Справа № 450/1049/14-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого-судді Мусієвського В. Є.

при секретарях-Микитів Н.С., Гук О.П.

з участю представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування
майнової шкоди спадкоємцем,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася з цивільним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, котрий
згодом уточнила, в якому просить
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість у розмірі 34700,00 дол. США
основного боргу, 3% річних у розмірі 4503,38
дол. США, та 6000,00 дол. США мінімальних
збитків від порушення відповідачем
зобов'язання сплатити борг, шляхом
звернення стягнення на нерухоме майно,
а саме комплекс приміщень
придорожнього сервісу, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1. Окрім того, просить
стягнути солідарно з відповідачів
судовий збір у розмірі 4233,40 грн.,
сплачених нею за подачу цього позову, а
також державне мито (судовий збір) в
розмірі 1700,00 грн. та витрати з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в розмірі 250,00 грн.
сплачених нею за розгляд цивільної
справи №2-886/10 за її позовом до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості у
Личаківському районному суді м. Львова.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 21.01.2010 року з ОСОБА_6 на її користь
було стягнуто суму боргу за договором
позики в розмірі 34700,00 дол. США, 250,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи та 1700,00
грн. державного мита (судового збору).
На виконання вказаного рішення їй було
видано виконавчого листа, який вона
скерувала в ВДВС Пустомитівського РУЮ
Львівської області для виконання,
однак стверджує, що процедура
стягнення боргу з невідомих їй причин
зайняла тривалий період часу.

Вказує на те, що в січні 2014 року боржник
ОСОБА_6 помер, не погасивши боргу навіть
частково, а його правонаступниками
(спадкоємцями) є відповідачі у цій
справі, котрі на її думку повинні
виконати грошове зобов'язання перед
нею.

Наголошує на тому, що вона не заперечує
стосовно погашення боргу
відповідачами шляхом повернення їй
безпосередньо грошових коштів, однак,
якщо в судовому засіданні буде
з'ясовано, що відповідачі не мають
можливості погашення боргу грошовими
коштами, просить суд звернути
стягнення на спадкове майно ОСОБА_6, а
саме комплекс приміщень придорожнього
сервісу, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка надала
пояснення, аналогічні викладеному,
просить позов задовольнити з підстав,
вказаних у позовній заяві. Окрім того,
їй було роз'яснено про те, що вона має
право на правову допомогу та участь у
справі представника, однак вона
наполягла на продовженні судового
розгляду у відсутності її представника
ОСОБА_2, оскільки вважає такі дії суду
затягуванням строків розгляду справи.
Просить суд накласти арешт, однак заяви
про забезпечення позову суду не подала.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилися, не повідомили
суд про причини своєї неявки, хоча про
час та місце судового розгляду були
повідомлені належним чином.

Зважаючи на відсутність згоди
позивача, суд не розглядає справу при
заочному розгляді, що відповідає
вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача,
розглянувши матеріали справи та докази
в їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 21.01.2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_3 суму боргу за договором
позики від 12.06.2007 року в розмірі 34700,00
дол. США, 250,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та 1700,00 грн. державного
мита (судового збору).

Таким чином заборгованість за
договором позики, згідно розписки від
12.06.2007 року уже була стягнута за
рішенням суду, що набрало законної
сили.

На підставі вказаного рішення ВДВС
Пустомитівського РУЮ у Львівській
області було відкрито виконавче
провадження, що визнається позивачем.

У відповідності до положень ст. 1 ЗУ
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. Таким чином виконавче
провадження є завершальною стадією
судового провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
стягненняборгу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_6 помер, що
підтверджено копією актового запису
про смерть №1827 від 23.12.2013 року,
вчиненого Міським відділом РАЦС
Реєстраційної служби Львівського МУЮ.
Отже, внаслідок смерті ОСОБА_6
відбулося вибуття боржника у
виконавчому провадженні, без зміни чи
припинення правовідносин, котрі
допускають правонаступництво.

Відповідно до ст.378 ЦПК України у разі
вибуття однієї із сторін виконавчого
провадження за поданням державного
виконавця або за заявою сторони суд
замінює сторону виконавчого
провадження її правонаступником.

У відповідності до положень ст. 37 ЦПК
України підставою правонаступництва є
смерть громадянина, що був стороною
виконавчого провадження, оголошення
його померлим, реорганізація юридичної
особи, відступлення права вимоги,
переведення боргу.

Відповідно до ст. 512 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні може
відбутися шляхом правонаступництва. З
цього випливає висновок про те, що
позивач вправі звернутися до суду із
заявою про заміна сторони у
виконавчому провадженні її
правонаступником, натомість позивач
звернувся до суду із цим позовом про
стягнення заборгованості за договором
позики шляхом звернення стягнення на
майно, що входить до складу спадкової
маси.

У відповідності до ст.13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у
межах, наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК
України встановлено способи захисту
цивільних прав та інтересів, а також
закріплено положення про те, що суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

З наведеного вище випливає висновок
про те, що позивачем було обрано
неналежний спосіб захисту свого
цивільного права та законного
інтересу.

Окрім того, відповідно до вимог ст. ст.
57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи. Письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом неодноразово зверталась увага
позивачу на вимоги зазначених вище
статей, зокрема що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Всупереч
цьому, позивачем не доведено тих
обставин, що відповідачі у цій справі є
спадкоємцями та правонаступниками
ОСОБА_6, а саме, що вони прийняли
спадщину після його смерті.

Також, суд роз'яснює про те, що
можливість звернення стягнення на
майно боржника передбачене у випадку,
коли таке майно перебуває у заставі
(іпотеці) з метою забезпечення
виконання зобов'язань за основним
договором, або в межах процедури
виконавчого провадження у порядку та
на умовах, встановлених ЗУ «Про
виконавче провадження».

У відповідності до положень, ст. 88 ч.1
ЦПК України вирішуючи питання судових
витрат, з врахуванням ч.1 ст.88 ЦПК
України, згідно якої передбачено, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Вказані судові витрати підлягають
стягненню у тому випадку, коли вони
були понесені у зв'язку із розглядом
цієї справи у суді, а не при розгляді
будь-яких інших справ, котрі підлягають
розподілу у межах цих проваджень. Отже,
250,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та 1700,00 грн. державного
мита (судового збору) підлягають
стягненню в порядку виконання рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 21.01.2010 року.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 13, 15, 16, 512 ЦК України, ст. 1
ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області через
Пустомитівський районний суд
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення або
отримання копії.

СуддяВ. Є. Мусієвський