АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Панченко М.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 червня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя
особа : ТОВ «Кийградсервіс» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок залиття,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 червня 2014 року даний
позов задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6,ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 6201.33 грн.
матеріальної шкоди та по 500 грн.
моральної шкоди кожному. В інший
частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення,
поданій ОСОБА_1 .яка є представником
ОСОБА_2 за довіреністю, ставиться
питання про його скасування і
ухвалення нового про відмову в позові.
Апелянт зазначає, що зроблені в рішенні
висновки не відповідають фактичним
обставинам справи, при його ухваленні
порушені норми матеріального і
процесуального права. Покладений в
основу рішення акт за формою не
відповідає встановленій Правилами
утримання житлових будинків та
прибудинкових територій. Відповідачі
не брали участі в його складанні і не
були з ним ознайомлені, їх квартира не
оглядалась. Кошти на відшкодування
моральної шкоди стягнуті безпідставно,
доказів про заподіяння такої шкоди не
подано.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала з підстав,наведених
в ній.

ОСОБА_3, який є також представником
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який представляє
інтереси ОСОБА_4 за довіреністю,
вважали, що спір вирішений судом
правильно, просили апеляційну скаргу
відхилити.

Представник ТОВ «Кийградсервіс» в
судове засідання не з'явився,
повідомлений належним чином, про що
свідчить зворотне поштове
повідомлення долучене до справи.
Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК
України,колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за його
відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи
позивачі є співвласниками квартири
АДРЕСА_1.

Відповідачі є власниками квартири
НОМЕР_1 у цьому ж будинку.

Позивачі в обґрунтування позову
вказували на те, що належна їм квартира
23.07.2013 року була затоплена. Таке
підтверджується актом про залиття
квартири, складеним комісією
працівників ТОВ "Кийградсервіс" від
24.07.2013 року, затвердженого директором
Товариства, на обслуговуванні якого
знаходиться будинок. Згідно акту, він
складався по результатах візуального
обстеження квартири в якій мешкають
позивачі .

Та обставина, що участь у обстеженні
квартири і складанні акту не брали
відповідачі не може свідчити про
неможливість використання його в
якості доказу на підтвердження
зазначених в ньому обставин і не дає
підстав вважати цей доказ
недопустимим.

Неможливо погодитись з доводами
апелянта й про те, що вказаний акт не
може бути визнані належним доказом,
оскільки в ньому не зазначено час
залиття.

Дані, які б свідчили, що вода у квартиру
позивачів потрапила внаслідок виходу з
ладу чи несправності сантехнічного
обладнання в інших квартирах будинку
або ж самого будинку відсутні.

Виходячи із локалізації слідів
залиття (на стелі, стінах), вода у
квартиру потрапляла зверху.

Факт залиття квартири позивачів з
причини обриву шлангу,підключеного до
труби водопроводу працюючої пральної
машини в квартирі НОМЕР_1 підтвердив в
суді сантехник ОСОБА_8, допитаний в
якості свідка.

За таких обставин суд першої інстанції
зробив правильний висновок про те, що
квартира позивачів була затоплена з
вини відповідачів і в зв'язку з цим
потребує ремонту.

Згідно із ст.ст. 322, 323 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, яке йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом. Ризик
випадкового знищення чи випадкового
пошкодження (псування) несе його
власник, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК
Українимайнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Тобто цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

У даному випадку факт залиття квартири,
співвласниками якої є позивачі, з
квартири відповідачів підтверджується
зібраними у справі доказами, які не
спростовані відповідачами в ході
розгляду справи. Останніми не доведено,
що шкода, заподіяна позивачам
внаслідок залиття квартири не з їх
вини. Жодних доказів в обґрунтування
цього матеріали справи не містять.

Невідповідність акту вимогам Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17 травня 2005 року № 76,
не спростовує факт залиття квартири
позивачів відповідачами та не є
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Стягнутий судом першої інстанції
розмір коштів, необхідних на
проведення відновлювальних робіт по
ремонту затопленої квартири у розмірі
18 604.44 грн., підтверджується Звітом № 932/7
з визначення вартості збитку
нанесеного власнику через пошкодження
оздоблення квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 . Викладені в ньому
розрахунки відповідачами не
спростовані.

Правильно встановивши, що належна
позивачам квартира в результаті її
залиття була пошкоджена, суд першої
інстанції зробив обгрунтований
висновок про заподіяння останнім в
зв'язку з цим моральної шкоди.

Розмір коштів на відшкодування
моральної шкоди визначений судом
правильно. При цьому суд обгрунтовано
виходив з характеру, обсягу та
тривалості страждань, принципів
об'єктивності, розумності і
справедливості.

Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів суд
апеляційної інстанції вважає, що
висновки суду відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування указаних висновків суду,
апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/26351/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9520
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Саадулаєв А.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.