Справа № 344/1886/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1988/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин
Г.П.

суддів
Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.

секретаря Бойчука
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, орган, якому законом надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб - орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
08 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом, уточнивши його в
подальшому, до ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 08 серпня 2014 року позов
задоволено часково. Стягнуто із ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання малолітніх дочок ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
твердій грошовій сумі в розмірі по 700,00
грн. на кожну дитину щомісячно до
досягнення ними повноліття. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Також вирішено питання
судових витрат.

Додатковим рішенням
Івано-Франківського міського суду від
18 серпня 2014 року визначено час, з якого
аліменти підлягають стягненню.

На рішення суду ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
суд безпідставно відмовив у
задоволенні її позовної вимоги про
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.
При цьому судом не взято до уваги, що з
вересня 2010 року відповідач свідомо з
власної волі перебуває за межами
України, не приймає участі та умисно
ухиляється від батьківського обов'язку
у виховані та утриманні дітей. До
розгляду справи жодного разу не
виявляв бажання спілкуватись із
дочками. В той же час вона впродовж
чотирьох років сама виховує та утримує
дочок.

Апелянт також вказує, що судом не
надано належної оцінки і поясненням
свідків: матері відповідача ОСОБА_6 та
сестрі -ОСОБА_7, які пітвердили, що
відповідач знаючи місце проживання та
номери домашнього та мобільного
телефонів протягом чотирьох років не
намагався спілкуватись із дітьми. Не
підтримували стосунків із дітьми і ці
свідки.

Незаперечно встановивши той факт, що
відповідач чотири роки перебуває за
кордоном, суд одночасно проігнорував
той факт, що останній довгостроково
свідомо не виконує своїх батьківських
обов'язків, натомість переклав на неї
обов'язок доказування обставин, які
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Необгунтовано взято судом до уваги і
висновок органу опіки та піклування
щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав. При цьому не
враховано, що вказаний висновок
складено посадовими особами органу
опіки та піклування без особистого
спілкування з відповідачем,
ґрунтується на характеристиці, яка
видана заочно, станом на 2010 рік, тобто
до виїзду його за кордон. Водночас у
висновку не встановлено чому
відповідач перебуває за кордоном і
чому працює там неофіційно, чи не
спричинить його спілкування по
«скайпу» шкоди здоров'ю дітей тощо.
Дані обставини не досліджувались і не
встановлені також судом.

Неправильним є і висновок суду щодо
стягнення аліментів у розмірі 700, 00 грн.
При цьому суд помилково взяв до уваги
пояснення представника відповідача
щодо перебування на утриманні ОСОБА_2
матері, та відповідно зменшення
розміру аліментів. В той же час жодного
письмового доказу на підтвердження
цієї обставиними ним суду не подано.
Натомість поза увагою суду залишилась
і та обставина, що мати відповідача
перебуває на пільговій пенсії та
проживає із чоловіком, який працює. А
отже не потребує допомоги відповідача.

Також судом не взято до уваги
муніципальну довідку про мінімальну
заробітну плату у Франції, що
підтверджує можливість відповідача
сплачувати більший розмір аліментів.

З цих підстав просила рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду апелянт,
представник органу опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
Івано-Франківської обласної
прокуратури не з'явилися будучи
належним чином повідомленими, що не
перешкоджає розгляду справи в їх
відсутності.

Представник ОСОБА_3 доводів скарги не
визнала посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Постановляючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_2 не надано належних і допустимих
доказів невиконання ОСОБА_3 своїх
батьківських обов'язків без поважних
причин, а судом не встановлено винної
поведінки останнього щодо ухилення від
виховання дітей і свідомого нехтування
ним своїми обов'язками, тому підстави
для позбавлення відповідача
батьківських прав щодо малолітніх
доньок сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
установлені пунктом 2 частини першої
статті 164 СК України, відсутні.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Як передбачено п.2 ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько, можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Саме на цю підставу позбавлення
відповідача батьківських права
посилалася позивач в своїй позовній
заяві.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30 березня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

При цьому ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яке тягне за собою
серйозні правові наслідки, як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України). Таким чином, позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

Як вбачається із матеріалів справи
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі і від шлюбу мають дочок ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Тлумацького районного суду
від 20 грудня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 розірвано, місцем проживання
малолітніх дітей визначено місце
проживання їх матері (а.с.10).

Встановлено, що позивач разом із
доньками проживають в АДРЕСА_1

З'ясовано, що відповідач тимчасово
перебуває та працює на території
Франції.

Відповідно до висновку щодо
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
стосовно малолітніх доньок ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виконавчий
комітет Івано-Франківської міської
ради вважає за не доцільне позбавлення
батьківських прав відповідача
стосовно малолітніх дочок (а.с.59-60).

Із змісту даного висновку вбачається,
що відповідач заперечує щодо
позбавлення його батьківських прав
стосовно доньок, має намір повернутися
найближчим часом в Україну та приймати
більш активну участь у вихованні дітей.
Висновок зроблено на підставі
характеристики, виданої виконавчим
комітетом Кутищенської сільської ради
Тлумацького району від 14.04.2014 року №
80/02-32 та письмового пояснення ОСОБА_3,
посвідченого 16.04.2014 року 1-м секретарем
з консульсько-правових питань
Посольства України у Французькій
Республіці.

Доводи апелянта щодо невідповідності
обставин, зазначених у висновку,
фактичним обставинам справи не
заслуговує на увагу, оскільки
будь-якими належними та допустимими
доказами не підтверджуються.

Не спростовані вони також і
поясненнями свідків, яким суд дав
правильну юридичну оцінку.

При цьому колегія суддів критично
оцінює посилання апелянта на факт
перебування відповідача впродовж
чотирьох років на території Франції як
доказ ухилення його від виконання
батьківських обов'язків, оскільки сам
по собі цей факт наведеної обставини не
підтверджує.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відсутність
доказів винної поведінки батька дітей,
свідомого нехтування ним
батьківськими обов'язками та ухилення
його від виконання своїх обов'язків
щодо виховання дітей і , як наслідок,
необхідність застосування до нього на
підставі пункту 2 частини першої статті
164 СК України крайнього заходу -
позбавлення батьківських прав.

Розглянувши справу в цій частині в
межах заявленого позову та в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
фактичні обставини справи судом першої
інстанції з'ясовано всебічно та повно,
дано їм вірну правову оцінку, а рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги в частині
позбавлення батьківських прав не
вбачається.

Що стосується висновку суду в частині
стягнення з відповідача аліментів на
утримання дітей, то колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно ст. ст.180, 181 СК батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. За рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Статтею 184 СК України визначено, що якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 неодноразово з 01.08.2013 року по 31.07.
2014 року було призначено державну
соціальну допомогу малозабезпеченій
сім'ї в розмірі 2672,19 грн.- 2782, 82 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено ст. 7 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
прожитковий мінімум на дітей віком до 6
років визначено в розмірі 1032 гривні;
дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що ОСОБА_2 маючи на утриманні
малолітніх дочок, вправі вимагати від
відповідача аліменти на їх утримання
та враховуючи відсутність регулярного
доходу відповідача обґрунтовано
стягнув аліменти у твердій грошовій
сумі.

Згідно ст. 182 СК при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина та інші обставини,
що мають істотне значення.

Разом з тим, при визначенні розміру
аліментів суд в достітній мірі не
врахував, що сім'я позивача є
малозабезпеченою. Відповідач є
працездатним, хоча неофіційно, але
працює у Франції (чого сам не
заперечив), фізично здоровим, інших
осіб на утриманні не має. За таких
обставин колегія суддів приходить до
висновку, що ОСОБА_3 спроможний
щомісячно сплачувати аліменти у
розмірі 1000 грн.

Крім того, в порушення вимог ст. 191 СК
України додатковим рішенням суду від 18
серпня 2014 року присуджено аліменти не з
часу пред'явлення позову - 04.02.2014 року, а
з часу збільшення позовних вимог в
частині стягнення аліментів -23 квітня
2014 року.

З врахуванням наведених обставин
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення місцевого суду в частині
стягнення аліментів та додаткове
рішення слід змінити: збільшити розмір
аліментів на кожну дитину до 1000 грн.
щомісячно, розпочавши стягнення
аліментів з 04 лютого 2014 року.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 08 серпня 2014 року та додаткове
рішення Івано-Франківського міського
суду від 18 серпня 2014 року змінити.
Збільшити розмір аліментів на кожну
дитину до 1000 грн. щомісячно, розпочавши
стягнення аліментів з 04 лютого 2014 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк Г.І.
Шалаута