Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/2247/14 Головуючий у 1
інстанції: Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 29» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Запорізької
області на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 24 березня 2014 року по справі
за позовом Бердянської міжрайонної
прокуратури Запорізької області в
інтересах держави до Бердянської
міської ради, ОСОБА_3, Управління
Держземагентства у Бердянському
районі Запорізької області про
скасування п.п. 5.35 рішення Бердянської
міської ради №41 від 25 лютого 2010 року,
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, скасування його державної
реєстрації, повернення земельної
ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави звернувся до суду з позовом до
Бердянської міської ради, ОСОБА_3,
Управління Держземагентства у
Бердянському районі Запорізької
області про визнання незаконним та
скасування п. 5.35 рішення Бердянської
міської ради №41 від 25 лютого 2010 року
про затвердження проекту відведення
земельної ділянки та передачу її у
власність, визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначав, що
оскаржуване рішення суперечить
вимогам ст.ст.51, 58-60, 116,118,186-1 Земельного
кодексу України та ст.ст.85, 90 Водного
кодексу України, оскільки земельна
ділянка, яка надана у власність
фізичній особі, розташована на
території Бердянської коси в межах
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря, а
відтак, відноситься до земель водного
фонду. Крім того, на порушення вимог ст.
9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки у
власність не пройшов обов'язкову
державну експертизу, тоді як землі
рекреаційного призначення підлягають
такій експертизі.

З цих підстав просив:

- визнати незаконним та скасувати п.5.35
рішення сімдесят дев'ятої сесії
Бердянської міської ради Запорізької
області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010
року «Про передачу в оренду та у
власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення, та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок».

- визнати недійсним державний акт на
право власності серії ЯК № 911789 від
01.06.2010 року на земельну ділянку площею
0,096 га., виданого на ім'я ОСОБА_3 для
ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1.

- зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському
районні скасувати запис № 19 від
01.06.2010 року про державну реєстрацію
державного акту на право власності на
землю серії ЯК № 911789 по АДРЕСА_1,
кадастровий номер :12:016:0294,
виданого на ім'я ОСОБА_3

- зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському
районні скасувати державну реєстрацію
вказаної земельної ділянки шляхом
закриття Поземельної книги на земельну
ділянку по АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку вартістю 94244,20 грн., площею 0,096
га., яка знаходиться на АДРЕСА_1, межі
якої визначені в державному акті на
право власності на землю серії ЯК №911789,
територіальній громаді м. Бердянськ.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, заступник прокурора Запорізької
області подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад і
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
садівництва у межах норм безоплатної
приватизації, подають заяву про вибір
місця розташування земельної ділянки
до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються в порядку, встановленому
статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням сімдесят сьомої сесії V
скликання Бердянської міської ради
Запорізької області від 24 грудня 2009
року ОСОБА_3 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
орієнтовною площею 0,096 га, розташованої
по АДРЕСА_1, для індивідуального
дачного будівництва (а.с.173).

Відповідно до Умов відведення
земельної ділянки, виданих Головним
управлінням Держкомзему у Запорізькій
області, земельна ділянка, що
підлягала передачі у власність ОСОБА_3,
відповідно до Українського
класифікатора цільового використання
землі після розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки відноситься до земель
рекреаційного призначення (код 1.17
УКЦВЗ) (а.с.167,170).

Такі ж відомості щодо належності
спірної ділянки до земель
рекреаційного призначення містяться у
генеральному плані м. Бердянська, у
висновку Мелітопольського сектору
регулювання природокористування від 11
лютого 2010 року № 214, а також у
ситуаційній схемі і експлікації
земельних угідь, за рахунок яких
запроектоване землевідведення, згідно
яким спірна земельна ділянка
відноситься до земель рекреаційного
призначення (код цільового
використання землі 1,17), розташована на
території оздоровчих установ та
установ відпочинку на відстані 10 м від
урізу води лимана (а.с.16, 273).

Пунктами 5, 5.35 рішення сімдесят дев'ятої
сесії Бердянської міської ради п'ятого
скликання від 25 лютого 2010 року № 41 "Про
передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок" у приватну власність ОСОБА_3
передана земельна ділянка площею 0,096 га
для ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 (а.с.9).

ОСОБА_3. видано державний акт на право
власності серії ЯК № 911789 на земельну
ділянку площею 0,096 га, для ведення
індивідуального дачного будівництва,
що розташована за вказаною адресою, та
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за реєстраційним номером 19
від 15 травня 2010 року (а.с.10).

Із довідки, виданої Управлінням
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області № 1006/01-23 від 24.03.2014
року, вбачається, що спірна земельна
ділянка, розташована за адресою
АДРЕСА_1, відноситься до земель
рекреаційного призначення (а.с.257).

Проектом землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_3
для індивідуального дачного
будівництва передбачено цільове
призначення ділянки - рекреаційне
призначення (а.с. 167).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 51 ЗК України передбачено, що до
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст і інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об'єктів
фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
підлягають обов'язковій державній
експертизі, зокрема, проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення.

Зважаючи на те, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель
рекреаційного призначення, однак
всупереч ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» та ч.9 ст.118 (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) обов'язкова державна
експертиза землевпорядної
документації при виділенні земельної
ділянки у власність ОСОБА_3. проведена
не була, висновки суду першої
інстанції про відсутність порушень
міською радою земельного
законодавства при передачі спірної
ділянки у власність ОСОБА_3. не
відповідають фактичним обставинам
справи і зібраним у справі доказам.

Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна
цільового призначення земельних
ділянок приватної власності
здійснюється за ініціативою власників
земельних ділянок; щодо земельних
ділянок, розташованих у межах
населеного пункту, - сільською,
селищною, міською радою; щодо земельних
ділянок, розташованих за межами
населених пунктів, - районною державною
адміністрацією.

У п. 2 Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2002 року
№ 502, який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що зміна цільового
призначення земельної ділянки
проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту, або районної державної
адміністрації, якщо земельна ділянка
розташована за межами населеного
пункту. Орган, до якого надійшла заява
(клопотання), розглядає її та за
наслідками розгляду надає згоду на
розробку проекту землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки. Проект землеустрою щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки розробляється особами, які
мають ліцензію на проведення робіт із
землеустрою на підставі договору із
заявником та погоджується із органом
земельних ресурсів, органом
містобудування та архітектури, органом
охорони культурної спадщини,
природоохоронним органом,
санітарно-епідеміологічним органом.
Проект разом із позитивним висновком
державної експертизи документації із
землеустрою подається до органу
місцевого самоврядування на розгляд,
який в подальшому приймає рішення про
зміну цільового призначення земельної
ділянки.

У передбаченому ст.20 ЗК України і
Постановою Кабінету Міністрів України
№502 від 11 квітня 2002 року, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин, цільове призначення
земельної ділянки при вилученні її у
попереднього землекористувача не
змінювалося, проект землеустрою щодо
зміни цільового призначення земельної
ділянки не розроблявся, з органами
земельних ресурсів, містобудування та
архітектури, органом охорони
культурної спадщини, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічним
органом не погоджувався, державна
експертиза документації не
проводилася. При вилученні земельної
ділянки у попереднього
землекористувача її цільове
призначення за даними землевпорядних
організацій значилося як землі
рекреаційного призначення, подальше
використання земельної ділянки після
передачі її у власність ОСОБА_3 також
передбачалося як земля рекреаційного
призначення.

За таких обставин доводи відповідача
про те, що на момент розробки
землевпорядної документації про
передачу землі у власність ОСОБА_3
спірна ділянка не відносилась до
земель рекреаційного призначення не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
21 травня 2014 року по справі №6-16цс 14.

Заперечення відповідача щодо
невідповідності обраного позивачем
способу захисту порушеного права
вимогам ст.16 ЦК України не заслуговують
на увагу.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий
акт органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Згідно з ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.2 постанови № 7 від 16.04.2004
року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», виходячи з положень
ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст.
26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212
ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15
ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам
підвідомчі (підсудні) справи за
заявами, зокрема, з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки, є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
Виходячи з норм ст. 116 ЗК України,
рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про передачу
у власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Стосовно заперечень відповідача про
те, що з вимогами про скасування п.5.35
рішення Бердянської міської ради №41
від 25.02.2010 року, на підставі якого
ОСОБА_3. 17 травня 2010 року був виданий
державний акт про право власності на
земельну ділянку, зареєстрований 06
квітня 2010 року, та який прокурор
вимагав визнати недійсним, позивач
звернувся лише у червні 2013 року, тобто
після спливу позовної давності, про
застосування якої заявляв відповідач,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в
редакції закону станом на день
прийняття Бердянською міською радою
оскаржуваного рішення) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» від 20.12.2011 року № 4176-VІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих та
перехідних положень цього Закону,
протягом трьох років з дня набрання
чинності цим Законом особа має право
звернутися до суду з позовом про
визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи.

Отже з огляду на правила п.5 зазначених
Прикінцевих та перехідних положень,
доводи відповідача про сплив позовної
давності у даному випадку не можуть
бути прийняті до уваги.

Разом з тим, позовні вимоги прокурора в
частині зобов'язання Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області скасувати
державну реєстрацію акту на право
власності на спірну земельну ділянку
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Законом України «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та
обтяжень» передбачена певна процедура
реєстрації прав на нерухомість, до
складу якої входять також земельні
ділянки. За положеннями ст. 26
зазначеного закону записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав. Отже,
зазначеним законом передбачено
скасування державної реєстрації прав
на земельну ділянку, однак таке рішення
приймається відповідним органом
державної влади на підставі рішення
суду.

Зважаючи на те, що рішення суду про
визнання недійсним Державного акту про
право власності на землю є достатньою
підставою для відповідного органу для
скасування державної реєстрації,
підстав для покладання на нього
обов'язку здійснити такі дії в судовому
порядку не має.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції на підставі ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Запорізької області
задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року у цій справі скасувати та
ухвалити у справі нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги Бердянського
міжрайонного прокурора Запорізької
області задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.5.35
рішення сімдесят дев'ятої сесії
Бердянської міської ради Запорізької
області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010
року «Про передачу в оренду та у
власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення, та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок».

Визнати недійсним державний акт на
право власності серії ЯК № 911789 від
01.06.2010 року на земельну ділянку площею
0,096 га., виданого на ім'я ОСОБА_3 для
ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку площею 0,096 га., яка знаходиться
на АДРЕСА_1, межі якої визначені в
державному акті на право власності на
землю серії ЯК №911789, територіальній
громаді м. Бердянськ.

В іншій частині позовних вимог
Бердянського міжрайонного прокурора
Запорізької області відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: