АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Нежури В.А., Поливач Л.Д.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 24 червня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на повнолітню
дитину на час її навчання,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/10976/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 червня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на повнолітню дитину на час
її навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій
грошовій сумі в розмірі 900,00 грн.
щомісячно, починаючи з 22 травня 2014 року
і до досягнення ним двадцяти трьох
років або до припинення навчання у
вищому навчальному закладі.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 243,60
грн. судового збору.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просила рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на
користь їхнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1 500,00
грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2014
року і до досягнення ним двадцяти трьох
років або до припинення навчання у
вищому навчальному закладі. Зазначає,
що, ухвалюючи рішення, суд не прийняв до
уваги надане нею обґрунтування розміру
грошової суми, яка, на її думку,
підлягає стягненню з відповідача.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею,
перебуває на її утриманні та продовжує
навчання. На даний час він закінчив
другий курс Економіко-правового
коледжу кооперативного інституту
бізнесу і права. За перший рік навчання
ОСОБА_3 надав половину суми, необхідної
для оплати навчання у коледжі, протягом
другого року навчання відповідач
коштів на його оплату не надавав.
Відтак, вважає, що відповідач має
самостійно нести витрати на оплату за
останній рік навчання їхнього сина в
коледжі, що становить 8 300,00 грн., шляхом
сплати 830,00 грн. щомісячно, зважаючи на
те, що вона сплачувала за його навчання
за минулий навчальний рік, а також
половину витрат на його утримання, що в
підсумку приблизно складає 736,00 грн. на
місяць.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримала та
просила її задовольнити з наведених в
ній підстав.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної
скарги заперечував, вважав, що спір
вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, з 1992 року по 24 жовтня
2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.12).

Від шлюбу сторони мають повнолітнього
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

В 2012 році ОСОБА_6 вступив до
Економіко-правового коледжу
Київського кооперативного інституту
бізнесу і права та на даний час
перейшов навчатися на третій курс.
Відповідно до договору про надання
освітніх послуг № 72/12-т загальна
вартість освітньої послуги становить 24
300,00 грн., зокрема, за перший рік
навчання - 7 900,00 грн., за другий - 8 100,00
грн., за третій - 8 300,00 грн. (а.с.4).

22 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3
аліментів на утримання їх сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500,00 грн.
щомісячно до закінчення ним навчання
та працевлаштування на постійну роботу
або до досягнення ним двадцяти трьох
років.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши з
ОСОБА_3 аліменти на утримання
повнолітнього сина у твердій грошовій
сумі в розмірі 900,00 грн. щомісячно,
починаючи з 22 травня 2014 року і до
досягнення ним двадцяти трьох років
або до припинення навчання у вищому
навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 199 СК
України якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Згідно з ст. 200 СК України суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі і (або) у
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року,
обов'язок батьків утримувати
повнолітню дочку, сина, які продовжують
навчатися після досягнення повноліття
(незалежно від форми навчання), виникає
за обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим в
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Відповідно до змісту ст. ст. 182, 200 СК
України при визначенні розміру
аліментів з одного з батьків на
повнолітніх дочку, сина, суд бере до
уваги можливість надання утримання
другим з батьків. При цьому має
враховуватися наявність у платника
аліментів інших членів сім'ї, яких він
(вона) зобов'язані утримувати, стан
здоров'я останнього, а також розмір
його (її) заробітної плати (доходу).

Так, судом під час розгляду справи було
встановлено, що розмір заробітної
плати відповідача ОСОБА_3 становить
близько 3 тис. грн. на місяць, до
досягнення його сином повноліття, він
сплачував на його утримання аліменти в
розмірі ј частки його доходу, що
приблизно і становить суму, стягнуту за
оскаржуваним рішенням.

Крім того, в суді першої інстанції
відповідач пояснив, що він постійно
надає своєму сину кишенькові кошти.

Таким чином, суд першої інстанції з
урахуванням майнового стану
відповідача, розміру його заробітної
плати, дійшов законного та
обґрунтованого висновку про стягнення
з ОСОБА_3 аліментів на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в
розмірі 900,00 грн. щомісячно, починаючи з
22 травня 2014 року і до досягнення ним
двадцяти трьох років або до припинення
навчання у вищому навчальному закладі.

Оскаржуючи рішення суду, позивачкою не
було надано доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_3 має можливість
сплачувати на утримання повнолітнього
сина аліменти у більшому розмірі, ніж
було визначено судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апелянта про те,
що витрати по оплаті навчання їхнього з
відповідачем сина в коледжі за 2014-2015
навчальний рік в повному обсязі має
нести лише ОСОБА_3, зважаючи на те, що
вона сплачувала за його навчання за
минулий навчальний рік, оскільки та
обставина, хто сплачував за навчання
раніше, не може слугувати критерієм для
визначення судом розміру аліментів.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А. Нежура

Л.Д. Поливач