Справа №531/24/13-ц
Провадження№2/531/2/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2014 року
м.
Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого - судді
Попова М.С.,

за участю секретаря -
Шаршонь Т.М.,

позивача-відповідача -
ОСОБА_1,

представника позивача-відповідача -
ОСОБА_2,

позивачки-відповідачки -
ОСОБА_3,

представника позивачки-відповідачки -
ОСОБА_4,

третьої особи -
ОСОБА_5,

представника третьої особи -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Карлівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участю
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги, ОСОБА_5, про визнання особистою
власністю майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, у
якому просив поділити спільне майно з
відповідачем та визнати за ним право
власності на ? частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

У позові зазначив, що 20.03.2000 р. приватним
нотаріусом Карлівського РНО ОСОБА_7
було посвідчено договір
купівлі-продажу , відповідно до якого
ОСОБА_3 набула право власності на
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами в АДРЕСА_1. Сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
09.06.2001 р. по 21.08.2012 р. У 2003 р. вони,
перебуваючи у шлюбі, вирішили на
території вказаного домоволодіння
побудувати новий будинок, а старий
переобладнати у літню кухню.
Відповідач отримала рішення ВК
Карлівської міськради №32 від 12.03.2004 р.,
яким було дозволено провести
будівництво нового житлового будинку,
гаража, господарського сараю та
дозволено старий житловий будинок
переобладнати під літню кухню та
підсобні приміщення . 02.03.2004 р. КП
«Архітектурне бюро Карлівського
району» виготовило висновок про
можливість забудови. Будівництво,
згідно дозвільних документів, сторони
здійснювали перебуваючи у шлюбі,
фізично та матеріально їм допомагали
батьки. 10.08.2012 р. заочним рішенням
Карлівського райсуду , шлюб було
розірвано. Шлюбного договору вони не
укладали. Колишня дружина позивача
ОСОБА_3 змінила замки на дверях будинку
, чинить перешкоди позивачу у
користуванні будинком, забрала
правовстановлюючі документи.

05.02.2013 р. від ОСОБА_3 надійшла зустрічна
позовна заява до ОСОБА_1 про визнання
особистою власністю майна , набутого
за час окремого проживання та
фактичного припинення шлюбних
відносин, де вона просила визнати за
нею право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 та стягнути з
відповідача судові витрати та витрати
на правову допомогу .

У позові вона зазначила , що позов
ОСОБА_1 про поділ майна , вона вважає
таким, що не відповідає дійсності. У
зареєстрованому шлюбі сторони
перебували з 09.06.2001 р. по 21.08.2012 р., але
проживання і сімейні відносини
припинили з січня 2012 р. З початку січня
2012 р. ОСОБА_1 залишив сім*ю і повернувся
до своїх батьків, де проживає і до
цього часу. За час спільного проживання
ніякого майна , що підлягає поділу не
було набуто, відповідач не дбав про
матеріальне становище сім*ї , свій
заробіток витрачав для власних потреб.
Ще до укладання шлюбу, 20.03.2000 р. позивач
придбала житловий будинок з
господарськими будівлями. Даний
договір купівлі-продажу оформлявся на
її дошлюбне прізвище - ОСОБА_5.
Придбаний до шлюбу будинок, був
розбудований за кошти батьків
позивачки, відповідач матеріально не
допомагав, лише частково допомагав
працею на приватизованій ділянці
позивачки.

Пізніше ОСОБА_1 звернувся до суду з
заявою про зміну позовних вимог та
просив суд визнати спільною сумісною
власністю сторін будівельні матеріали
, які були використані при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд ( за
виключенням сараїв Б,б,б1) по АДРЕСА_1,
та визнати за ним право власності на ?
вказаних будматеріалів, а також просив
суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь
грошовий еквівалент ? частини вартості
будматеріалів, розподіл судових витрат
вирішити на підставі ст.88 ЦПК України.

Від ОСОБА_3 також надійшла заява про
зміну позовних вимог, а саме, просила
суд визнати за нею право особистої
приватної власності на будматеріали,
які були використані при здійсненні
будівництва житлового будинку
господарських будівель та споруд ( за
виключенням сараїв Б,б,б1) по АДРЕСА_1,
судові витрати та витрати на правову
допомогу просила стягнути з
відповідача.

ОСОБА_1 знов звернувся до суду з заявою
про уточнення позовних вимог, де просив
суд визнати спільною сумісною
власністю сторін будівельні матеріали
, які були використані при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд ( за
виключенням сараїв Б,б,б1) по АДРЕСА_1,
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 71688
, 00 грн, що становить вартість ? частки
ОСОБА_1 будматеріалів , та стягнути з
неї судовий збір та витрати на
проведення будівельно-технічної
експертизи.

ОСОБА_5, яка є третьою особою, та
заявляє самостійні вимоги , щодо
предмета спору також звернулася до
суду з позовною заявою, у якій просила
суд визнати за нею 1/3 частку у праві
приватної власності на будматеріали,
1/3 частку при житті за ОСОБА_8, яку в
подальшому визнати за нею у праві
приватн6ої власності на будматеріали,
які були використані для будівництва
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

У позові зазначила, що вона разом з
покійним чоловіком уклали з їх дочкою
ОСОБА_3 договір про те, що вони надають
їй кошти у сумі 10000 доларів США для
будівництва будинку та господарських
будівель за умови їх проживання в
подальшому в цьому будинку та
утримання. Вона вважає, що поділ ніяким
чином не може проводитись, оскільки
будинок вони будували для себе і
оформляти вони його хочуть згідно
часток кожного члена сім*ї. У договорі
не вказано жодних третіх осіб, ні
ОСОБА_1, ні їх сина ОСОБА_9, оскільки
було вирішено, що будинок будуватимуть
для себе, а дочка буде їх доглядати.
Тому. Вважає, що ОСОБА_10 не має жодного
права на ? частку у власності на
будматеріали, використані при
будівництві будинку з господарськими
будівлями та спорудами, так як ним не
затрачено жодних коштів як на
придбання будматеріалів так на
будівництво будинку з господарськими
будівлями та спорудами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 разом з
представником, підтримав свій позов з
уточненнями позовних вимог та просив
суд його задовольнити. Також заперечив
проти задоволення зустрічного позову
ОСОБА_3 разом з уточненнями, а відносно
позову третьої особи ОСОБА_5, він надав
суду заперечення, де зазначив
обґрунтування необхідності відмовити
їй у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 разом зі своїм представником
підтримала у судовому засіданні свій
зустрічний позов з уточненнями та
просила суд його задовольнити, також
заперечила проти первісного позову
ОСОБА_1 з уточненнями позовних вимог, та
просила суд відмовити у його
задоволенні, відносно позову третьої
особи, то ОСОБА_3 покладається на розсуд
суду.

Третя особа ОСОБА_5 разом зі своїм
представником підримали заявлений
позов, просили суд його задовольнити,
також заперечили проти задоволення
первісного позову ОСОБА_1, а відносно
зустрічного позову ОСОБА_3 з
уточненнями, то покладалися на розсуд
суду.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працював
у домоволодінні по АДРЕСА_1, за наймом
ОСОБА_1, робив стічну яму та горище. Сам
ОСОБА_1 також брав участь у будівництві,
крім того, контролював роботу ОСОБА_11,
плати йому. За час роботи він бачив у
домоволодінні лише батька
відповідачки за первісним позовом ,
мати не бачив, хоча працював з восьмої
години ранку до вечора.

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_1 не
раз звертався до нього за допомогою,
разом вони клали ламінат, робили теплу
підлогу. Платив йому ОСОБА_1 Бачив , що
на садибі працювали і інші люди.
Чоловіка третьої особи по справі там
бачив, а саму третю особу ні. Забирав з
дому та привозив на роботу ОСОБА_1 на
автомобілі колишнього тестя. ОСОБА_3 на
будівництві бачив пару разів, працював
там два дні, а інколи заїздив у гості.

ОСОБА_13, яка являється матір*ю ОСОБА_1,
пояснила в судовому засіданні,що
будівництво почалось у 2001 р. Батьком
ОСОБА_3 разом з батьками ОСОБА_1 та самим
ОСОБА_1 з саману було зроблено флігель,
гараж, сарай. Потім було вирито
фундамент. Третя особа по справі не
допомагала, у будинку по АДРЕСА_1 не
жила , підтвердити, що вона давала 10000
доларів США свідок не може. Гроші
ОСОБА_1, в розмірі близько 500 доларів
США давала його бабуся. Коли знесли
старий будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили в
маленькому сарайчику. Сама свідок
також давала кошти синові, але скільки -
не пам'ятає . Кошти в сім*ї її сина
зберігалися в комоді.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона знає
сім*ю ОСОБА_5 з 90-х років. Пам*ятає, як
купили ділянку зі старою хатою, вона
була на цій ділянці, бачила початок
будівництва. Батьки ОСОБА_3 давали
кошти на матеріали та оплату праці
людей. Онуку виховувала в основному
Бабуся ОСОБА_5 Щоб щось на будівництві
робив ОСОБА_1 свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
зазначила, що вона працює з ОСОБА_3 сім
років. Декілька разів була вдома у
ОСОБА_3, у цей час ОСОБА_1 вдома не було.
Більше, за первісним , зустрічним
позовами та позовом третьої особи
суттєвих пояснень не надала.

Заслухавши пояснення сторін,їх
представників, заслухавши пояснення
свідків, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, суд вважає , що до
задоволення підлягає первісний
змінений та уточнений позов.

Згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку від 20.03.2000 р. ОСОБА_16
придбала житловий будинок з
господарчими та побутовими спорудами
АДРЕСА_1, що складається в цілому з
саманного житлового будинку літ.А-1,
сараю літ. Б,б,б1, літньої кухні літ. Г,г,
сараю г1, вбиральні літ.Д, житлова площа
24,30 кв.м. (а.с.7, т.1).

28.10.2003 р. було виготовлено технічний
паспорт на садибний (індивідуальний )
житловий будинок АДРЕСА_1, власником
вказано ОСОБА_16 ( а.с.8,т.1). На території
домоволодіння зазначено будинок жилий
2003 року побудови ( стіни з саману
обкладені цеглою, покрівля шифер) літ.
А-1, сараї літ. Б,б,б1,б2 - 1960 р.побудови,
сарай літ.В , що збудований у 2003 р., літ.Г
- гараж 2003 року побудови, літ. Д-
вбиральня, N1-2 огорожа, літ. К-колодязь.

У матеріалах справи мається заочне
рішення Карлівського райсуду від 10.08.2012
р. ( а.с.9 , т.1), яким розірвано шлюб
зареєстрований 09.06.2001 р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

Згідно домової книги ( а.с.10-11) у буд.
АДРЕСА_1 прописані сторони по справі
камерська ОСОБА_3., ОСОБА_1 та їх дочка
ОСОБА_17

12.03.2004 р. Рішенням ВК Карлівської
міськради було дозволено ОСОБА_16
провести будівництво житлового
будинку , господарського сараю на
присадибній ділянці по АДРЕСА_1, старий
житловий будинок переобладнати під
літню кухню та підсобні приміщення (
а.с.12, т.1). 12.04.2004 р. ОСОБА_16 отримала
дозвіл на будівництво.

До матеріалів додано Договір-розписку (
а.с.60, т.1, оригінал а.с.185,т.1), де
зазначається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 дають
своїй дочці ОСОБА_3 10000 доларів США для
побудови їм будинку, на старість вони
проживатимуть разом з нею у цьому
будинку, дочка буде доглядати їх до
смерті.

Згідно розписки ( а.с.62, т.1, оригінал
а.с.184, т.1) ОСОБА_5, дала дочці ОСОБА_16
кошти у розмірі 700 доларів США на
придбання будинку в м. Карлівці як
подарунок на восьме березня,
зобов*язала її витратити кошти лише на
придбання будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 було
надано роздруківки нарахованої та
виплаченої йому заробітної плати у
період з 2009 по 2012 р.р., що підтверджують,
той факт, що під час перебування у шлюбі
з ОСОБА_3 пірвісний позивач мав
постійну роботу та регулярний дохід.

ОСОБА_3 до матеріалів справи додано
товарні чеки на будматеріали на
загальну суму 21040 грн.( а.с.47-95, т.2), але
майже на жодному з них відсутні дані
про особу, яка здійснювала покупку,
крім того, немає підтверджень тому, що
саме ці будматеріали були використані
для будинку АДРЕСА_1

З Висновку №1126 судової
будівельно-технічної експертизи від
28.02.2014 р. з додатками ( а.с.187-218, т.1), яка
була проведена на замовлення ОСОБА_1,
вбачається, що загальна вартість
будівельних матеріалів , що були
використані при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд (за
виключенням сараїв Б,б,б1) по АДРЕСА_1
складає 143376,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

У ст.63 СК України визначено,
що дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до Цивільного
кодексу України. про що вказується у ст.
68 СК України.

Як передбачено ч.1 ст.70 СК
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Статтею 369 ЦК України
передбачено , що співвласники майна, що
є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників.Згода співвласників на
вчинення правочину щодо розпорядження
спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, має бути
висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.Правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

У Постанові Пленуму
Верховного суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя» роз'яснено, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Суд вважає, що розписка від
08.04.2000 р. не може вважатися належним та
допустимим доказом по справі, оскільки
в ній зазначається, що відповідачу
дарується 700 доларів США, а відповідно
до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір
дарування валютних цінностей на суму,
яка перевищує п'ятидесятикратний
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню. Оскільки
правовідносини склалися в 2000 р. (дата
написання розписки 08.04.2000 р.), то слід
керуватися ст. 244 Цивільного кодексу
УРСР, якою передбачено, що договір
дарування на суму понад 500 карбованців,
а при даруванні валютних цінностей- на
суму понад 50 карбованців повинен бути
нотаріально посвідчений. Відповідно до
офіційного курсу валют, установленого
Нацбанком України на 08.04.2000 р. 100
доларів США складало 542,51 грн.,
відповідно 700 доларів США- 3797,57 грн. Тож,
у даному випадку , при укладенні
договору дарування грошових коштів між
третьою особою та відповідачем за
первісним позовом, він мав бути
укладений у письмовій формі та
посвідчений нотаріально. Більше того, в
розписці відсутні ідентифікуючі дані
будинку, який повинен бути придбаний на
подаровані гроші (номер будинку,
вулиця, місто, область). Крім того, в п.2
договорі купівлі- продажу будинку
значиться, що продавець отримала
гроші за будинок повністю після
підписання договору, тобто 20.03.2000 р.
Отже, кошти, що значаться в розписці, не
могли витрачатися на купівлю будинку
по АДРЕСА_1 оскільки розписка написана
через 19 днів після укладання договору
купівлі- продажу і датована 08.04.2000 р.

Щодо розписки, від 20.01.2002 р.,
то її також суд вважає не допустимим
доказом по справі, оскільки в ній також
відсутні ідентифікуючі дані будинку,
для будівництва якого надаються кошти
(номер будинку, вулиця, місто, область),
також, 20.01.2002 р. відповідач- Камерська
Н.В. була дружиною позивача. Зі змісту
статті 23 Кодекс про шлюб та сім»ю
України (діяв з 01.01.1970 р. по 01.01.2004 р.),
який діяв на час укладання договору-
розписки, передбачено, що угоди одним
із подружжя укладаються зі згоди
другого подружжя. На укладання
договору- розписки від 20.01.2002 р. між
дружиною та її батьками позивач своєї
згоди не давав, що підтверджується
відсутністю його підпису в цьому
документі, а тому договір - розписка не
може вважатися належним та допустимим
доказом по справі.

У своєму позові третя особа
ОСОБА_16 зазначає, що вона вважає, що у
2000 р. та 2002 р. була членом сім»ї дочки
ОСОБА_3 та уклала з нею договір про
спільну сумісну діяльність,
підтверджує свої вимоги розписками від
20.01.2002 р. та від 08.04.2000 р. , у зв'язку з
чим просить суд визнати право
власності по 1/3 частці за собою та при
житті за ОСОБА_8 на будматеріали, що
використані для будівництва житлового
будинку, господарських будівель та
споруд по АДРЕСА_1, але її вимоги
суперечать нормам статтей 156, 64
Житлового кодексу України , де
передбачено, що членами сім»ї є особи,
які постійно проживають разом із
власником (наймачем) будинку та ведуть
із ним спільне господарство. Третя
особа та померлий ОСОБА_8 не проживали
та не вели спільне господарство із
позивачем та відповідачем. Більше того,
третя особа та її покійний чоловік не
були зареєстровані по АДРЕСА_1 що
підтверджується домовою книгою. Лише з
01.01.2004 р. Цивільним кодексом України
визначено, що особа може мати кілька
місць проживання (ст.29 ЦК України). До
цього часу місцем проживання особи
вважалося місце її реєстрації . Таким
чином, сім»ю в будинку по АДРЕСА_1
складали позивач, відповідач (за
первісним позовом) та дочка- ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_1, отже, посилання третьої
особи на п.4 ст.368 Цивільного кодексу
України, яка передбачає набуття
спільної сумісної власності в
результаті спільної праці та за
спільні кошти членів сім»ї, є
безпідставними. Крім того, ОСОБА_5
ставить питання про визнання права
власності на 1/3 ч. будівельних
матеріалів при житті за ОСОБА_8
(покійним чоловіком третьої особи), що
суперечить чинному законодавству
України. оскільки ч. 4 ст.25 Цивільного
кодексу України передбачено, що зі
смертю особа втрачає свою
правоздатність. Третя особа свідомо не
зазначає дату смерті ОСОБА_8, оскільки з
часу відкриття спадщини ще не минуло 6
місяців, які надаються спадкоємцям для
подання заяви про прийняття спадщини
(ст.1270 ЦКУ). Таким чином, позовні
вимоги щодо спадщини можуть висуватися
спадкоємцями лише після 6 місяців
після смерті особи та в разі відмови
нотаріуса. Тобто, вимоги третьої особи
ОСОБА_5 щодо прав померлого чоловіка
ОСОБА_8 є безпідставними.

Отже, суд вважає , що
первісним позивачем ОСОБА_1 доведено ,
те що будівельні матеріали,
використані при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд (за
виключенням сараїв Б, б, б1) по АДРЕСА_1
належать на праві спільної сумісної
власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а
тому, вважає за можливе стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 71688 гривень 00
копійок ОСОБА_1 , що становить 1/2 частину
використаних будівельних матеріалів,
використаних при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд (за
виключенням сараїв Б, б, б1) по АДРЕСА_1

Разом з тим, суд вважає, що
зустрічний позов ОСОБА_3 з змінами та
уточненнями не доведено і немає
підстав для його задоволення.

Позов третьої особи ОСОБА_5
також не підлягає задоволенню в зв*язку
з безпідставністю та обґрунтованістю.

Розподіл судових витрат,
необхідно вирішити з урахуванням вимог
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.60,63,68, 70 СК
України, ст. 369 ЦК України, Постановою
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»,
ст.ст. 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Змінені та уточнені позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, будівельні
матеріали, використані при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд (за
виключенням сараїв Б, б, б1) по АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, 71688
(сімдесят одну тисячу шістсот
вісімдесят вісім) гривень 00 копійок, що
становить 1/2 частину ОСОБА_1
будівельних матеріалів, використаних
при здійсненні будівництва житлового
будинку, господарських будівель та
споруд (за виключенням сараїв Б, б, б1) по
АДРЕСА_1 а також судові витрати в

розмірі 4838 (чотири тисячі вісімсот
тридцять вісім) гривень 48 копійок, а
всього стягнути 76526 (сімдесят шість
тисяч п'ятсот двадцять шість) гривень 48
копійок.

В задоволення змінених позовних вимог
ОСОБА_3 та вимог третьої особи ОСОБА_5
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Карлівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя