АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1622/8196/12
Номер провадження 22-ц/786/2410/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Винниченка Ю.М., Абрамова П.С.,
при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 16 червня 2014 року по справі
за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 16 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
грошової компенсації ? частини
спільного майна подружжя - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію ? частини вартості
будівельних матеріалів та робіт
використаний при здійсненні
реконструкції житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 в розмірі 62 109 грн. 50
коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати за проведення
експертизи 1958, 40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 621, 09 грн.

З даним рішенням суду не погодився
відповідач ОСОБА_1 та подав на нього
апеляційну скаргу в якій прохав
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 16 червня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.
Апелянт вважає рішення місцевого суду
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також посилається на те, що
судом неповно з'ясовані обставини
справи, що мають суттєве значення для
вирішення даного спору.

Судове засідання проводилося за участі
сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та мотиви апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 ст. 60 ЦПК
України передбачено, що доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, що ОСОБА_2
перебувала із відповідачем ОСОБА_1 у
зареєстрованому шлюбі із 16.06.1983 року по
жовтень 2009 року. У період шлюбу
сторонами було значно збільшено
вартість домоволодіння по АДРЕСА_1, яке
відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину у
1997 році.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 12 вересня 1997 року
ОСОБА_1 належить житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1, розташований на земельній
ділянці площею 450 кв. м. На зазначеній
земельній ділянці розташовано один
одноповерховий жилий будинок,
загальною площею 28,0 кв. м., господарчі
будівлі та споруди: сарай «Б», погріб
«б», вбиральня «Г», огорожа №1-3,
колодязь №4, замощення №5.

У відповідності до технічного паспорта
на садибний (індивідуальний) житловий
будинок по АДРЕСА_1 станом на 13 березня
2009 року на земельній ділянці площею 726
кв.м. знаходиться: житловий будинок літ.
«А-1» загальною площею за внутрішнім
обміром 100,6 кв. м., житловою площею 51,5
кв.м., допоміжною - 34,8 кв.м. із них
самовільно збудовано та переобладнано
72,9 кв.м., а також надвірні споруди: сарай
літ. «Е», погріб літ «б», вбиральня літ.
«Г», самочинно збудований гараж літ.
«В», самочинно збудований погріб літ.
«а4», а також огорожа № 1, вимощення №2,
колодязь пробивний №4.

Будь-яка дозвільно погоджувальна
документація на здійснення прибудов
літ. «А1-1», літ. «а1», ганку літ. «а3» до
будинку літ А-1 на плані технічного
паспорта від 13.03.2009 року , облаштування
погребу літ. «а4» та надвірних споруд, а
саме гаража літ. «В», по АДРЕСА_1 у
відповідача відсутні. Тобто вказані
споруди є об'єктами самочинного
будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд виходив з того, що поліпшення у
домоволодінні були здійснені
сторонами у період їх спільного
проживання, а тому матеріали,
обладнання використані в процесі
будівництва будинку по АДРЕСА_1 є
об'єктом спільної сумісної власності.
Виходячи з наведеного позивачка має
право на отримання матеріальної
компенсації вартості її частки у
спільному майні.

Проте з таким висновком суду не може
погодитись колегія суддів з наступних
підстав.

Статтями 364 ЦК України передбачено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше
осіб без визначення часток кожного з
них у праві власності є спільною
сумісною власністю. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Статтею 370 ЦК України співвласники
мають право на виділ у натурі частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_2, оскільки норми закону на,
які посилається позивач лише вказують
на наявність права одного із
співвласників на отримання
відповідної грошової компенсації, при
цьому умов і порядку примусового
стягнення такої компенсації вони не
містять, що вказує на добровільний
характер такого факту, тобто
необхідність згоди як співвласника
який бажає отримати компенсації, так і
інших співвласників, які в свою чергу
погоджують її сплатити.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів вважає, що задовольнивши позов
місцевий суд, фактично порушив принцип
рівності прав співвласників, оскільки
правовий режим спільної власності
враховує інтереси всіх її учасників і
забороняє обмеження прав одних
учасників за рахунок інших.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, оскільки частки сторін по
справі у спільному майні не визначені,
незакінчений будівництвом будинок
(матеріали, обладнання) є їх спільною
сумісною власністю, а тому позовні
вимоги позивача, без вирішення питання
про визначення часток кожного із
співвласників, є передчасними та ще раз
вказують на їх необґрунтованість.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про наявність підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1,
скасування рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 16 червня
2014 року та ухваленням нового рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 16 червня 2014 року -
скасувати.

Постановити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення грошової
компенсації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин