Справа №583/1852/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - Мовчан Н.В.Номер
провадження 22-ц/788/1000/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 59
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Маслова В. О. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 26 липня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Охтирської міської ради, треті особи:
Управління Держземагенства в
Охтирському районі Сумської області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

17 травня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом до
Охтирської міської ради, мотивуючи
свої вимоги тим, що згідно свідоцтва
про право на спадщину від 23 грудня 1993
року їй належить 13/25 житлового будинку
індивідуального житлового фонду по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 93,5
кв.м. з надвірними будівлями. Тривалий
час її сім'я користувалася зазначеною
земельною ділянкою, щорічно обробляла
город, вносила добрива, постійно
прибирала та впорядковувала територію,
сплачувала земельний податок.

Рішенням виконавчого комітету
Охтирської міської ради № 466 від 21
сепня 1996 року їй було надано у приватну
власність земельну ділянку площею 1000
кв. м. за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Охтирської міської ради № 458
від 14 лютого 2008 року "Про затвердження
технічної документації із землеустрою
та приватизацію земельних ділянок"
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання ОСОБА_4 у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1000 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_2.

Вважає, що дане рішення підлягає
скасуванню, оскільки без її згоди
земельна ділянка, якою вона
користується, передана у власність
іншій особі, із присвоєнням їй адреси
«АДРЕСА_2.

Просила суд визнати незаконним та
скасувати рішення Охтирської міської
ради №458 від 14 лютого 2008 року "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою та приватизацію
земельних ділянок" про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надання ОСОБА_4 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,1000 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2.

Рішенням Охтирского районного суду
м.Суми від 26 липня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, по суті
позовних вимог.

При цьому не погоджується з висновком
суду про те, що нею в установленому
законом порядку не доведений факт
того, що вона є власником чи
землекористувачем спірної земельної
ділянки, оскільки вона прийняла у
спадщину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, а відповідно до положень п.1
ст.120 ЗК України до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
міни її цільового призначення, у
розмірах встановлених договором. Крім
того, вважає, що суд не надав ніякої
оцінки тому, що у висновку
узгоджувальної комісії з питань
вирішення земельних спорів від 26
травня 2008 року зазначено, що межі
земельної ділянки не погоджують
суміжні землекористувачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, оскільки визначення дійсних
меж домовоління №49 ускладнюється
відсутністю у останніх
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку. Тобто члени комісії
розуміли, що неможливо виділити нову
земельну ділянку ОСОБА_4 без погодження
меж із суміжними землекористувачами.
Вважає, що не виготовлення нею
державного акту на землю не позбавляє
її законного права на користування
спірною земельною ділянкою, яку вона
отримала у користування на законних
підставах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, її представників ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які апеляційну скаргу
підтримують з мотивів у ній викладених,
пояснення третьої особи ОСОБА_5, який
проти скарги заперечує, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, з постановленням нового
рішення про задоволення позовних
вимог.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи
ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
остання не довела в установленому
законом порядку, що є належним
власником чи землекористувачем
спірної земельної ділянки, будь-яка її
згода чи згода членів її сім'ї при
прийнятті рішення про передачу у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_2 не потребувалася, а
тому не вбачав порушень прав позивачки
та не знайшов підстав для скасування
рішення Охтирської міської ради №485
від 14 лютого 2008 року.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначених вимог суд першої інстанції
не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
Охтирської міської ради № 458 від 14
лютого 2008 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
та приватизацію земельних ділянок"(п.32)
затверджений проект

землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надана ОСОБА_4 у приватну
власність земельна ділянка площею 0,1000
га для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд по АДРЕСА_2 (а.с.19,т.1).

Спірна земельна ділянка до її
виділення ОСОБА_4 входила у загальну
земельну ділянку, яка знаходилась дуже
тривалий час у постійному користуванні
співвласників будинку АДРЕСА_1:
позивачки ОСОБА_3 та третьої особи у
справі -ОСОБА_6

Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного
кодексу України 2001 року надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Рішення про часткове вилучення
земельної ділянки відповідачем не
приймалось. Яким чином спірній
земельній ділянці був присвоєний
АДРЕСА_2, відповідач суду не пояснив, не
надав відповідного рішення.

На виконання рішення Охтирської
міської ради ОСОБА_4 без погодження із
сусідами (ОСОБА_3, ОСОБА_6) меж земельних
ділянок виготовила технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2 (а.с. 20-26,т.1), отримала Державний
акт на право власності на цю земельну
ділянку, а 20 грудня 2011 року продала
ОСОБА_5, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_10 за
реєстровим номером 3479. (а.с.81,т.1).

Під час розгляду справи апеляційним
судом була витребувана та вивчена
інвентаризаційна справа на
будинковолодіння по АДРЕСА_1, копії
документів якої долучені до цивільної
справи, та встановлене наступне.

Відповідно до Договору
купівлі-продажу домоволодіння від 27
грудня 1929 року №1482 ОСОБА_11 купила у
ОСОБА_12 домоволодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі
приватно-власницьких домобудівель
Охтирського комунального господарства
під №415, книга шоста. Домоволодіння
складається з будинку дерев'яного,
обкладеного цеглою під залізом, льоху
кам'яного та огорожі дерев'яної з
ворітьми й хвірткою, розташованих на
земельній ділянці , що межує: по
Сумській вулиці- 21,21м, з домоволодінням
ОСОБА_19 - 11,71 м, з домоволодінням
спадкоємців ОСОБА_20 - 94,35 м та з
домоволодінням ОСОБА_19 -93,93, а разом 1
742,65 кв. м. Дані заміри вказані
відповідно до посвідчення Охтирського
комунального господарства від 24
грудня 1929 року №2540 (а.с.200,т.1).

Згідно рішення виконавчого комітету
міської ради народних депутатів від 06
січня 1950 р. за ОСОБА_11 залишено право
користування присадибною земельною
ділянкою площею 2200 кв.м. (а.с.202,т.1).

Згідно Генерального плану(схеми) від 01
грудня 1953 р. (а.с. 203), за будинком
обліковується земельна ділянка
загальною площею 2512 кв.м., в т.ч.870 кв.м.-
лишків. Площа земельної ділянки, за
вирахуванням лишків, складає 1642
кв.м.(2512-870).

Після смерті ОСОБА_11 прийняли спадок:
ОСОБА_13 та ОСОБА_14.

З висновку Охтирського бюро технічної
інвентаризації від 19 квітня 1965 року
вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1
належить: 2/3 частина ОСОБА_13, згідно
свідоцтва про право спадкування за
заповітом, виданого Охтирською
нотконторою 08 квітня 1965 року та
ОСОБА_14-1/3 частина будинку та
зареєстрована в Охтирському бюро
технічної інвентаризації за №6987/2135. До
складу домоволодіння входить 1
житловий будинок, нежитлові приміщення
з земельною ділянкою 1 642 кв.м. (а.с.204,
208,211,т.1)

На підставі заяви ОСОБА_13 про поділ
будинку, виділення з нього належної
йому частини за заповітом (а.с.209,т.1)
Бюро технічної інвентаризації
виготовлений висновок про розподіл
будинковолодіння відносно часткок 2/3 і
1/3 (а.с.210,т.1).

27 серпня 1965 року ОСОБА_14 через
повіреного ОСОБА_13 продала ОСОБА_15 1/3
частину жилого дерев'яного будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1. В постійне
користування ОСОБА_15 відходять кімнати
2-3 площею 14,44 кв.м.; 2-4 площею 12,46 кв.м; 2-5
площею 14,36 кв.м; сіни 2-1 площею 2,99 кв.м.;
комора (кладовка) 2-2 площею 2,32 кв.м.;
веранда площею 3,56 кв.м; 1/2 сараю
дощатого; 1/2 льоху; двір загального
користування (а.с.212,т.1).

З висновку Охтирського бюро технічної
інвентаризації від 11 березня 1966 року
вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1
належить ОСОБА_13 на 2/3 частини будинку
та ОСОБА_15 на 1/3 частину. До складу
домоволодіння входить 1 житловий
будинок, нежитлові приміщення з
земельною ділянкою 1 642 кв.м. (а.с.204,т.1).

18 березня 1966 року ОСОБА_13 подарував
ОСОБА_15 1/12 частину дерев'яного будинку
загальною жилою площею 78,96 кв.м з
належними до цієї частини надвірними
будовами, що знаходиться у АДРЕСА_1
(а.с.214,т.1), у зв'язку з чим Бюро
технінвентаризації визначило частки
кожного із співвласників. Зокрема, у
користуванні ОСОБА_13 знаходяться
приміщення 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5, що складає 7/12
частин будинку. Користування ОСОБА_15
складається з приміщень 1-2, 2-2, 2-3, 2-4,2-5,
що становить 5/12 частин (а.с.213,т.1)

У березні 1966 року співвласники
будинковолодіння звернулися до
начальника БТІ Охтирського
міськкомгоспу із заявами про виділ в
натурі належної кожному з них частини
земельної ділянки та виготовлення
ОСОБА_15 поверхового плану на належну
йому частину будинковолодіння
(а.с.215,216,т.1).

З висновку про розподіл присадибної
ділянки по АДРЕСА_1 від 18 квітня 1966 року
вбачається, що проведений розподіл
присадибної ділянки, яка знаходиться в
користуванні співвласників ОСОБА_15 у
розмірі 5/12 частин та ОСОБА_13 - 7/12
частин. На момент розподілу
присадибної ділянки співвласники за
спільною згодою розділили двір з
облаштуванням паркану від будинку до
сараю. Загальна площа присадибної
ділянки складає 2 512 кв. м, звідки в
рахунок 5/12 частин будинку належить 1 046
кв.м, а в рахунок 7/12 частин - 1 466 кв. м.
Однак, за спільною згодою співвласники
вирішили ОСОБА_15 виділити 1 000 кв.м, а
ОСОБА_13 - 1 512 кв.м. До часу розподілу
присадибної ділянки самими
співвласниками була встановлена лінія
розподілу протягом 40 м від сараю вздовж
городу, яку вони визнали як остаточну.
Таким чином, враховуючи межу розподілу
двору та городу вирішено провести
розподіл як вказано на копії генплану
присадибної ділянки. Таким чином,
співвласнику ОСОБА_15 виділена права
сторона по відношенню до вулиці,
причому під будівлями та двором 94.0 кв.м
+109.0 кв.м +35 кв.м =238 кв.м. Під городом 300 кв.
м+157 кв.м+255 кв.м = 712 кв.м. Крім того, 50 кв.м
площі зайнята погрібом, який
розташований територіально на стороні
співвласника ОСОБА_13 А всього в
користування ОСОБА_15 виділено 1 000 кв.м.
Площа, що залишилася у розмірі 1 512 кв. м
переходить у користування
співвласника ОСОБА_13 (а.с.218,т.1).

Як вбачається з висновку про
поновлення меж присадибної земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 18 квітня 1966 року
за заявою ОСОБА_13 та розпорядження Бюро
технічної інвентаризації відновлена в
натурі межа між присадибними ділянками
АДРЕСА_1. Шляхом вимірів в натурі
встановлено, що межа порушена зі
сторони домоволодільця ОСОБА_21
(АДРЕСА_1), а саме: в точці №№1 ширина
земельної ділянки № 49 на плані
дорівнює 23 м, а в натурі 22,6м. У точці №2
ширина на плані 20,5 кв.м, а в натурі 20,00
кв. м. В точці № 3 ширина на плані 19,00
кв.м, а в натурі 18,00 кв.м У точці №4 на
плані 16,00 кв.м, а в натурі 14,5 кв.м у той
час, як ширина земельної ділянки
ОСОБА_21, наприклад у точці №4 на плані
16,3 кв.м, а в натурі 17,4 кв.м так само і в
інших точках ширина в натурі більше,
ніж на плані. А тому, межа поновлена
відповідно до плану. У місцях замірів
межа закріплена кілками (а.с.55).

Результати розподілу земельної
ділянки буди зафіксовані в
генеральному плані (а.с.217,т.1). Також в
генеральному плані значиться загальна
площа земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 - 2512 кв.м., в т.ч. лишки - 870 кв.м.,
тобто належний дозволений розмір
земельної ділянки, за вирахуванням
лишків, складає 1642 кв.м

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 22 листопада 1968 року ОСОБА_15 продав
ОСОБА_16 5/12 частин будинку, жила площа
якого становить 78,96 кв.м та відповідну
частину надвірних будівель, що
знаходиться у АДРЕСА_1. (а.с.221,т.1).

02 вересня 1987 року у зв'язку із
здійсненими добудовами ОСОБА_16,
Охтирським міжміським бюро технічної
інвентаризації було проведене
визначення ідеальних часток
домоволодіння АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_13
належить 13/25 частин, а ОСОБА_16 - 12/25. З
даним визначенням ідеальних часток
обидва співвласники погодилися, що
засвідчили своїми підписами (а.с.230,т.1).

Згідно свідоцтва про право спадкування
за законом від 11 червня 1992 року, на
підставі ст.529 Цивільного Кодексу УРСР
спадкоємцем майна ОСОБА_13, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року в рівних частках є:
його дружина - ОСОБА_17, проживаюча у
АДРЕСА_1. Спадкове майно, на яке видане
дане свідоцтво, складається з 13/25
частин житлового будинку,
розташованого на земельній ділянці 1 642
кв.м в м.Охтирка (а.с.234,т.1).

Згідно свідоцтва про право спадщину
від 23 грудня 1993 року, на підставі ст.529
Цивільного Кодексу України
спадкоємцями майна ОСОБА_17, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року є її дочка - ОСОБА_3
(позивачка у справі), проживаюча в
АДРЕСА_3. Спадкове майно, на яке видане
дане свідоцтво складається з 13/25 частин
жилого будинку, розташованого в
АДРЕСА_1 (а.с.235,т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 01 серпня 2000 року ОСОБА_16 продав
ОСОБА_18 12/25 частин жилого будинку з
господарськими спорудами,
розташованого на земельній ділянці, що
знаходиться в АДРЕСА_1(а.с.238).

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 21 червня 2010
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_18 про поділ майна
подружжя за ОСОБА_6 визнано право
власності на 12/25 частин житлового
будинку з господарчими спорудами,
розташованого на земельній ділянці, що
знаходиться в АДРЕСА_2.с.239,т.1.

Матеріали справи свідчать про те,
що за адресою АДРЕСА_1, починаючи з
грудня 1953 року, значиться виділена у
користування земельна ділянка, за
вирахуванням лишків, площею1642 кв.м.
Зазначене підтверджується викладеними
вище обставинами. Крім того, з наданого
Державним архівом Сумської області
архівного витягу рішення Охтирської
міської Ради №274 від 12 травня 1977 року
вбачається, що на підставі згаданого
рішення у ОСОБА_13, ОСОБА_16 із земельної
ділянки за адресою м. Охтирка, АДРЕСА_1
«вилучається під артскважину - 137 кв.м.»,
«залишається у фонді міської ради-99
кв.м.», «залишається в користуванні-2276
кв.м» (а.с.15,т.2).

На підставі рішення Охтирської
міської Ради №274 від 12 травня 1977 року у
Генеральний план внесені зміни щодо
розміру земельної ділянки (а.с.203,т.1). За
будинком АДРЕСА_1 обліковується
земельна ділянка загальною площею 2276
кв.м., в т.ч. лишки - 634 кв.м.; без
врахування лишків розмір земельної
ділянки становить 1642 кв.м.

Відповідно до п.7 Указу Президії
Верховної Ради Української РСР від 25
грудня 1970 року Про порядок введення в
дію Земельного Кодексу Української РСР
надані громадянам з 1 січня 1971 року
присадибні земельні ділянки, а також
земельні ділянки для індивідуального
житлового будівництва і для городів
зберігаються в розмірах, які
передбачались законодавством, що діяло
раніше.

Згідно ст. 25 Земельного Кодексу
Української РСР 1970 року припинення
права користування земельною ділянкою
або зменшення її розмірів може мати
місце лише у випадках, прямо
передбачених законом.

За ст. 90 ЗК УРСР 1970 р. на землях міст
при переході права власності на
будівлю переходить також і право
користування земельною ділянкою або
його частиною.

При переході будівлі у власність
декількох осіб земельна ділянка
переходить в користування всіх
співвласників будівлі.

Відповідно до ст. 91 ЗК УРСР 1970 року
особи, яким належить будинок на праві
спільної власності, користуються
земельною ділянкою сумісно. Порядок
користування визначається
співвласниками будинку в залежності
від розміру часток в сумісній
власності на будинок.

Послідуючі зміни у розмірі часток
в спільній власності на будинок, які
відбулися у зв'язку з прибудовами,
перебудовами, не тягнуть за собою зміну
установленого прядку користування
земельною ділянкою.

Домовленість про порядок
користування земельною ділянкою є
обов'язковим і для особи, яка в
послідуючому придбаває відповідну
частину у спільній власності на цей
будинок.

Аналогічні норми викладені і в
Земельному кодексі України 1991 року,
який також регулював спірні відносини.

При вирішенні спору колегія суддів
виходить з доведеності матеріалами
справи того, що земельна ділянка за
адресою АДРЕСА_1 виділялась у розмірі
2276 кв.м., в т.ч. лишки - 634 кв.м.; без
врахування лишків розмір земельної
ділянки становить 1642 кв.м.

Між попередніми співвласниками був
реально розділений як будинок, так і
земельна ділянка, встановлені межі
земельних ділянок. Про це йдеться вище.
Відповідачем протилежного не доведено.

З огляду на викладене не можливо
погодитись з доводами відповідача про
те, що відповідно до норм нині діючого
Земельного Кодексу норма надання
земельних ділянок у містах складає 1000
кв.м., а тому, є законним оспорюване
рішення, у зв'язку з прийняттям якого на
думку останнього ніяким чином не
зачіпаються права та інтереси
позивачки, оскільки за будинком
АДРЕСА_1 після прийняття рішення
залишилась земельна ділянка площею 1000
кв.м.

21 серпня 1996 року виконавчим комітетом
Охтирської міської ради прийнято
рішення № 466 про приватизацію
земельних ділянок, відповідно до якого
ОСОБА_3 передана у приватну власність
земельна ділянка площею1000
кв.м.(а.с.33-34,т.1). У цьому рішенні не
йдеться про іншого співвласника чи про
передачу у спільну власність земельної
ділянки площею 1000 кв.м.

Відповідно до ст.67 Земельного Кодексу
України 1991 року з послідуючими змінами,
яка діяла станом на 1996 рік, громадянам
за рішенням сільських, селищних,
міських Рад народних депутатів
передаються у власність чи надаються у
користування земельні ділянки для
будівництва індивідуальних житлових
будинків, господарських споруд,
гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд (присадибна
ділянка) повинна бути не більше: в
сільських населених пунктах - 0,25
гектара, в селищам міського типу- 0,15
гектара, а для членів колективних
сільськогосподарських підприємств і
працівників радгоспів - не більше 0,25
гектара, в містах - 0,1 гектара.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить зокрема розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу, вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності та інше.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу
України громадянам України за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування можуть
передаватися безоплатно у власність
або надаватися в оренду земельні
ділянки для будівництва

та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

Згідно ст. 122 Земельного кодексу
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

На реалізацію передбачених Законом
повноважень відповідач прийняв
рішення про передачу у приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки
площею 1000 кв.м., порушивши при цьому
право позивачки на користування
земельною ділянкою, а тому, її порушене
право підлягає захисту.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином не з`ясував та
не перевірив доводи і заперечення
сторін, наддав не належну оцінку
зібраним у справі доказам та дійшов
висновку, який не ґрунтується на
Законі.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першоїінстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

При подачі позову та апеляційної
скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір у
розмірі 172 грн. 70 коп., який підлягає
стягненню з відповідача на її користь.
Недоплачений судовий збір за
апеляційне оскарження рішення суду у
розмірі 63 грн. 80 коп. необхідно стягнути
з відповідача у прибуток держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316
ЦПК України, колегія суддів

В
И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 26 липня 2013
року скасувати.

Постановити нове рішення.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3.

Визнати незаконним та скасувати п. 32
рішення Охтирської міської ради № 458
від 14 лютого 2008 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
та приватизацію земельних ділянок" про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання ОСОБА_4 у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1000 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_2.

Стягнути з Охтирської міської ради на
користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 172
грн. 70 коп.

Стягнути Охтирської міської ради на
користь держави судовий збір у розмірі
63 грн. 80 коп. за наступними реквізитами:
Код бюджетної класифікації доходів
22030001,Рахунок 0002,Одержувач УДКС у
м. Суми 22030001, Банк одержувача ГУДКУ у
Сумській області, , МФО 837013.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
проголошення.

Головуючий:

Судді: