на те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про зобов'язання відповідачів
усунути перешкоди в користуванні її
майном задоволені на 75%, а про стягнення
моральної шкоди - на 100%, суд вважає за
необхідне стягнути із відповідачів у
дольовому порядку на користь позивачки
356 грн. 40 клоп. судового збору і 1 800 грн.
судових витрат, а всього 2 156 грн. 40 коп.,
тобто по 431 грн. 28 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4
ст. 41 Конституції України, ст. 23, ч. 1 ст.
316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1-3, 5 ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321,
ст. ст. 328, 386, 391 ЦК України, п. п. 3, 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995
року зі змінами і доповненнями, ст. ст. 4,
10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: відділ
Держземагенства у Білопільському
районі Сумської області, Білопільська
міська рада Сумської області про
усунення перешкод у користуванні
власністю та стягнення моральної
шкоди, задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 належною їй на
праві власності часткою будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, шляхом
знесення внутрішніх парканів, якими
розділений двір за вказаною адресою.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
зняти з хвіртки запірний пристрій.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку на
користь ОСОБА_1 3 000 (три) гривень
моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в дольовому порядку на
користь ОСОБА_1 по 431 (чотириста
тридцять одній) гривні 28 копійок з
кожного судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя:

Справа № 573/1033/14-ц

Номер провадження 2/573/240/14

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

20 серпня 2014 року м.
БілопілляБілопільський районний суд
Сумської області в складі:

головуючої судді:
Свиргуненко Ю. М.,

при секретарі:
Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Білопілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи: відділ Держземагенства у
Білопільському районі Сумської
області, Білопільська міська рада
Сумської області про усунення перешкод
у користуванні власністю та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, для
складання повного тексту рішення
необхідний тривалий час, а тому суд
вирішив проголосити його вступну та
резолютивну частину.

Повний текст рішення буде виготовлений
протягом п'яти днів з дня проголошення
вступної і резолютивної частини
рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: відділ
Держземагенства у Білопільському
районі Сумської області, Білопільська
міська рада Сумської області про
усунення перешкод у користуванні
власністю та стягнення моральної
шкоди, задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 належною їй на
праві власності часткою будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, шляхом
знесення внутрішніх парканів, якими
розділений двір за вказаною адресою.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
зняти з хвіртки запірний пристрій.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку на
користь ОСОБА_1 3 000 (три) гривень
моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в дольовому порядку на
користь ОСОБА_1 по 431 (чотириста
тридцять одній) гривні 28 копійок з
кожного судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: