Справа № 369/6675/14-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/5596/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 14 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання права
власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований тим, що 10 жовтня 2003
року між ним та ОСОБА_2 було укладено
договір оренди житла, за умовами якого
ОСОБА_2 передав позивачу у безстрокове
користування належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 і з того
часу позивач разом зі своїм батьком
постійно проживали у вказаній
квартирі.

Також, позивачем зазначено, що на час
укладання договору оренди ОСОБА_2 мав
намір продати вказану квартиру
позивачеві.

Посилався на те, що 13 вересня 2009 року
він розрахувався з ОСОБА_2 через його
представника ОСОБА_3 за придбання
квартири, про що свідчить розписка про
отримання коштів.

Проте у термін дії довіреності
представник ОСОБА_2 не оформив вказану
квартиру на ім.'я позивача, не уклав з
ним договір купівлі-продажу квартири.

Вважає, що оскільки він продовжує в
квартирі добросовісно, постійно та
безперервно проживати, з часу його
вселення у квартиру пройшло вже 10
років, відповідач на протязі всього
цього часу до нього з претензіями щодо
його проживання у вказаній квартирі не
звертався, то має права на визнання
за ним права власності на квартиру з
підстав, передбачених ч.1 ст.344 ЦК
України.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне
з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідно до ст.344 ЦК України
виключено набуття права власності на
майно, яке знаходиться у володінні
власника, що має у даному випадку і
це майно не вибувало з володіння
власника ОСОБА_2

Судом вказано, що позивачем не було
доведено суду наявність сукупності
умов для набуття права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за набувальною
давністю, як передбачено ст.344 ЦК
України.

Колегія суддів погоджується із
такими висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, наданих в
п.9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» при
вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

Судом першої інстанції встановлено,
що 03.07.1999 року ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу придбав у
свою власність квартиру АДРЕСА_1.

10 жовтня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали договір найму житла, відповідно
до якого ОСОБА_1 прийняв у безстрокове
користування вказану квартиру.

29 грудня 2004 року між ОСОБА_2 в особі його
представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був
підписаний договір про наміри,
відповідно до якого продавець ОСОБА_2
погодився продати, а покупець ОСОБА_1
придбати об'єкт нерухомості за адресою:
АДРЕСА_1, за ціною 65 000 грн. не пізніше 28
грудня 2007 року.(а.с.10-11).

20 вересня 2006 року ОСОБА_3 видав ОСОБА_1
розписку про те, що отримав від
останнього повний розрахунок за продаж
йому належної відповідачу квартири
АДРЕСА_1. (а.с.14).

Згідно з даними інвентаризаційної
справи на вказану квартиру 11 травня 2010
року до Києво-Святошинського БТІ
надійшов запит ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ щодо
нерухомого майна, належного ОСОБА_2, з
вказівкою на заборону проведення будь
яких дій та відчуження майна належного
відповідачу. (а.с.54-55).

Встановивши вказані обставини
справи, з врахуванням вимог ст.344 ЦК
України, доказів, наданих позивачем
на підтвердження позову, суд прийшов
до вірного висновку, що з правових
підстав, визначених ст.344 ЦК України,
позов задоволенню не підлягає.
Виключено набуття права власності на
майно, яке знаходиться у володінні
власника ( що і має місце у даному
випадку в силу вимог ч.1 ст.317 ЦК
України) і ніколи не вибувало з його
володіння.

Позивачем відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК
України не доведено суду наявність
сукупності умов для набуття права
власності за набувальною давністю,
що передбачено ст.344 ЦК України.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції повністю відповідають
обставинам справи, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права
і передбачених законом підстав для
його скасування при апеляційному
розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не взяв до уваги тих обставин,
що відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України
суд повинен був визнати дійсним
договір купівлі-продажу квартири,
який укладено між позивачем і
представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не
заслуговують на увагу із таких
підстав.

Як вбачається із справи предметом
позовних вимог, які позивачем не
уточнювались і не змінювались, є
визнання права власності на квартиру
з підстав, передбачених ст.344 ЦК
України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд
розглянув спір в межах заявлених
позивачем вимог.

ОСОБА_1 не позбавлений можливості
пред'явлення позову з підстав,
передбачених ст.220 ч.2 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування обставин, що мають
значення для справи , підлягають
відхиленню і не впливають на
законність і обґрунтованість
рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: