Провадження №2/761/5124/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Білошапка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності,

в с т а н о в и в:

у червні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва із позовом до
відповідача Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
про визнання права власності. Позовні
вимоги мотивує тим, що у липні 2006 року
нею було придбано на підставі
договорів купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2, а у червні 2013 року нею на
підставі договору купівлі-продажу було
придбано у тому ж будинку квартиру
АДРЕСА_1. Після придбання квартири
АДРЕСА_1 у неї постало питання об'єднати
усі три квартири в одну. Отримавши
технічний паспорт, нею було з'ясовано,
що технічний паспорт на квартири
АДРЕСА_2, був виготовлений як на одну
квартиру, до складу якої фактично
входили дві придбані нею квартири
АДРЕСА_2, а також прилеглий коридор.
Відповідно до виготовленого
технічного паспорта, вона є власником
квартири АДРЕСА_2, площа якої становить
164,6 кв.м., з урахуванням і площі
коридору. З даного приводу вона
звернулася до КП КМБТІ щодо отримання
будь-яких роз'яснень та їй було
повідомлено, що це є дійсний технічний
паспорт на належну їй квартиру АДРЕСА_2.
КП КМБТІ було повторно виготовлено
технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2,
що являла собою єдине житлове
приміщення. Даний технічний паспорт
відповідно був аналогічний
попередньому технічному паспорту, який
було виготовлено на її замовлення
26.06.2008 р. У квітні 2014р. вона звернулась
до відповідача щоб здійснити державну
реєстрацію права власності, однак їй
було відмовлено, оскільки подані
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Вважає,
що таким чином відповідач порушує її
права як власника житлових приміщень.
Просила суд визнати за нею права
власності на квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 164,6 кв.м., з яких
житлова площа становить 93,2 кв.м.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити, з
викладених у позові підстав.

Представник відповідача Реєстраційної
служби Головного управління юстиції в
м. Києві в судове засідання не з'явився,
про розгляд справи повідомлявся
належним чином, а тому суд вважає, за
можливе провести розгляд справи в їх
відсутності, на підставі наявних у
справі доказів.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що позивачкою на підставі
договору купівлі-продажу від 06.07.2006
року було придбано квартиру АДРЕСА_2,
які посвідчені приватним нотаріусом
ОСОБА_3 (а.с.21-25).

Також 14.06.2013 року позивачкою було
придбано квартиру АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_4 (а.с. 17-20).

З технічного паспорта на квартири
АДРЕСА_2 вбачається, що такий був
виготовлений як на одну квартиру, до
складу якої фактично входили дві
придбані позивачкою квартири АДРЕСА_2,
а також прилеглий коридор.

Відповідно до виготовленого
технічного паспорта, позивачка ОСОБА_1
є власником квартири АДРЕСА_2, площа
якої становить 164,6 кв.м., з урахуванням
площі коридору.

З довідки КП "ЖЕК "Михайлівська"
вбачається, що в 2002 році у будинку № 30/10
по вул. Б. Хмельницького в м. Києві
проводилася реконструкція та було
здійснено установку ліфтів. У зв'язку
із цим відповідно, прилеглий коридор,
внаслідок технічного переобладнання
будинку (його сходинних площ у зв'язку
із установкою ліфтів), увійшов до
складу квартири АДРЕСА_2, яка належить
позивачу.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень",
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно здійснюють органи державної
реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.

23.04.2014 року позивачка через свого
представника подала до Реєстраційної
служби ГУЮ у м. Києві заяву та необхідні
документи, для здійснення реєстрації
права власності на нерухоме майно та
отримання свідоцтва про право
власності та витяг з Держаного реєстру
прав на квартиру.

Рішенням № 12671617 від 25.04.2014 року
державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві відмовив
позивачу у проведенні державної
реєстрації її права власності на дану
квартиру, з підстав, що подані
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Згідно ч.2 ст. 383 ЦК України, власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

З наявного в матеріалах справи
Технічного висновку
будівельно-технічної експертизи,
складеного Державним
науково-дослідним та
проектно-вишукувальним інститутом
"НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" від 24.12.2013
року, вбачається, що планувальні
рішення не передбачають втручання в
несучі конструкції будинку, а
приєднання коридору спільного до цих
квартир користування не погіршує умов
проживання інших мешканців будинку та
не перекриває шляхів евакуації з
будинку; за станом несучих конструкцій
квартира придатна для безпечної
експлуатації; планувальні та
конструктивні рішення квартири
АДРЕСА_2 не впливають негативно на
конструктивну схему, міцність,
стійкість та зменшення
експлуатаційної здатності всього
будинку; стан несучих конструкцій
даної квартири добрий, деформацій стін,
перемичок та перекриття відсутні.

Згідно даного Технічного висновку,
"планувальні та конструктивні рішення
даної квартири відповідають вимогам
державних будівельних норм ДБН В. 1.2-2:2006
"Система забезпечення надійності та
безпеки будівельних об'єктів.
Навантаження і впливи норм
проектування", ДБН В. 1.2-9-2008"Система
забезпечення надійності та безпеки
будівельних об'єктів. Основні вимоги до
будівель та споруд. Безпека
експлуатації", ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення", ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові
будинки. Реконструкція та капітальний
ремонт", ДБН В. 1.2-7-2008 "Система
забезпечення надійності та безпеки
будівельних об'єктів. Основні вимоги до
будівель і споруд. Пожежна безпека".

Також з даного Технічного висновку
вбачається, що квартира АДРЕСА_2, площею
164,6 кв.м., є ізольованою від інших
квартир та відповідно її експлуатація
жодним чином не порушує права інших
власників квартир цього будинку та не
створює перешкод для користування ними
своїми квартирами.

Згідно вимог п.1.2. Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, технічна інвентаризація
передбачає: первинну технічну
інвентаризацію об'єктів; поточні
інвентаризаційно-оцінювальні роботи
для встановлення змін за певний період
часу після первинної інвентаризації.

Пункт 1.4. Інструкції визначає, що
технічну інвентаризацію
новозбудованих (реконструйованих) та
наявних об'єктів виконують за рахунок
замовників комунальні підприємства -
бюро технічної інвентаризації. На
підставі матеріалів технічної
інвентаризації складаються
інвентаризаційні справи та технічні
паспорти.

Отже, як зазначено вище, технічний
паспорт на квартиру АДРЕСА_2, як єдину
житлову ізольовану квартиру, площа
якої становить 164,6 кв.м., було
виготовлено без порушення вимог
чинного законодавства України, тому
позивач має право на користування та
розпорядження даною квартирою, як
власник.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідач, відмовивши у реєстрації за
позивачем права власності на належну
їй квартиру, порушив її права, як
власника квартири на офіційне визнання
за нею права власності на дане майно,
оспорюючи таким чином права позивача
на дане майно (квартиру), як власника
цього майна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює за соєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України право
власності, що належить особі,
ґрунтується на правомочності
володіння, користування та
розпорядження.

Власник майна розпоряджається своїм
майном на власний розсуд і має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
що не суперечать закону, відповідно до
ст. 319 ЦК України.

Згідно із ст. 321 ЦК України та ст. 41
Конституції України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, з
правочинів, тобто дій особи,
спрямованих на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що заявлені позивачем
позовні вимоги обґрунтовані,
підтверджені належними та допустимими
доказами, а тому вважає, що за
позивачкою ОСОБА_1 необхідно визнано
право власності на належну їй квартиру
АДРЕСА_2, площа якої становить 164,6 кв.м.
та задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст.
15,16, 319, 321. 328, 334, 383. 392 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
про визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (і/н НОМЕР_1) право
власності на квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 164,6 кв.м. з яких
житлова площа становить 93,2 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: