Справа №591/5693/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/1767/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 57
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 02 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

про визнання договору недійсним,
відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а
н о в и л а:

04 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом.

Просила визнати недійсним договір від
13 червня 2014 року №229490, укладений нею з
ТОВ «Гранфінресурс» з метою отримання
20000 грн. позики. Крім того, просила
стягнути з товариства на свою користь
2000 грн. майнової шкоди, тобто у
подвійному розмірі від сплаченого нею
товариству першого внеску - 1000 грн.

При цьому посилалася на помилку з її
боку щодо природи правочину, на
вчинення правочину під впливом обману,
на нечесну підприємницьку практику
відповідача, на невідповідність закону
діяльності ТОВ «Гранфінресурс», а саме,
на відсутність у останнього ліцензії
на здійснення даного виду
підприємницької діяльності.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 02 вересня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним, укладений між
ОСОБА_3 та ТОВ «Гранфінресурс» договір
від 13 червня 2014 року №229490 з додатками
до нього.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_3 1000 грн. сплачених за
договором.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«Гранфінресурс», посилаючись на
неповноту з'ясування обставин,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить це рішення суду скасувати в
частині задоволених позовних вимог і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає, що договір укладений у належній
формі і відповідає вимогам
законодавства та вільному
волевиявленню сторін.

Вказує, що предметом укладеного між
сторонами договору є надання клієнту
адміністративних послуг, спрямованих
на отримання грошових коштів на умовах
діяльності соціальної програми
«Альянс Україна», та що ТОВ
«Гранфінресурс» не надає фінансових
послуг і не значиться в державному
реєстрі фінансових установ, тому його
діяльність не підлягає ліцензуванню.

Заслухавши заперечення позивача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, 13
червня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Гранфінресурс» укладено договір №229490
з додатками до нього №1 та №2, за
умовами якого (ст.1) відповідач за
згодою позивача зобов'язується вчинити
від його імені та за його рахунок певні
дії, спрямовані на отримання 20000 грн. на
умовах діяльності Програми «Альянс
Україна», в тому числі сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити заходи по розподілу
грошового фонду та надати позивачу
заявлену для придбання суму. Для цього
позивач доручив відповідачеві
використовувати суми чистих внесків
для формування фонду реєстру та його
розподілу.

Згідно зі ст.2 цього Договору учасник,
поряд із іншим, зобов'язується сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання угоди та не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми),
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.

Відповідно до ст.4 Договору його
укладено у двох однакових примірниках,
по одному для кожної із сторін. Цей
договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Всі додатки до нього є його
невід'ємною частиною. Підписання угоди
є свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання (а.с.6).

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до Договору
його предметом є послуги з формування
реєстру учасників програми, метою яких
є придбання відповідної грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п.4.1 ст.4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст.5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього (ст.12
додатку №2).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку №2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом (ст.13 додатку №2).

На виконання умов даного договору
позивач 13 червня 2013 року сплатила 1000
грн. комісійного внеску (а.с.9).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин
частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що в силу положень п.3 ч.1 ст.9
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності», п.1, 5 ч.1 ст.1, ст.ст.4, 34
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринку
фінансових послуг», діяльність
відповідача є такою, що підлягає
ліцензуванню з отриманням відповідної
ліцензії не пізніше 09 січня 2013 року, а
оскільки він таку ліцензію станом на
дату укладення договору - 13 червня 2014,
не отримав, договір підлягає визнанню
недійсним з підстав визначених ч.1 ст.203,
ч.1, 3 ст.215, ч.1 ст.227 ЦК України.

Виходячи з визначених абз.2 ч.1 ст.216 ЦК
України правових наслідків
недійсності правочину, суд правильно
вважав, що внесені позивачем на
виконання договору кошти в розмірі 1000
грн. підлягають відшкодуванню ТОВ
«Гранфінресурс» в повному обсязі.

Таке рішення суду узгоджується з
роз'ясненнями наданими у п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

Доводи апеляційної скарги про те, що
діяльність ТОВ «Гранфінресурс» не
підлягає ліцензуванню, є
необґрунтованими, оскільки п.3 ч.1 ст.9
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» визначено, що відповідно
до спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема із надання фінансових послуг.

Згідно з п.п.1,5 ч.1 ст.1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у п.п.2,6,11-1 ч.1 ст.4 цього ж
Закону, вважаються довірче управління
фінансовими активами, надання коштів у
позику, в тому числі й на умовах
фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Пунктом 4 ч.1 ст.34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.34 вказаного Закону
здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції. Особи, винні у
здійсненні діяльності без ліцензії,
несуть відповідальність згідно із
законами України.

Згідно з п.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
від 02 червня 2011 року №3462-VI (введено в
дію з 09 січня 2012 року) фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього
Закону.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган), затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах»).

Висновки суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог з
підстав нечесної підприємницької
діяльності, помилки та обману не
оскаржуються.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині є
законним і обґрунтованим, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його зміни чи скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 02 вересня 2014 року в даній
справі в частині задоволених позовних
вимог про визнання договору недійсним
та стягнення сплаченого внеску
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -