Справа № 450/4409/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4255/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
позивача ОСОБА_2, його представника -
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 25 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - Зимноводівська сільська
рада Пустомитівського району
Львівської області, про усунення
перешкод та зобов»язання до вчинення
дій,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 квітня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено.
Зобов»язано ОСОБА_4 не чинити перешкод
ОСОБА_2 у користуванні проїздом зі
сторони АДРЕСА_1 шириною 3,1 м. до
належних ОСОБА_2 на праві власності
земельної ділянки та будинковолодіння,
які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, та
зобов»язано ОСОБА_4 демонтувати ворота
та сітчасту огорожу, які ним влаштовані
зі сторони АДРЕСА_1 в частині проїзду до
належних ОСОБА_2 земельної ділянки та
будинковолодіння, а також зобов»язано
ОСОБА_4 провести обрізання гілок дерев
над даним проїздом, які ростуть на
земельній ділянці, що перебуває в його
користуванні, на висоту до 3-х метрів
над проїздом.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_4, просить його скасувати з
підстав неповного з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції не було взято до
уваги тієї обставини, що до 1981 року до
будинковолодіння позивача існував
тільки пішохідний прохід шириною 1,5 м.,
який був ліквідований рішенням
виконкому Водянської сільської ради
народних депутатів №11 від 10.09.1981 року, а
при організації проїзду шириною 3,1 м.
взамін ліквідованого проходу шириною
1,5 м. згідно з рішенням Пустомитівської
районної ради народних депутатів №44
від 16.02.1984 року відбулося фактичне
вилучення частини його земельної
ділянки шириною 1,5 м і довжиною 60,0 м,
площею 0,0096 га без його на те згоди.
Вказує, що до земельної ділянки та
будинковолодіння позивача ОСОБА_2
існує заїзд зі сторони вул. Бічна м.
Підгірянки, а правомірність
організації спірного проїзду зі
сторони вул. Шухевича оскаржується ним
в касаційному порядку. На думку
апелянта, споруджені ним огорожа та
ворота не можуть порушувати прав
позивача, оскільки земельна ділянка
під цим проїздом не належить йому на
праві власності, а тому з вимогою про
демонтаж повинна була звертатись рада,
яка є власником спірної земельної
ділянки. Окрім того, зазначає, що
внаслідок демонтажу, до його земельної
ділянки буде вільний доступ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони відповідача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони позивача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6,
спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_2, за
життя був спочатку користувачем, а з 2004
року - власником земельної ділянки
площею 0,1146 га, призначеної для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд на АДРЕСА_1 (а.с.51-57).

Рішенням виконкому Пустомитівської
районної ради №44 від 16.02.1984 року (а.с.13,
43) відмінено рішення виконкому
Водянської сільської Ради народних
депутатів №11 від 10.09.1981 року «Про
закриття проходу до вул.Тургенєва
сім»ї ОСОБА_6» і затверджено схему
організації проїзду та відкрито проїзд
по ньому шириною 3,1 м до господарства
ОСОБА_6 в АДРЕСА_1, та зобов»язано ОСОБА_7
ліквідувати перешкоди в користуванні
даним проїздом ОСОБА_6

Актом комісії від 11.07.1984 року
підтверджено, що за власником
присадиби ОСОБА_7 згідно запису в
шнуровій книзі була закріплена
земельна ділянка площею 0,08 га, за яку
вона оплачувала, а площа земельної
ділянки, якою вона фактично
користувалась, - становила 0,097 га (а.с.24).

03.06.2009 року сільським головою
Зимноводівської сільської ради було
прийнято розпорядження №138, яким
зобов»язано відповідача ОСОБА_4
припинити створення будь-яких перешкод
для руху транспорту до земельної
ділянки ОСОБА_6 по запроектованому
проїзду та провести підрізку гілок
дерев, що виступають на проїзд та
ускладнюють по ньому рух (а.с.4).

В судовому засіданні в апеляційному
суді відповідач ОСОБА_4 підтвердив ті
факти, що він не має державного акту на
право власності чи на право
користування земельною ділянкою, яка
знаходиться у його фактичному
користуванні, і що спірні споруди, які
за оскаржуваним рішенням суду
підлягають демонтажу, споруджені ним.

Таким чином, земельна ділянка, на якій
відкрито проїзд до будинковолодіння
позивача, є комунальною власністю
територіальної громади, від імені якої
уповноважений на те орган місцевого
самоврядування розпорядився щодо її
використання згідно з рішенням
виконкому Пустомитівської районної
ради №44 від 16.02.1984 року під влаштування
проїзду шириною 3,1 м для позивача, який
є власником суміжної з проїздом
земельної ділянки, відтак, доводи
апелянта про те, що у нього вилучили
частину земельної ділянки, є
безпідставними.

У відповідності до ст.152 Земельного
кодексу (далі-ЗК) України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов»язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Враховуючи те, що внаслідок дій
відповідача, а саме: спорудження
огорожі та воріт на площі земельної
ділянки, виділеної органом місцевого
самоврядування під проїзд для
позивача, який є власником суміжної з
проїздом земельної ділянки, чиняться
перешкоди позивачеві у користуванні
належною йому на праві власності
земельною ділянкою (неможливістю
заїхати транспортним засобом до своєї
земельної ділянки тощо), - вимога
позивача про демонтаж спірних споруд,
які влаштовані відповідачем на площі
проїзду, відповідає способу захисту
права позивача, як землевласника та
землекористувача, визначеному статтею
152 ЗК України, відтак, доводи апелянта
про те, що права позивача не порушені і
він є неналежним позивачем, є
безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір, застосувавши
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.