Справа № 569/6339/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області в складі:

головуючого судді Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

з участю представника позивачів
ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ПАТ «Український
Інноваційний Банк» про визнання
недійсним іпотечного договору, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до
Рівненського міського суду із
цивільним позовом до ОСОБА_7, ПАТ
«Український Інноваційний Банк» про
визнання недійсним іпотечного
договору.

В обґрунтування позовних вимог
посилаються на те, що рішенням
Рівненського міського суду від 01
червня 2010 року визнано право власності
за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 по ?
частині квартири за кожним. Вони стали
співвласниками та користуються
вказаною квартирою. 28 січня 2014 року
ОСОБА_5 отримав вимогу про виконання
грошових зобов'язань за договором
іпотеки ПАТ «Український Інноваційний
Банк». Отримавши лист він звернувся до
ОСОБА_7, яка є власником ? частини
квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_7 надала йому
документи, з яких йому стало відомо, що
25 червня 2008 року вона уклала з АТ
«Український Інноваційний Банк»
іпотечний договір,який посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не було відомо,
що відповідачка передала квартиру, яка
є спільною частковою власністю в
іпотеку. Будь-яких повноважень ОСОБА_7
стосовно розпорядження їхньою
спільною частковою власністю, а саме
квартирою вони не надавали.

В судовому засіданні представник
позивачів заявлені вимоги підтримала
повністю, за мотивів, що викладені у
позовній заяві, просила позов
задовольнити. Крім того пояснила, що
кредит в АТ " Український іноваційний
банк" отримували інші особи, а не
позивачі по справі. Відповідачка по
справі ОСОБА_7 самостійно, без їх згоди
уклала з банком іпотечний договір на
спірну квартиру, позивачі не
підписували та не передавали в іпотеку
квартиру.

Представник відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги визнала та пояснила, що ОСОБА_7 є
власником ? квартири АДРЕСА_1. В натурі
частки на вищевказану кварту не
виділялися. Позивачі в іпотеку
квартиру не передавали. Позивачі не
знали, що вона передає в іпотеку
спірну квартиру.

Представник ПАТ «Український
Інноваційний Банк» » в судовому
засіданні позов не визнав, надав суду
заперечення, відповідно до яких
просить суд в позові відмовити за
безпідставністю, обгрунтовуючи це тим,
що 08 серпня 2007 року між гр.. ОСОБА_10 та АТ
«Український Інноваційний Банк» було
укладено кредитний договір №1908, згідно
якого позичальником було отримано
кредитні кошти в розмірі 35000 дол. США із
сплатою 13% річних. 22 серпня 2007 року між
гр.. ОСОБА_11 та АТ «Український
Інноваційний Банк» було укладено
кредитний договір №1917, згідно якого
позичальником було отримано кредитні
кошти в розмірі 40000 дол. США із сплатою
13% річних. 08 січня 2008 року між гр. ОСОБА_12
та АТ «Український Інноваційний Банк»
було укладено кредитний договір №1966,
згідно якого позичальником було
отримано кредитні кошти в розмірі 20000
Євро із сплатою 13% річних.
Забезпеченням вимог кредитора за
вищезазначеними кредитними договорами
являється іпотечний договір від 25.06.2008
року, підписаний між банком та ОСОБА_7
Згідно п.1.2. договору іпотеки,
іпотекодавець передає в іпотеку
нерухоме майно, а саме квартиру, яка
належала ОСОБА_7 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 25 листопада 2004
року. На момент укладення
вищевказаного іпотечного договору
ОСОБА_7 одноосібно володіла нерухомим
майном. 01 червня 2010 року, згідно рішення
Рівненського міського суду, право
власності визнано на дану квартиру за
позивачами по ? частини за кожним.
Позивачі визнали за собою право
власності на квартиру, яка являється
предметом іпотеки, після дати
укладання оскаржуваного іпотечного
договору.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, повно, всебічно
та об'єктивно дослідивши матеріали
справи, та оцінивши їх в сукупності,
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду із захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається , що
08.08.2007 року між ПАТ " Укрінбанк" та
ОСОБА_10 була укладена кредитна угода №
1908 , згідно якої позичальнику було
надано кредитні кошти у сумі 35 000
доларів США. 23.08.2007 року між ПАТ "
Укрінбанк" та ОСОБА_11 була укладена
кредитна угода № 1917, згідно якої
позичальнику було надано кредитні
кошти у розмірі 40 000 доларів США.

25 червня 2008 року ОСОБА_7 уклала з АТ
«Український Інноваційний Банк»
іпотечний договір, який посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_9

Судом встановлено, що рішенням
Рівненського міського суду від 01
червня 2010 року визнано право власності
за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 по ?
частині квартири за кожним.

З вказаного рішення вбачається, що
ОСОБА_7 за спільні кошти ОСОБА_4,, ОСОБА_5
та ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1,
однак ОСОБА_7 зареструвала спірну
квартиру тільки за собою, а не на праві
спільної власності, хоча у даній
квартирі зареєстровані і проживають
позивачі.

Вказане рішення суду набрало законної
сили, і 26 серпня 2010 року апеляційним
судом Рівненської області було
відмовлено АТ " Український
Іноваційний банк" в перегляді
вказаного рішення.

Позивачам не було відомо, що ОСОБА_7
передала квартиру, яка є спільною
частковою власністю в іпотеку.

Згідно із ч.1 ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Відповідно до ст.361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпоряджатися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Згідно ч.2, 4 ст.369 ЦК України згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
має бути висловлена письмово і
нотаріально посвідчена. Правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

За нормами ч.3 ст.5 Закону України від 5
червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку»
частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі й реєстрації права
власності на неї як окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом.

Відповідно до ст.578 ЦК України та ч.2 ст.6
Закону України від 5 червня 2003 року
№898-IV «Про іпотеку» майно, що є у
спільній власності, може бути передане
в іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою усіх співвласників.
Співвласник нерухомого майна має право
передати в іпотеку свою частку в
спільному майні без згоди інших
співвласників за умови виділення її в
натурі та реєстрації права власності
на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Виходячи з принципу справедливості,
добросовісності та розумності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані та такі, що
підлягають задоволенню.

У відповідності ст. 88 ЦПК України,
підлягає стягнення із відповідачів в
солідарному порядку на користь
позивачів судові витрати в розмірі 243,60
грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10,11,58,60,212-215, 218,294,296,297 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 - задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір
від 25 червня 2009 року, укладений між
ОСОБА_7 та Акціонерним Товариством
"Український Інноваційний Банк",
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі № 4409.

Стягнути з ОСОБА_7 та ПАТ
"Український Інноваційний банк" на
користь позивачів в солідарному
порядку судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня проголошення
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Сидорук Є.І.

Повний текст рішення виготовлено 02
жовтня 2014 року.

Суддя :
Сидорук Є.І.