Справа № 466/5932/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 серпня 2014 року

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Чепілі С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним договору
дарування та визнання права власності,

в с т а
н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною
заявою про визнання частково недійсним
договору дарування та визнання права
власності. Позов обґрунтовує тим, що з
народження проживав із батьками та
сестрою по АДРЕСА_1. У 1985 році його
батько продав цей будинок і придбав у
власність ? частки житлового будинку із
господарськими спорудами по АДРЕСА_2.
Батько помер раніше, згодом померла
мати. Він розумів, що фактично
успадкував із сестрою в рівних частках
батьківський будинок. Проживає там із
дружиною та донькою. У 2013 році йому
стало відомо, що ? спірного будинку
внаслідок договору дарування,
укладеного між його матір'ю та сестрою,
перейшла у власність останньої. Вважає
такий договір частково недійсним,
оскільки мати не мала права дарувати
сестрі усю частку, що була спільною
сумісною власністю батьків. Крім того,
він здійснив у будинку добудову,
періодично робив ремонти, розуміючи, що
успадкував після смерті батьків частку
у помешканні, а тому вважає, що йому
належить 1/16 частина спірного будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та пояснив, що ніколи не
підозрював, що проживши все свідоме
життя у батьківському будинку, може
залишитися без даху над головою. Там
він створив сім'ю, в цьому будинку
народилась його донька. Він завжди дбав
про батьків, у них були близькі родинні
відносини. Розуміючи, що живе у власній
хаті, старався всіма силами покращити
умови проживання його сім'ї, здійснив
коштовну добудову, постійно робив
поточні та капітальні ремонти.
Дізнавшись про договір дарування
укладений між матір'ю та сестрою,
звернувся до суду, бо мати не мала права
дарувати те, що їй по праву не належало,
тобто дарувати ту частину будинку, яку
він фактично успадкував після смерті
батька. Враховуючи те, що він фактично
успадкував частину власності батька та
той факт, що він здійснив значні
покращення спірного будинку та поніс
значні матеріальні вкладення, просить
визнати за ним право власності на 1/16
частину будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримала у повному обсязі,
покликаючись на наведені у ній
обставини. Просить визнати договір
дарування, укладений між померлою
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 27.03.1992 року,
частково недійсним та визнати за її
довірителем, ОСОБА_1, право власності на
1/16 частину будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила у повному обсязі та
пояснила, що мати завжди мала намір
залишити їй спірне житло, про що
свідчать два заповіти, в яких мати
заповідала їй усе належне тій майно.
Однак потім вирішила подарувати їй ?
частку будинку. Хоча позивач усе життя
і прожив в батьківському домі, але
ніколи нічим не допомагав батькам, тому
мати вирішила подарувати житло їй.
Вважає, що підстав для задоволення
позову немає, договір дарування
відповідає усім вимогам закону, тим
більше, що з часу його укладення
пройшло дванадцять років, минули усі
строки давності, тому позивач не має
права вимагати те, що йому ніколи не
належало. Просить у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив, зсилаючись на доводи
викладені в письмових поясненнях.
Просить у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши подані докази, з'ясувавши
дійсні обставини справи, суд приходить
до висновку про можливість задоволення
позову з таких мотивів.

Сторони у справі є дітьми померлих
ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 05
жовтня 1985 року продали належний ОСОБА_6
будинок за адресою: АДРЕСА_1, та 17 жовтня
1985 року придбали у спільну сумісну
власність ? частину будинку АДРЕСА_2.
Право власності на будинок на цю частку
було зареєстровано на ім'я померлої
ОСОБА_4

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст.22 КЗпШС майно нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування та розпорядження цим
майном.

Згідно із ст. 524 ЦК України (в ред. 1963
року) спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом. У відповідності
до вимог ст. 525 ЦК України (в ред. 1963 року)
часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця.

Тобто 12.02.1991 року відкрилась спадщина
після смерті ОСОБА_6 Спадкоємці першої
черги, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
мали успадкувати в рівних частинах 1/8
будинку АДРЕСА_2

У відповідності із вимогами ст. 549 ЦК
України (в ред. 1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном або якщо
він подав нотаріальному органові за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Сторони з сім'ми постійно проживають у
спірному будинку.

Оскільки із відповідними заявами ніхто
із спадкоємців до нотаріальних органів
не звертався, то вони фактично вступили
в управління та володіння спадковим
майном, а відтак прийняли спадщину.

27.03.1992 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було
укладено договір дарування ? частини
будинку АДРЕСА_2 Однак на той момент ?
частина спірного будинку ОСОБА_4 за
наслідками фактичного спадкування вже
не належала, а відтак вона не вправі
була вчиняти правочин дарування
неналежного їй майна.

Відтак договір дарування укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 27 березня 1992 року слід
визнати частково недійсним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та її представник не надали суду
належних доказів, які б спростували
доводи позивача про те, що він здійснив
коштовну добудову, постійно робив
ремонт, доглядає будинок та покращує
умови проживання в помешканні, тому суд
вважає за можливе, враховуючи факт
фактичного спадкування частини
будинку після смерті ОСОБА_6, визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/16 частину
будинку АДРЕСА_2

Керуючись
ст.ст.8,10,11,60,88,169,208,209,212-215,218 ЦПК України,
суд, -

В И
Р І Ш И В :

позов задовольнити.

Визнати частково недійсним
договір дарування 1/4 частини житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
від 27.03.1992 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно: 1/16 частину житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська