У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Ступак О.В.,
Попович О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві, третя особа -
Державна казначейська служба України,
про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві на рішення
апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що на виконання рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 червня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби
в Печерському районі м. Києва,
Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві,
Державного казначейства України про
невиконання рішення суду та
відшкодування моральної шкоди
Печерським районним судом м. Києва
11 липня 2008 року було видано
виконавчий лист про стягнення з
держави в особі Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві на користь ОСОБА_1 суми завданої
моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

27 листопада 2012 року позивач направив
даний виконавчий лист для виконання до
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві. 29 квітня 2013 року позивач
звернувся до Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві щодо надання
інформації про результати розгляду
виконавчого листа, на що йому була
надана відповідь про те, що виконавчий
лист для виконання було направлено до
Державної казначейської служби
України. Оскільки коштів за виконавчим
листом він своєчасно не отримав,
позивач вважав, що незаконними діями та
бездіяльністю відповідача йому
завдано моральну шкоду. Уточнивши
позовні вимоги, просив стягнути з
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
на свою користь моральну шкоду в
розмірі 59 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 листопада 2013
року, в задоволенні позову було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
30 січня 2014 року, рішення суду першої
інстанції було скасовано та у справі
ухвалено нове рішення, яким позов було
задоволено частково. Стягнуто з
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в розмірі 7 000 грн. В задоволенні
іншої частини позовних було
відмовлено.

У касаційній скарзі Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві є неналежним відповідачем у
справі, а тому відсутні підстави для
задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що тривалим невиконанням рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 червня 2007 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 21 травня
2008 року, з вини Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві позивачу було
спричинено моральну шкоду, яка
підлягає стягненню саме з Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням
Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до Державної виконавчої
служби в Печерському районі м. Києва,
Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві,
Державного казначейства України про
невиконання рішення суду та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди було задоволено
частково. Відповідно до вказаного
рішення суд стягнув з держави в особі
Головного управління Державного
казначейства України у м. Києві на
користь ОСОБА_1 3951,45 грн - у
відшкодування заборгованості по
невиплаті щомісячних коштів згідно з
виконавчим листом від 17 червня 2003 року
та 3000 грн. моральна шкода.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
21 травня 2008 року вищевказане рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 червня 2007 року в частині
відшкодування заборгованості по
невиплаті щомісячних коштів згідно з
виконавчим листом № 2-113 Дніпровського
районного суду м. Києва від 17 червня 2003
року у сумі 3951,45 грн. було скасовано та
відмовлено в задоволенні позову в цій
частині, в іншій частині рішення
залишено без змін.

Печерським районним судом м. Києва 11
липня 2008 року на підставі рішення суду
від 19 червня 2007 року був виданий
виконавчий лист про стягнення з
держави в особі Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві на користь ОСОБА_1 суму завданої
моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

27 листопада 2012 року ОСОБА_1 направив
виконавчий лист для виконання до
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві.

06 червня 2013 року Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві повідомило позивача
про те, що листом Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві від 20 грудня 2012 року
вищевказаний виконавчий лист
направлено на адресу Державної
казначейської служби України для
виконання.

Листом Державної казначейської служби
України від 27 січня 2014 року було
повідомлено Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про те, що Державною
казначейською службою України на
виконання виконавчого листа
Печерського районного суду м.
Києва від 11 липня 2008 року перераховано
30 грудня 2013 року на користь ОСОБА_1 3000
грн у рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 11 Закону «Про
державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Виконання рішення про стягнення коштів
з державного та місцевого бюджетів або
боржників затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
року № 845 «Про затвердження Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
з державного та місцевих бюджетів або
боржників».

Відповідно до п. 3, 4 Порядку рішення
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Міністерства фінансів,
про стягнення коштів боржників у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань).

Органи Казначейства: 1) забезпечують у
випадках, передбачених цим Порядком,
зберігання виконавчих документів та
ведення їх обліку. Після виконання
виконавчого документа суду в повному
обсязі такий документ повертається до
суду з відміткою про його виконання; 2)
вживають заходів до виконання
виконавчих документів протягом
установленого строку; 3)
розглядають письмові звернення
(вимоги) осіб, які беруть участь у
справі, щодо виконання виконавчих
документів, а також звернення (вимоги)
прокурорів.

Згідно з п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів
казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування шкоди, заподіяної
фізичним та юридичним особам внаслідок
незаконно прийнятих рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
їх посадових чи службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
виконання рішення суду про стягнення
коштів боржником за яким є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України, на
виконанні якої знаходиться виконавчий
лист.

Висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для стягнення з
держави в особі Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві моральної шкоди є обґрунтованим,
під час встановлення фактичних
обставин справи судом не були порушені
норми цивільного процесуального
законодавства й правильно застосовані
норми матеріального права.

У свою чергу, вирішуючи справу,
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову.

Безпідставно скасувавши законне та
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні процесуального
та матеріального закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
30 січня 2014 року скасувати, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик