АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

25 вересня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі: головуючого -
судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Панченка М.М., Прокопчук Н.О.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про передачу предмета застави в
заклад, за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» - ШулікиАліни
Володимирівни на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 22 липня 2014 року, -

встановила:

17 квітня 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк»( надалі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
вказаним позовом, в якому просило
вилучити у ОСОБА_1 та передати в заклад
банку предмет застави: автомобіль
ВМW, модель Х5, рік випуску 2001, тип
легковий універсал, номер кузова/шасі
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить відповідачу на праві
власності, а також комплект ключів та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу. Просило
відшкодувати судові витрати по
справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що
відповідач не виконує належним чином
умови укладеного кредитного
-заставного договору № КЗ31АЕ000036645 від
06 лютого 2008 року. Рішенням
Солом'янського районного суду м.
Києва від 01 березня 2012 р. в рахунок
погашення заборгованості за
кредитним договором в сумі 452548 грн.
73 коп. звернуто стягнення на предмет
застави, автомобіль ВМW, модель Х5, рік
випуску 2001, тип легковий універсал,
номер кузова/шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом
продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ
«ПриватБанк»з укладенням від імені
ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку.

Оскільки відповідач не виконує свої
зобов'язання за договором, не передає
предмет застави в заклад банку, чим
порушує права позивача, просило позов
задовольнити.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 22 липня 2014
року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «ПриватБанк», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої
інстанції дійшов помилкового
висновку, що передача предмета застави
у заклад не передбачена умовами
договору, оскільки за своєю сутністю
передача предмету застави у володіння
заставодержателя і є закладом.

Також судом першої інстанції не
врахував, що відповідно до п.12.2.2
кредитно-заставного договору
відповідач зобов'язаний усунути
подію дефолту негайно або передати
предмет застави у володіння позивача
за актом приймання - передачі. Згідно
п. 12.2.4 договору при переході предмета
застави у володіння банку умови
договору зберігають чинність для
сторін, за винятком права
користуватися предметом застави.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені судом належним
чином.

Заслухавши доповідь по справі,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про
вилучення предмета застави та
передачу його в заклад, суд першої
інстанції виходив з того, що у зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
своїх зобов'язань позивач звернувся до
суду з позовом про звернення
стягнення на предмет застави. Умови
укладеного між сторонами договору не
передбачали можливості передання
рухомого майна у володіння
заставодержателя, а тому вимога про
примусове вилучення автомобіля та
передачу його в заклад не відповідає
умовам договору та не ґрунтується на
законі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 06 лютого 2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитно-заставний договір
№КЗ31АЕ000036645, відповідно до умов якого
банк надає останньому кредит на
загальну суму 34 292,46 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 10,56 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 05 лютого
2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором ОСОБА_1
передав в заставу автомобіль марки ВМW,
модель Х5, рік випуску 2001, тип легковий
універсал, номер кузова/шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 12.2.2 цього договору визначено,
що позичальник зобов'язаний усунути
подію дефолту негайно або передати
предмет застави у володіння банку за
актом приймання-передачі протягом 30
днів з моменту реєстрації відомостей
про звернення стягнення на предмет
застави у Державному реєстрі.

У разі не усунення події дефолту, банк
має право здійснити одну або
декілька дій, в тому числі, звернути
стягнення на предмет застави в порядку,
визначеному п. 13 договору ( п.12.2.6
договору).

Відповідно до положень ст. 575 ЦК
України, ст. 44 Закону України «Про
заставу», закладом є застава рухомого
майна, що передається у володіння
заставодержателя або за його наказом -
у володіння третій особі.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави) (ст. 572 ЦК України).

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження може бути
припинене боржником або третьою особою
шляхом виконання порушеного боржником
забезпеченого обтяженням зобов'язання
або тієї частини цього зобов'язання,
виконання якої було прострочене, разом
з відшкодуванням обтяжувачу витрат,
понесених у зв'язку з пред'явленням
вимоги та/або звернення стягнення. Таке
виконання може бути здійсненим у
будь-який час до моменту продажу
обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження або до
переходу права власності на нього до
обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не
вправі вимагати від боржника або іншої
особи, яка виконала зобов'язання,
сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту
реєстрації в Державному реєстрі
відомостей про звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
зобов'язання боржника, виконання якого
забезпечене обтяженням, залишається
невиконаним і в разі якщо предмет
забезпечувального обтяження
знаходиться у володінні боржника,
останній зобов'язаний на вимогу
обтяжувача негайно передати предмет
обтяження у володіння обтяжувача. До
закінчення процедури звернення
стягнення обтяжувач зобов'язаний
вживати заходи щодо збереження
відповідного рухомого майна згідно з
вимогами, встановленими статтею 8 цього
Закону.

Якщо боржник, у володінні якого
знаходиться предмет забезпечувального
обтяження, не виконує обов'язок щодо
передачі предмета забезпечувального
обтяження у володіння обтяжувача,
звернення стягнення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов
кредитно-заставного договору
утворилась заборгованість.

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 01 березня 2012 року
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним
договором в сумі 452548 грн. 73 коп.
звернуто стягнення на предмет
застави, автомобіль ВМW, модель Х5,
рік випуску 2001, тип легковий
універсал, номер кузова/шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом
продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку.

З огляду на те, що укладений між
сторонами договір застави не
містить положень щодо реалізації
права заставодержателя на
задоволення його вимог як кредитора
шляхом передачі предмету застави в
заклад, останній розпорядився своїм
правом на звернення стягнення на
предмет застави, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 22 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12017/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Коробенко  С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.