Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №2-2320/12
інст. Комісарчук О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Тетерівської сільської ради
Житомирського району, третя особа -
Тетерівський сільський голова
Мельничук Леонід Петрович, про
визнання незаконним та скасування
розпоряджень сільської ради,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди,

за апеляційною скаргою Тетерівської
сільської ради, Тетерівського
сільського голови Мельничука Леоніда
Петровича,

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 08 травня 2014 року, -

встановила:

У березні 2012 року ОСОБА_1, звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
незаконними та скасувати
розпорядження Тетерівської сільської
ради, поновити її на роботі, стягнути з
сільської ради на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду. В обґрунтування
позовних вимог зазначала, що з 15.02.2007
року по 16.02.2012 року працювала
директором Тетерівського будинку
культури та була з особистих мотивів
сільського голови, без належних
правових підстав та з порушенням
порядку, передбаченого трудовим
законодавством, притягнута до
дисциплінарної відповідальності і
звільнена з посади відповідним
розпорядженням за п. 4 ст. 40, 43 КЗпП.
Внаслідок незаконних дій посадових
осіб сільської ради їй завдано
моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000,00
грн.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 08 травня 2014 року позов
задоволено частково. Скасовані
розпорядження Тетерівської сільської
ради Житомирського району
Житомирської області № 3 від 18.01.2012 року
"Про накладення дисциплінарного
стягнення на ОСОБА_1.", № 8 від 29.02.2012
року "Про звільнення ОСОБА_1 та № 1 від
04.01.2012 року "Про попередження
керівників установ, що належать до
комунальної власності Тетерівської
сільської ради про зміну істотних умов
праці та введення контрактної форми
трудового договору". Поновлено ОСОБА_1
на посаді директора будинку культури с.
Тетерівка Житомирського району
Житомирської області з 01.03.2012 року.
Стягнуто з сільської ради на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 01.03.2012
року по 08.05.2014 року в сумі 42597,54 грн. та
1000,00 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання судових витрат.

Додатковим рішенням від 12.05.2014 року
допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі
ОСОБА_1, а від 13.06.2014 року - негайне
виконання в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більше ніж за один
місяць.

В апеляційній скарзі відповідачі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову. В обґрунтування
скарги зазначили, що суд своїм рішенням
скасував неіснуючі розпорядження
сільської ради, оскільки, відповідно до
ст. 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в України", остання
видає нормативні та інші акти у формі
рішень. При цьому до справи не був
залучений в якості відповідача,
сільський голова, який видавав в межах
своєї компетенції оскаржувані
розпорядження. Вважають, що
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності,
звільнення її з посади здійснено
згідно вимог чинного законодавства, а
тому у суду не було підстав для
задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно
безстрокового трудового договору
працювала на посаді директора будинку
культури с. Тетерівка Житомирського
району Житомирської області, який
належить відповідній територіальній
громаді (том 1 а.с. 63-66).

Розпорядженням Тетерівського
сільського голови № 3 від 18.01.2012 року її
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани (а.с.
41 зв. т. 1). Підставою для притягнення до
дисциплінарної відповідальності стали
акт від 08.01.2012 року про те, що цього дня з
19-00 до 21-00 год. Тетерівський будинок
культури був зачинений, та аналогічний
акт від 15.01.2012 року за період часу з 20-00
до 21-00 год. (а.с. 193,195 т.1). Згідно актів
від 11.01.2012 та 18.01.2012 року ОСОБА_1
відмовилась давати пояснення з приводу
її відсутності на робочому місці 08.01.2012
року та 15.01.2012 року (а.с.194-196 т.1).

Розпорядженням Тетерівського
сільського голови № 7 від 16.02.2012 року
позивач була звільнена з посади
директора будинку культури з 17.02.2012
року відповідно до п. 4 ст. 40, ст. 43 КЗпП
України (а.с. 131 т. 1). Підставами для
звільнення вказані згода Житомирської
районної організації профспілок
працівників культури від 16.02.2012 року та
акт від 18.01.2012 року про відсутність
позивача на робочому місці з 9-40 год. по
14-00 год. (а.с.58 т.1).

У зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 з 17.02.2012
року по 28.02.2012 року на лікарняному,
розпорядженням Тетерівського
сільського голови № 8 від 29.02.2012 року
ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з
29.02.2012 року, п. 1 розпорядження від 16.02.2012
року в частині «з 17 лютого 2012 року»
визнано таким, що втратив чинність. З
даним розпорядженням позивач була
ознайомлена 29.02.2012 року (том 1 а.с. 97).

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана або звільнення.

Згідно приписів ст. 147-1 цього ж Кодексу
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право на прийняття на роботу даного
працівника.

Стаття 148 КЗпП України передбачає, що
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
п. 22 , постанови від 6 листопада 1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясовувати, у чому
конкретно проявилося порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст.
40 КЗпП України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дав правильну оцінку обставинам
справи, показанням свідків як зі
сторони позивача так і зі сторони
відповідачів, застосував норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, та дійшов
обґрунтованого висновку про незаконне
притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності, її звільнення та
наявність підстав для поновлення її на
роботі.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд
правильно послався на табелі обліку
робочого часу за січень-лютий 2012 року, з
яких вбачається, що позивач перебувала
на робочому місці 08.01.2012, 15.01.2012 та 18.01.2012
року повний робочий день (а.с. 161-162 том
2). Зазначені табелі є беззаперечним
доказом, який не спростований
відповідачами, щодо відсутності
порушень трудової дисципліни в діях
позивачки та присутності останньої на
роботі.

Доводи представника Тетерівської
сільської ради про те, що табель обліку
робочого часу складався особисто
ОСОБА_1, на правильність висновку суду
не впливає, оскільки табелі за січень
та лютий 2012 року підписані особисто
сільським головою без внесення
будь-яких виправлень відповідно до
актів про відсутність позивачки на
робочому місці.

Також, обґрунтованим є висновок
суду про те, що графік роботи
Тетерівського будинку культури,
затверджений сільським головою 17.11.2011
року (а.с. 221 т.1) не погоджений з
профспілковим комітетом, що суперечить
п. 5.3 колективного договору між
відділом культури Житомирської
районної державної адміністрації та
районним комітетом профспілки
працівників культури на 2011-2013 роки,
положення якого розповсюджуються на
працівників сільських і селищних
будинків культури, тощо (а.с. 237-248 т.1).

Надане відповідачами звернення
Тетерівського сільського голови до
начальника відділу культури і туризму
в Житомирському районі від 16.02.2012 року
щодо погодження звільнення позивача з
відміткою начальника відділу культури
і туризму ОСОБА_2 «не заперечую» (а.с. 195
т.2) не є належним та допустимим доказом
в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України для
вирішення трудового спору про
звільнення члена профспілкового
комітету.

Таким доказом, зважаючи, що позивач
була членом Житомирської районної
організації профспілки працівників
культури (а.с. 62, 70 т.1), мала бути згода
виборного органу первинної
профспілкової організації на
звільнення його члену з роботи, що
відповідає ст. 43 КЗпП України.

Зі змісту протоколу Житомирської
районної організації профспілки
працівників культури №4 від 15.02.2012 року
та відповідного рішення №1 від 15.02.2012
року позивач на засідання
профспілкової організації при
вирішенні питання про розірвання з нею
трудового договору присутньою не була
та не запрошувалась. Розгляд подання
Тетерівської сільської ради
Житомирського району та області «Про
отримання згоди на звільнення
працівника, який вчинив прогул»
проводився у відсутність ОСОБА_1, що є
грубим порушенням ч. 3 ст. 43 КЗпП
України.

Також є правильним висновок суду
щодо невідповідності вимогам ст. 21
Закону України «Про культуру» та
нормам трудового законодавства
рішення сільського голови № 1 від 04.01.2012
року "Про попередження керівників
установ, що належать до комунальної
власності Тетерівської сільської ради
про зміну істотних умов праці та
введення контрактної форми трудового
договору" (а.с. 152 т.2). Зазначене
розпорядження порушує права позивачки,
оскільки на підставі останнього
сільським головою подано до газети
оголошення про конкурс на заміщення
посади, яку обіймала позивач на
підставі безстрокового трудового
договору без пропозиції останній
укласти з нею контракт.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржені
розпорядження є незаконними, такими що
порушують права та інтереси ОСОБА_1

Слід зазначити, що у відповідності до
ст. 16 ЦК України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
осіб є визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд першої інстанції,
не зважаючи на наявність вимог про
визнання незаконними оспорюваних
розпоряджень, безпідставно скасував
останні, застосувавши неіснуючий
спосіб захисту порушених прав в
цивільному законодавстві.

Крім того, суд не звернув увагу, що
розпорядження видані сільським
головою у відповідності до п.п. 10,14,20 ч. 4
ст. 42 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», а не
сільською радою, та помилково скасував
їх, як прийняті відповідною радою.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає зміні шляхом
визнання незаконними розпоряджень
Тетерівського сільського голови
Мельничука Леоніда Петровича: № 3 від
18.01.2012 року "Про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.»,
№ 8 від 29.02.2012 року "Про звільнення
ОСОБА_1.", № 1 від 04.01.2012 року "Про
попередження керівників установ, що
належать до комунальної власності
Тетерівської сільської ради про зміну
істотних умов праці та введення
контрактної форми трудового договору".

Помилкове формулювання позовних вимог
про визнання незаконними саме
розпоряджень Тетерівської сільської
ради не впливає на висновок колегії
суддів, оскільки саме розпорядження
сільського голови були предметом спору
у даній справі.

Доводи апелянта щодо не притягнення до
участі у справі сільського голови є
безпідставними, оскільки сільський
голова у відповідності до Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» діє від імені та в інтересах
сільської ради і відповідної
територіальної громади.

Посилання у апеляційній скарзі на
те, що суд не встановив тривалість та
безперервність вимушеного прогулу, не
зазначив, з яких розрахунків він
виходив при визначенні суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, спростовуються матеріалами
справи та змістом судового рішення.

Розрахунок суми середнього
заробітку проведений судом у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100 на
підставі офіційної довідки, наданої
сільською радою, підписаної сільським
головою та головним бухгалтером №94 від
22.04.2014 року (а.с. 160 т.2) з зазначенням
кількості відпрацьованих днів за
січень-лютий 2012 року та розміру
середньоденного заробітку. Кількість
днів вимушеного прогулу з дати
звільнення по дату поновлення на
роботі, тобто по дату ухвалення рішення
судом першої інстанції, не спростована
відповідачами та обрахована правильно.

Відтак, рішення суду в частині розміру
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу є законним та
обґрунтованим.

Рішення в частині стягнення
моральної шкоди з сільської ради на
користь позивачки в сумі 1000 грн.
відповідає вимогам ст. 237-1 КЗпП України
та п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди".

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду про
незаконність оскаржених розпоряджень,
поновлення позивачки на роботі та
виплати їй середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Тетерівської
сільської ради, Тетерівського
сільського голови Мельничука Леоніда
Петровича задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 08 травня 2014 року в частині
скасування розпоряджень Тетерівської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області: № 3 від 18.01.2012
року "Про накладення дисциплінарного
стягнення на ОСОБА_1.», № 8 від 29.02.2012
року "Про звільнення ОСОБА_1.", № 1 від
04.01.2012 року "Про попередження
керівників установ, що належать до
комунальної власності Тетерівської
сільської ради про зміну істотних умов
праці та введення контрактної форми
трудового договору" змінити.

Визнати незаконними розпорядження
Тетерівського сільського голови
Мельничука Леоніда Петровича: № 3 від
18.01.2012 року "Про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1.»,
№ 8 від 29.02.2012 року "Про звільнення
ОСОБА_1.", № 1 від 04.01.2012 року "Про
попередження керівників установ, що
належать до комунальної власності
Тетерівської сільської ради про зміну
істотних умов праці та введення
контрактної форми трудового договору".

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді: