Справа № 645/2994/14ц
Провадження № 2/645/1222/14
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання -
Кононенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Харківської
міської ради про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом,-

у с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із
позовом про визнання права власності
на 1/2 частини житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову зазначено,
що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2, залишивши
заповіт, посвідчений 10 серпня 1999 року
державним нотаріусом 12 ХДНК, яким
заповів усе своє майно позивачу ОСОБА_1
Лише у 2012 році позивач дізналася про
існування заповіту і звернулася до
суду із позовом про визначення
додаткового строку на прийняття
спадщини. Рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 06
листопада 2012 року позивачу було надано
додатковий строк для прийняття
спадщини. Після звернення до 12 ХДНК із
заявою про прийняття спадщини та
видачі свідоцтва про спадщину, позивач
отримала відмову через відсутність
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно належне спадкодавцеві,
оскільки нотаріус вимагав надання
витягу з Реєстру права власності. З
інформації КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» від 18 серпня
2004 року слідує, що право власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житловий будинок від 27 липня 1977
року, виданого райжитлоуправлінням
Фрунзенського район м. Харкова,
зареєстрована за ОСОБА_2 Оскільки у
позивача відсутній оригінал
вищевказаного свідоцтва про право
власності на житло, а державна
реєстраційна служба та БТІ не можуть
відновити його в зв'язку зі смертю
власника, позивач звернулася до суду із
вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
просили суд їх задовольнити, визнати за
ОСОБА_1 право власності за заповітом на
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_2

Представник відповідача
Чигринова Н.В., яка діє на підставі
довіреності, проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
зазначивши, що позивачем не надано
доказів про реєстрацію за спадкодавцем
ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, а також не
підтверджено позивачем наявності
спадкового майна в натурі.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши надані докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Згідно ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_2, про що міським відділом
реєстрації актів цивільного стану № 4
Харківського обласного управління
юстиції зроблено актовий запис № 876 та
17 серпня 2004 року повторно видано
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.
27).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася
спадщина.

Зі змісту заповіту, посвідченого
10 серпня 1999 року державним нотаріусом 12
Харківської державної нотаріальної
контори Товстолужською О.В. за
реєстровим № 3-435, вбачається, що ОСОБА_2,
який мешкав по АДРЕСА_1, на випадок
своєї смерті усе його майно, де б таке
не було та з чого б воно не складалося, і
взагалі все те, що належатиме йому на
день смерті, та на що він за законом
матиме право, заповів ОСОБА_1, яка
проживає в АДРЕСА_2 (а.с.28).

З матеріалів спадкової справи №
207/2004, заведеної 12 ХДНК після смерті
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3,
вбачається, що 01 березня 2004 року до
нотаріальної контори звернулася
ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини згідно заповіту померлого,
посвідченого 18 лютого 1999 року 12 ХДНК за
р. № 2-277.

Проте, заповіт ОСОБА_2,
посвідчений 18 лютого 1999 року 12 ХДНК за
р. № 2-277 був скасований заповітом
ОСОБА_2, посвідченим 10 серпня 1999 року
державним нотаріусом 12 Харківської
державної нотаріальної контори
Товстолужською О.В. за реєстровим № 3-435.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 06 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 26 лютого 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 червня 2013 року, - визначено
ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, тривалістю два
місця з моменту вступу рішення в
законну силу (а.с. 21-26).

20 березня 2013 року до нотаріальної
контори звернулася ОСОБА_1 із заявою
про прийняття спадщини за заповітом
ОСОБА_2, посвідченим 10 серпня 1999 року
державним нотаріусом 12 Харківської
державної нотаріальної контори
Товстолужською О.В. за реєстровим № 3-435.

Відповідно до інформації 12
Харківської державної нотаріальної
контори заповіт від імені ОСОБА_2,
посвідчений 10 серпня 1999 року державним
нотаріусом 12 ХДНК за р. № 3-435 є чинним,
що підтверджується також і
інформаційною довідкою зі Спадкового
реєстру № 37691112 від 20 червня 2014 року .

З матеріалів справи вбачається,
що 09 грудня 2013 року Дванадцятою
Харківською державною нотаріальною
конторою відмовлено ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину в
зв'язку із тим, що видача даного
свідоцтва на майно, що підлягає
державній реєстрації, проводиться
нотаріусом після надання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві,
а позивачкою такі документи не надані
(а.с. 5).

Звернувшись до суду, ОСОБА_1
просить визнати за нею право власності
на 1/2 житлового будинку, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права і обов'язки, які належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

З інформації КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
№ 23-36393 від 18 серпня 2004 року вбачається,
що право власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано за: - ОСОБА_7 - 1/2 частина -
на підставі договору купівлі-продажу
від 07 липня 1999 року; - ОСОБА_2- 1/2 частина -
на підставі свідоцтва про право
приватної власності на житловий
будинок від 27 липня 1997 року, виданого
райжитлоуправлінням Фрунзенського
район м. Харкова (а.с. 6).

З дублікату свідоцтва про право
особистої власності на будинок від 27
липня 1997 року, виданого
райжитлоуправлінням Фрунзенського
району м. Харкова, 1/2 частина будинку
АДРЕСА_1 належить на праві особистої
власності ОСОБА_2 (а.с. 17).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Таким чином, суд вважає доведеним,
що за життя ОСОБА_2 належала 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1, в зв'язку із
чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1233 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської
міської ради про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності 1/2 частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом,
посвідченим 10 серпня 1999 року державним
нотаріусом Дванадцятої Харківської
державної нотаріальної контори
Товстолужською О.В., зареєстрованим в
реєстрі за № 3-435, після смерті ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути до апеляційного суду
Харківської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги. Особами,
які брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: