Справа №333/6763/14-ц
Провадження №2/333/2680/14
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого          –

судді
Тучкова С.С.,

при секретарі

Шелесько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/6763/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, що продовжує
навчання, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог, – ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання їх повнолітньої
доньки – ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на термін
навчання останньої в розмірі 1/6 частини
всіх видів заробітку відповідача
щомісячно, починаючи з 26.08.2014 року і до
закінчення навчання або досягнення
дитиною 23 років, посилаючись на те, що
донька є студенткою денної форми
навчання Факультету економіки та
управління Запорізького національного
технічного університету і у зв’язку з
цим потребує матеріальної допомоги.

Позивач та її представник в судове
засідання не з’явилася, про час та
місце розгляду справи була повідомлена
судом своєчасно та належним чином,
представник позивача надала суду
заяву, в якій просила на підставі ч.2
ст.158 Цивільного процесуального
кодексу України розглядати справу за
її відсутності та без участі позивача,
позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з’явився, надав суду заяву, в якій
просив розглядати справу без його
участі, позов визнав у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог, – ОСОБА_3, будучи належним чином
повідомленою судом про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з’явилася, причини неявки суду не
повідомила.

Відповідно до вимог ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України неявка
позивача, відповідача та третьої особи
в судове засідання не перешкоджає
розгляду справи. За таких обставин, суд
вважає можливим розглянути справу за
відсутності сторін та третьої особи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд приходить до
наступних висновків.

Згідно ч.4 ст.174 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов’язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про
народження, серії І-ЖС, №329382, виданого
11.09.1996 року Терпіннівською сільською
Радою Мелітопольського району, сторони
є батьками повнолітньої дитини –
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно довідки №52-24/1121 від 18.08.2014 року,
виданої деканом Факультету економіки
та управління Запорізького
національного технічного
університету, ОСОБА_3 навчається на ІІ
курсі денного відділення Факультету
економіки та управління Запорізького
національного технічного університету
за спеціальністю «Менеджмент
організації і адміністрування» (а.с.10).

Відповідно до довідки вих.№4/21, виданої
18.08.2014 року начальником УРЗ ГУ ДСНС
України у Запорізькій області, ОСОБА_3
проживає разом з ОСОБА_1 (а.с.11).

Отже, судом встановлено, що на даний час
ОСОБА_3 навчається на ІІ курсі денного
відділення Факультету економіки та
управління Запорізького національного
технічного університету за
спеціальністю «Менеджмент організації
і адміністрування», знаходиться на
утриманні матері ОСОБА_1, проживає
разом з нею. Добровільно відповідач
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
утримання дитини за період навчання не
надає, хоча є працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 199 Сімейного кодексу України
передбачено, що батьки зобов’язані
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчання і у зв’язку з тим
потребують матеріальної допомоги до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Згідно ст.200 Сімейного кодексу України
суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці заробітку
(доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 Сімейного кодексу України.
При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров’я
та матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу
України до відносин між батьками і
дочкою, сином щодо надання їм утримання
застосовуються норми статей 187, 189-192,
194-197 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред’явлення позову.

Таким чином, у зв’язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, а також те, що
відповідач визнав позов повністю, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги ґрунтуються на законі,
підтверджуються зібраними у справі
доказами та не порушують прав та
інтересів третіх осіб, тому позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Так як задоволена основна вимога
позивача, яка була звільнена від сплати
судового збору при подачі заяви, з
відповідача повинен бути стягнений в
дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.3, 18
Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст.182, 199,
200, 201, 191 СК України, ст.8 Закону України
«Про охорону дитинства», ст.ст.174, 209,
214-215, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 Володимирівни до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, що продовжує
навчання, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог, – ОСОБА_3, –
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер – НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
утримання повнолітньої дитини –
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
1/6 частини всіх видів заробітку (доходу)
відповідача щомісяця, починаючи з
26.08.2014 року і до закінчення навчання
ОСОБА_3, але не більш, як до досягнення
нею двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер – НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір в дохід держави в розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя

С.С. Тучков