Справа № 521/6/14ц
Провадження № 2/521/2557/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 вересня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки
та піклування Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області, Малиновський
районний відділ ГУ ДМС України в
Одеській області, про усунення
перешкод у користуванні власністю,
вселення, виселення, зняття з
реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Орган опіки та піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області,
Малиновський районний відділ ГУ ДМС
України в Одеській області та після
доповнення позовних вимог просила
усунути перешкоди у користуванні
власністю, шляхом зобов'язання ОСОБА_2
передати позивачу ключі від вхідних
дверей квартири АДРЕСА_1, вселити
позивача в квартиру, виселити ОСОБА_2,
ОСОБА_3 без надання іншого житла, та
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2,
зобов'язавши Малиновський районний
відділ ГУ ДМС України в Одеській
області провести зняття з
реєстраційного обліку, посилаючись на
таке.

В провадженні Овідіопольського
районного суду Одеської області
перебуває цивільна справа № 509/4412/13-ц,
яка відкрита за ухвалою суду від 29
жовтня 2013 року на підставі поданого
позову органом опіки та піклування в
особі Овідіопольської районної
державної адміністрації до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів на утримання
дитини. Цивільна справа № 509/4412/13-ц
відкрита за позовом та на підставі
притягнення її до адміністративної
відповідальності згідно ст. 173-2 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення по адміністративній
справі №509/3718/13 п. Вище вказана позовна
заява носить відомості, які не
відповідають дійсності, а саме:
будь-які реагування та профілактика
відносно питань виховання її доньки з
боку органа опіки та піклування в особі
Овідіопольської районної державної
адміністрації не було взагалі. ОСОБА_2
ініціювала вище вказану незаконну
цивільну справу, якою переслідує мету
позбавлення позивача і прав власності
на квартиру АДРЕСА_1, яка належить
позивачу на підставі договору
купівлі-продажу житлової квартири від
27 грудня 2003 року. З дозволу позивача
була вселена та зареєстрована ОСОБА_4 у
спірну квартиру, але на теперішній час
остання почала створювати перешкоди
позивачу у користуванні своєю
власністю, шляхом обману та
зловживання її довірою відібрала ключі
від вхідних дверей квартири та взагалі
не пускає позивача у приміщення
квартири, і в цій квартирі незаконно
під своїм наглядом утримує доньку
позивача ОСОБА_6, чим позбавила її права
спілкуватися з дитиною, тобто
незаконно втручається у виховання
доньки, робить для неї неможливим
виконувати і обов'язки матері.

На час розгляду цивільної справи №
509/4412/13-ц здійснюється соціальний
супровід родини позивача згідно наказу
Одеського міського центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді за № 1155
від 20.11.2013 року. 02 грудня 2013 року
спеціалісти вище вказаної служби разом
з позивачем відвідали її квартиру, де
мешкає ОСОБА_2, яка впустила їх в спірну
квартиру, але перервала спілкування,
шляхом створення істерики, яка
супроводжувалася криком та бранкою в
їх адресу, та позивачу не вдалося в
черговий раз отримати комплект її
ключів від вхідних дверей квартири,
тобто це також свідчить, що ОСОБА_2
переслідує мету незаконно лишити
позивача права користування квартирою
та права спілкування з донькою, та ця
мета здійснюється її діями.

Крім того ОСОБА_2 незаконно вселила без
згоди позивача в спірну квартиру свого
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вів
аморальний спосіб життя, та його
мешкання у цій квартирі може вплинути
на негативні наслідки виховання та
психічний стан доньки позивача, а також
створює і перешкоди відносно адресної
реєстрації в цій квартирі доньки
позивача.

Таким чином, з вини ОСОБА_2 створені
умови для неї та дочки, які впливають на
неможливість тимчасового сумісного
проживання, та як слідство вони
порушують її права і обов'язки , які
пов'язані з вихованням та утриманням
дитини.

З самого позову органа опіки та
піклування в особі Овідіопольської
районної державної адміністрації
вбачається, що службові особи позивача
ігнорували її звернення відносно
проблемних стосунків з ОСОБА_2, в
односторонньому порядку підтримують
незаконні дії ОСОБА_2, та уникають від
виконання своїх прямих обов'язків, які
пов'язані з захистом прав сім'ї та
дитини, чим роблять при живій матері
дитину сиротою. До членів своєї сім'ї
позивач відповідачів не відносить,
вказаною квартирою відповідачі
використовують не за призначенням та в
супереч її та дочки інтересах, а заходи
запобігання і громадського впливу на
відповідачів відносно належного
користування житловою квартирою
виявляються без результативними, тобто
ігноруються відповідачами взагалі.
Відповідачі із позивачем не укладали
договору житлового найма, ОСОБА_2
тимчасово мешкає у вище вказаній
житловій квартирі за усної
домовленості. За викладених обставин
позивач вимушена звернутися до суду за
захистом своїх законних прав та
інтересів.

Представник позивача надав пояснення
до позовної заяви, в якій зазначив, що
спірна квартира була придбана за
особисті кошти позивача. Крім того,
вона також за свої кошти придбала у 1995
році квартиру ОСОБА_2 (з грошових
коштів, які отримані ОСОБА_2 з продажу
житлового будинку, який належав на
праві власності також ОСОБА_1, та який
був розташований у селищі
Великодолинське, Овідіопольського
району Одеської області) по вулиці
Маршала Жукова, у місті Одеса, яку
ОСОБА_2 продала у 1998 році, та невідомо,
яким чином вона від цього продажу
розпорядилася грошовими коштами.
ОСОБА_2, під пропозицією надання
допомоги ОСОБА_1 та у зв'язку з її
вагітністю, вселилася у квартиру
АДРЕСА_1, тобто за згодою ОСОБА_1 Після
народження доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_1 повернулася додому, та була
шокована погіршеним станом цієї
квартири, яка була приведена в
негідність для мешкання в ній з вини
ОСОБА_2, тобто не працювало опалення
(демонтовано газовий котел), зняті
опалювальні батареї в квартирі. ОСОБА_2
їй пояснила, що нібито частку грошей
від продажу квартири по вул. Маршала
Жукова вона витратила на цей, так
званий, «ремонт». Після цього шоку, як
слідство у ОСОБА_1 було зірвано
природне годування дитини (зникло
молоко). За свої кошти ОСОБА_1 привела до
належного житлового стану цю квартиру,
та додатково вселила та надала згоду на
адресну реєстрацію колишнього
чоловіка ОСОБА_2, де він і мешкав до часу
смерті. Після смерті цього чоловіка
ОСОБА_2 оманом відібрала у неї ключі від
вхідних дверей цієї квартири та без
згоди з нею вселила свого сина ОСОБА_3,
утримувала та утримує у цій квартирі її
доньку ОСОБА_6, так як ОСОБА_1 не має
можливості доступу до своєї квартири
та вільно спілкуватись з донькою у цій
квартирі, тобто спілкується з донькою
за межами своєї квартири.

Факт незаконного мешкання ОСОБА_3 у цій
квартирі підтверджує її донька, та
відповідачка по справі. Умови по
вселенню та мешканню (надання допомоги
у вихованні дитини), які мали обоюдну
домовленість, ОСОБА_2 не виконуються
взагалі з вини останньої. Договір найму
жилого приміщення цієї квартирі на
момент вселення ОСОБА_2 не укладався,
так як вона є рідна мати ОСОБА_1 На час
створення вище вказаних перешкод та по
цей час ОСОБА_2 під різними причинами
відмовляється укласти цей договір з
ОСОБА_1, та у зв'язку з її категоричним
відказом та складом характеру цей
договір неможливо укласти. Таким чином,
з пояснень ОСОБА_1 реально вбачаються
порушення з боку ОСОБА_2 її права як
власника, як матері, та при цьому грубо
порушуються і права дитини, так як
дитини у житловій квартирі не має
можливості спілкуватися з рідною
матір'ю.

Пояснення, які надані суду (заперечення
в усній формі) ОСОБА_2 підтверджують
наступне: по-перше, вона не визнає
ОСОБА_1 своєю донькою, а це є слідством,
що вона цим невизнанням створює
напруги у відносинах, які не можуть у
добровільному порядку бути
врегульовані, та є слідством
неможливого суспільного мешкання у цій
квартирі з нею. По-друге, вона без згоди
ОСОБА_1 (як власника квартири)
самоуправно вселила в квартиру ОСОБА_3,
та його мешкання у цій квартирі
негативно впливає на психіку
неповнолітньої доньки ОСОБА_6, тобто це
незаконне вселення має негативні
наслідки у вихованні доньки. В третіх, у
судовому засіданні ОСОБА_2 заявила, що
ОСОБА_1, як власниця і ключів від
вхідної двері квартири, повинна в неї
викупити ключ за 100 гривень, тобто
ОСОБА_2 висловлює незаконні пропозиції,
від яких вона категорично ухиляється в
односторонньому порядку. В четвертих,
ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтвердила факт мешкання ОСОБА_3 в
квартирі ОСОБА_1 своїми поясненнями, що
в квартирі знаходяться його особисті
речі і він приходить та уходить
регулярно, тобто з її пояснень ОСОБА_3
користується всіма житловими умовами
цієї квартири, а це є підтвердженням, що
він там незаконно мешкає. В цілому
ОСОБА_2 погоджується з позовними
вимогами ОСОБА_1, та виселення її з цієї
квартири вважає доцільним за умови
покладення на ОСОБА_1 незаконних
зобов'язань придбати ОСОБА_2 окреме
житло. З пояснень свідка також
підтверджується пояснення позивачки
та відповідачки.

Таким чином, суду необхідно зробити
однозначний висновок з пояснення
ОСОБА_2, що вимоги за позовом ОСОБА_1
вона визнає та підтверджує, та пропонує
свої незаконні вимоги щодо покладення
зобов'язань на ОСОБА_1 придбати їй
окреме житло.

На підставі всіх доказів у сукупності у
цій цивільній справі суду необхідно
зробити і правильний висновок відносно
наявності навмисних перешкод, які
створюються для ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 в
володінні, користуванні та мешканні у
власній квартирі. Мешкання у цій
квартирі ОСОБА_3 фізіологічно має також
негативний вплив на психіку та
виховання доньки ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
з'явилася, позов не визнала, в
подальшому в судове засідання не
з'явилася.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про ату, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином.

Третя особа: Орган опіки та піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області надав
до суду клопотання про розгляд справи
за їх відсутністю та прийняти рішення,
враховуючи права та інтереси
малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Третя особа: Малиновський районний
відділ ГУ ДМС України в Одеській
області надав до суду заяву про розгляд
справи за їх відсутністю.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 23 вересня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_1 в частині вселення ОСОБА_6
в квартиру АДРЕСА_1 залишено без
розгляду та продовжено провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та
піклування Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області, Малиновський районний відділ
ГУ ДМС України в Одеській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення, виселення, зняття
з реєстраційного обліку.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
причин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, позивач
по справі, є власником квартири
АДРЕСА_1, яка складається в цілому з
однієї житлової кімнати та підсобних
приміщень, загальною площею 47,4 кв. м., в
тому числі житловою площею 17,8 кв. м., про
що свідчить договір купівлі-продажу
від 27 грудня 2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за № 6976.

Право власності на спірну квартиру
було зареєстровано за ОСОБА_1 в КП
«ОМБТІ та РОН» в реєстрову книгу за №
519пр на стор. 98 за реєстровим № 386 від 14
квітня 2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_6, згідно
із свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1 від 16 лютого 1999 року, запис №112,
де мати зазначена ОСОБА_1.

Відповідно до наданої суду довідки
(виписці із домової книги про склад
сім'ї та прописці) від 21 квітня 2008 року,
за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані:
ОСОБА_1 (основний) - позивач по справі, з
14 липня 2004 року ОСОБА_2 (мати) -
відповідач по справі.

За твердженням відповідача ОСОБА_2, і це
не заперечується позивачем, за згоди
позивача вона вселилася в спірну
квартиру. Письмовий договір між
сторонами не укладався.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_2,
вселившись в квартиру в 2004 році як член
сім'ї власника житла, набула право
користування житловим приміщенням.
Письмовий договір між сторонами не
укладався, термін проживання сторонами
не визначався, а тому у суду відсутні
підстави для виселення ОСОБА_2 на
підставі ст. 169 ЖК України, за якою у
разі припинення договору найму жилого
приміщення в квартирі, що належить
громадянинові на праві приватної
власності, наймач зобов'язаний
звільнити жиле приміщення, в разі
відмови підлягає виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Інших підстав для виселення ОСОБА_2
позивачем не заявлялося і доказів до
суду не надавалося.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_2
створює перешкоди позивачу у
користуванні своєю власністю. Позивач
із заявою про незаконні дії
відповідачки по перешкоджанню
позивачу у праві проживання в її
квартирі та вилучення у відповідачки
ключів від квартири зверталась до
Малиновського районного відділу
Одеського міського управління ГУМВС
України в Одеській області 05.12.2013 року.

Пропозицією суду щодо укладення
мирової угоди в частині передачі
ключів від квартири позивачу ОСОБА_2 не
скористалася.

ОСОБА_3 не надав суду жодного доказу
правомірного вселення його в спірну
квартиру за згодою позивача як
власника цієї квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле примі
щення, виселяють без надання їм іншого
жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення допус
кається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судо вому порядку.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 383 ЦК України, власник
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Тому такими діями
відповідачами порушені права та
законні інтереси позивача у справі.

Враховуючи обставини справи, суд
вважає за необхідне визнати позов
частково обґрунтованим та зобов'язати
ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні приватною власністю, а
саме квартирою АДРЕСА_1 та передати
ключі від квартири; вселити ОСОБА_1 в
спірну квартиру; виселити ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення; стягнути в рівних
частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору
в розмірі 243,60 грн.; в решті позовних
вимог - відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення з вимогою про примусове
виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 16, 29, 317, 321, 383, 391 ЦК
України, ст. ст. 109, 116, 169 ЖК Україи, ст. ст.
10, 11, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного
процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И
В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1
перешкоди в користуванні приватною
власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 та
передати ключі від квартири.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму
сплаченого судового збору в розмірі
243,60 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
Гуревський В.К.