АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Нежури В.А., Поливач Л.Д.

при
секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м. Києва
від 21 липня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
захист гідності, честі, та стягнення
моральної шкоди,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/10962/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Москаленко К.О. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 21 липня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про захист гідності, честі, та
стягнення моральної шкоди.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі. На думку
апелянта, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відмову в
задоволенні його позову. Зазначає, що
висновок суду про те, що інформація, яку
він просить спростувати, є оціночними
судженнями, є помилковим, оскільки
поширена інформація фактично є
наклепом та такою, що висловлена у
брутальній, принизливій формі та
принижує його честь та гідність. Також,
вважає, що судом було неправильно
застосовано положення ч. 3 ст. 277 ЦК
України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
інформацію».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в
інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити
з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, вважав, що спір вирішений
судом правильно.

Особисто ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також ОСОБА_3
в судове засідання не з'явилися, про час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать зворотні повідомлення про
вручення поштових відправлень, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 забезпечилиявку в судове
засідання своїхуповноважених
представників, а тому, колегія суддів
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважає за можливе слухати
справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, між сторонами
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також між
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 тривалий час існує спір щодо
володіння та користування квартирою
АДРЕСА_2, який розглядався Печерським
районним судом м. Києва та Апеляційним
судом м. Києва.

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
захист гідності, честі, та стягнення
моральної шкоди. Просив зобов'язати
відповідачів спростувати перед його
сім'єю: донькою ОСОБА_11, ОСОБА_13, сестрою
ОСОБА_14, тещею ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_15,
друзями дружини позивача ОСОБА_16,
ОСОБА_17, перед суддями ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
секретарями судових засідань: ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 поширені
відповідачами в судових засіданнях
наступні недостовірні відомості:

- що я нероба, двадцять-тридцять років
не працюю, живу за рахунок тещі, не маю
остатніх економічних надходжень, є
окупантом;

- рішення про вторгнення в житло, без
погодження з співвласниками квартири,
приймалось особисто мною;

- перебування в квартирі ОСОБА_1
приводить до знущання над нею, її
матір'ю , та батьком;

- її, коли приходить до квартири,
ображаю, виштовхую та б'ю, а потім надаю
до міліції заяви оманливого змісту;

- їй і батькам забороняю бачитись та
навіть перешкоджаю спілкуватись по
телефону, цілодобово охороняю
квартиру;

- своє перебування в квартирі
використовую на здійснення заходів,
спрямованих для впливу на її батьків та
неї з метою погіршення фізичного стану
її батьків та її;

- що через мене батьки не можуть
отримати медичну допомогу;

- їй перешкоджаю доглядати за
престарілими батьками;

- її обмовляю і вру;

- що застосовую засоби фізичного
впливу, як до неї, так і до її матері;

- що з 90-х років не працюю;

- що застосовую фізичне знущання і
тортури, особливо до ОСОБА_9;

- що мною батьки повністю ізольовані, що
вони не мають можливості
спілкуватися;що я нероба;

- двадцять-тридцять років не працюю;

- живу за рахунок тещі;

- не маю достатніх економічних
надходжень;

- займаюся пияцтвом;

- знущаюсь над тещею та тестем;

- наносив тілесні ушкодження ОСОБА_2 та
ОСОБА_9»;

стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
солідарно на його користь 20 000,00 грн.
моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1
зазначив, що поширена відповідачами
інформація не відповідає дійсності та
принижує його честь та гідність. При її
поширенні відповідачами не було надано
жодного доказу на підтвердження
викладених обставин. Також,
звертаючись до суду з вказаними
вимогами, позивач зазначив, що він
разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 та сином
ОСОБА_8 проживає у власній квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, до членів своєї сім'ї
також відносить свою доньку ОСОБА_11, її
чоловіка ОСОБА_13 та онуків ОСОБА_7 та
ОСОБА_30, а також тещу ОСОБА_9 і тестя
ОСОБА_10, які проживають за адресою:
АДРЕСА_2. Зазначає, що він утримує
тестів, оскільки відповідач ОСОБА_2
забирає їх пенсії та використовує їх на
власний розсуд. Відповідачі через
неприховані завиди стали руйнувати
його сім'ю, таким чином, що відповідач
ОСОБА_2 з використанням
адміністративного ресурсу ОСОБА_3
стала подавати в різні інстанції та
установи заяви і скарги з завідомо
неправдивою інформацією, звертатися в
суди з різноманітними вимогами, щоб
тестів позивача залишити у квартирі на
самоті без стороннього догляду, робити
хибні виклики міліції, швидкої
допомоги, які жодного разу не знайшли
свого підтвердження та переслідувати
членів сім'ї позивача за допомогою
правоохоронних та судових органів.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, допитавши свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_23, ОСОБА_13, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 200 ЦК України та
ст. 1 Закону України «Про інформацію»
інформація - це будь-які відомості
та/або дані, які можуть бути збережені
на матеріальних носіях або відображені
в електронному вигляді.

Кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
права вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір. Здійснення цих
прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
Інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя (ст. 34
Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
інформацію» оціночними судженнями, за
винятком наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки принижують її гідність, честь
чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень пленуму
Верховного Суду України, які містяться
у п. 15 Постанови «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою статті 277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому ж засобі масової інформації з
метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з того,
що висловлення, які позивач просить
спростувати, є оціночними судженнями,
які були поширені відповідачами у
зв'язку з наявними спорами між
сторонами щодо права володіння та
користування квартирою та не можуть
бути витлумачені, як фактичні дані. При
цьому, висловлювання, які просить
спростувати позивач, підлягають оцінці
в їх контексті та мають досліджуватися
в цілому з урахуванням обставин, за
яких вони були поширені.

Також, позивачем не було надано суду
доказів, що поширена відповідачами
інформація порушує його особисті
немайнові права або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, перешкоджає йому повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на неправильне застосування
судом першої інстанції положень ч. 3 ст.
277 ЦК України, ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про інформацію».

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 21 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А. Нежура

Л.Д. Поливач