Справа № 2/243/885/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
01 серпня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області в
головуючого - судді Лаптєва М.В.
за участю секретаря - Хміль О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітнього про відшкодування
шкоди, завданої злочином, -
20 лютого 2014 року до Слов'янського
міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1,
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітнього про
відшкодування шкоди, завданої злочином
про відшкодування шкоди, завданої
злочином. Свої вимоги позивач
мотивував тим, що вироком Слов'янського
міськарйонного суду ОСОБА_2 було
визнано винним за ч.1 ст. 289 КК України. В
наслідок протиправних дій відповідача
позивачу було завдано значної
матеріального та моральної шкоди.
Просив суд стягнути з відповідача
на свою користь суму матеріальних
просив стягнути з відповідача на свою
користь моральну шкоду, яку він оцінив
в розмірі 5000 грн., витрати по оплаті
юридичної допомоги в розмірі 3000 грн. та
витрати за проведення судової
автотоварознавчої експертизи в сумі 360
грн. Судові витрати покласти на
У судове засідання позивач не
з'явився, надав суду заяву з проханням
слухати справу без його участі.
Відповідачі до судового засідання не
з'явились, хоча були повідомлена
належним чином, про час та місце
розгляду справи, з заявами про розгляд
справи у їх відсутності до суду не
Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не
має відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, або причину неявки буде визнано
неповажною, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи
доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225,
226 ЦПК України, суд в праві постановити
Суд, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази та надавши їм
належну оцінку встановив наступне.
Як встановлено в судовому
засіданні вироком Слов'янського
міськарйонного суду від 12.11.2013 року
ОСОБА_2 було визнано винним за ч.1 ст. 289
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2
позивачу було завдано матеріальних
збитків пов'язаної з пошкодженням
автомобіля та моральної шкоди в
наслідок сильних хвилювань та
порушення звичного образу життя.
Згідно з ч.1 ст. 1178 ЦК України, шкода
завдана малолітньою особою,
відшкодовується її батьками
(усиновлювачами) або опікуном чи іншою
фізичною особою, яка на правових
підставах здійснює виховання
Відповідно до ст. 1179 ЦК України
неповнолітня особа відповідає за
завдану нею шкоду самостійно на
загальних підставах. У разі
відсутності в неповнолітньої особи
майна достатнього для відшкодування
завданою нею шкоди, ця шкода
відшкодовується в частці якої не
вистачає або в повному обсязі її
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами
відшкодування шкоди» при розгляді
справ про відшкодування шкоди суди
повинні мати на увазі, що
відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах, і шкода, заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї
організації.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно із Постановою Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» відповідно до частини
четвертої статті 61 ЦПК при розгляді
справи про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
вирок, що набрав законної сили, або
постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов'язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями статті 212 ЦПК. На
підтвердження висновку суду щодо
розміру відшкодування збитків у
рішенні, крім посилання на вирок у
кримінальній справі чи постанову у
справі про адміністративне
правопорушення, необхідно також
зазначати докази, подані сторонами при
розгляді цивільної справи (наприклад,
врахування матеріального становища
відповідача або вини потерпілого).

Відповідно до акту судової
автотоварознавчої експертизи від 29
травня 2013 року а також калькуляції по
визначенню вартості матеріальної
шкоди завданої власнику транспортного
засобу, вартість матеріальної шкоди
завданої позивачу складає 15065 грн. 80
коп. Таким чином встановлений та
визначений розмір матеріальної шкоди
підлягає стягненню з ОСОБА_2, а у
випадку відсутності в нього майна
достатнього для задоволення даних
вимог - з його законного представника
ОСОБА_3

Крім того з відповідача, а у випадку
відсутності в нього коштів з його
законного представника підлягають
стягненню і витрати пов'язані з
проведенням судової автотоварознавчої
експертизи в сумі 360 грн., оскільки
провинна ОСОБА_2 була доведена, а
необхідність її проведення була
обумовлена противоправними діями
самого відповідача.

Щодо стягнення з відповідача витрат на
оплату правової допомоги в розмірі 3000
грн., суд встановив наступне.

Позивачем надано суду квитанцію про
сплату послуг за надання юриличної
допомоги в сумі 3000 грн. Крім того в
матеріалах судового провадження
мається постанова слідчого від 25
квітня 2013 року про допуск адвоката
ОСОБА_4 до участі у кримінальному
провадженні, що відповідає вимогам п. (
Пленуму Верховного Суду України від 02
липня 2004 року «Про практику
застосування судами законодавства,
яким передбачені права потерпілих від
злочинів».

Приймаючи до уваги положення ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правовоу допомогу», суд вважає за
можливе задовольнити вимоги позивача в
цій частині.

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди, суд прийшов до
наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню, а адекватною сумою
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача буде 1500 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1178, 1192, 1166 ЦК України, ст.ст. 5-8, 10-15,
58, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітнього про відшкодування
шкоди, завданої злочином - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди
внаслідок пошкодження автомобіля 15065
грн. 80 коп., в рахунок відшкодування
моральної шкоди суму в розмірі 1500 грн.,
а також витрати на проведення судової
автотоварознавчої експертизи в сумі 360
грн. та витрати по оплаті правової
допомоги в сумі 3000 грн. У випадку
відсутності у ОСОБА_2 майна для
задоволення вищезазначених вимог -
стягнути вказані суми з ОСОБА_3, як
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_2

В іншій частині позовних вимог
відмовити

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення постановлено та підписано у
нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду
М.В. Лаптєв