Справа № 465/1125/14
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/5372/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів
Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Франківського районного суду
м.Львова від 6 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

16 лютого 2011 року ОСОБА_3
звернулась з позовом до ОСОБА_2, з
врахуванням уточнених вимог, прийнятих
судом, про поділ майна подружжя -
транспортного засобу КІА Сerato, 2008 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, який просить залишити у
власності відповідача, у її користь
стягнути компенсацію частки
автомобіля в розмірі 45 647,96 грн. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що спірний автомобіль придбаний
сторонами під час перебування в шлюбі,
його вартість становить 98 500 грн.,
вартість комплектуючих виробів до
автомобіля - 1 945 грн. Просить позов
задовольнити.

15 квітня 2011 року ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом про врахування як
майна подружжя заощаджених під час
шлюбу сторін коштів: 40 000 грн., 1 560
доларів США та 470 євро. Для виконання
професійних обов'язків просить
залишити у його власності спірний
автомобіль. Просить позов
задовольнити.

7 лютого 2014 року ухвалою Франківського
районного суду м. Львова накладено
арешт на спірний транспортний засіб,
зареєстрований за ОСОБА_2, заборонено
відчуження такого.

Рішенням Франківського районного суду
м.Львова від 6 червня 2014 року первісний
та зустрічний позови задоволено
частково. Ухвалено визнати за ОСОБА_2
право власності на транспортний засіб
КІА Сerato, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 27
961,62 грн. компенсації за частку у
спільному майні подружжя; зняти арешт
із зазначеного транспортного засобу. В
решті позовів відмовлено за
безпідставністю.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 У своїй
апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові ОСОБА_3 Зазначає, що вартість
майна подружжя, яке підлягає поділу при
недосягненні згоди щодо такого,
визначається виходячи з дійсної
вартості цього майна. З довідки-рахунку
від 17 грудня 2013 року вбачається, що
вартість автомобіля при його
відчуженні апелянтом становила 48 470
грн. Цю вартість автомобіль мав на час
розгляду справи. Вважає, що відповідно
до ч.5 ст. 71 ЦПК України присудження
грошової компенсації можливе при
внесені суми компенсації на депозитний
рахунок, чого не було здійснено. Ці
обставини суд не взяв до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим
вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що сторони перебували в
шлюбі, який розірвано рішенням
Франківського районного суду м.Львова
від 3 листопада 2011 року. Під час
перебування у шлюбі сторони придбали
спірний автомобіль, який після
розірвання шлюбу перебував у
користуванні ОСОБА_2 Реєстраційний
номер автомобіля змінювався.

Відповідно до Висновку № №1534 судової
автотоварознавчої експертизи від 30
липня 2012 року, проведеної Львівським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз, ринкова вартість
автомобіля КІА Сerato LX, 2008 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, на час розгляду
справи судом першої інстанції
становить 55 923,25 грн. (а.с.47-57).

ОСОБА_2 надав довідку-рахунок від 17
грудня 2013 року про продаж автомобіля
за ціною 48 470 грн. (а.с.168). Такий продаж
вчинено після розірвання шлюбу на
розсуд ОСОБА_2 Докази про наявність
волі ОСОБА_3 на таке відчуження чи
здійснення відчуження в інтересах
сім'ї, яка на час відчуження автомобіля
вже не існувала, - відсутні. Відтак,
вартість спірного автомобіля слід
врахувати при поділі майна подружжя.

Належних та допустимих доказів
заощадження сторонами під час шлюбу
коштів в сумі 40 000 грн., 1 560 доларів США
та 470 євро, які підлягають поділу як
майно подружжя, не надано.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими ст.ст. 69-72 СК України та
ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи
(п.22 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»).

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. Згідно зі
ст. 61 цього Кодексу об'єктом спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Дружина та
чоловік мають рівні права на
здійснення права власності щодо майна,
яке належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою відповідно
до ЦК України. (ст. 63,68 СК). Дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу такого майна
частки подружжя є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними (ст.ст.
69,70 СК України, ст. 372 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
належними та допустимими доказами.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.
10,57- 60, 61 ЦПК України).

На підставі аналізу наявних у справі
доказів суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку, що спільним
майном, набутим сторонами у шлюбі, є
вказаний вище автомобіль, який
підлягає поділу. Належними та
допустимими доказами (висновком
експертизи) стверджується вартість
цього автомобіля на час розгляду
справи судом - 55 923,25 грн., яка не може
бути спростована наданою
довідкою-рахунком від 17 грудня 2013 року.

Оскільки на час ухвалення
оскаржуваного рішення автомобіль був
відчужений ОСОБА_2, то не можна
погодитись з рішенням суду першої
інстанції в частині визнання за ОСОБА_2
права власності на вказаний
автомобіль, який до відчуження належав
сторонам на праві спільної сумісної
власності як майно подружжя. Таким
чином висновки суду в частині визнання
за ОСОБА_2 права власності на спірний
автомобіль, не відповідають обставинам
справи, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення у
зазначеній частині.

В решті рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, не
спростовується доводами апеляційної
скарги. Відповідно до ст. 308 ЦПК України
в решті рішення належить залишити без
змін.

Скасування заходів забезпечення
позову здійснено судом у відповідності
до вимог ч.6 ст. 154 ЦПК України. У цій
частині рішення не оскаржене.

Керуючись ст.303, п.п.1, 3 ч.1 ст.307, ст. ст.308,
309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Франківського районного
суду м.Львова від 6 червня 2014 року в
частині визнання за ОСОБА_2 права
власності на транспортний засіб КІА
Сerato, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_1
змінити. Визнати транспортний засіб
КІА Сerato LX, 2008 року випуску, номер кузова
НОМЕР_2, спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: