Справа №470/255/14-ц 11.06.2014 11.06.2014 11.06.2014
Провадження № 22-ц/784/1736/14
Суддя першої інстанції Міщенко Г.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

11 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Романенко Ю.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною
скаргою

публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення

Березнегуватського районного суду
Миколаївської області від 28 квітня 2014
року

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л
А:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення за кредитним договором 16342
грн.36 коп. з яких: 15087 грн. 96 коп.
заборгованості по процентам, 500 грн.
штрафу фіксованої частини та 754 грн. 40
коп. штрафу його процентної складової.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк
посилався на те, що відповідачка
отримавши 4000 грн. кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 48% за
користування кредитом річних, своїх
обов'язків по поверненню кредиту за
умовами договору не виконувала.
Протягом 12 місяців кредит та відсотки
не повернула. У зв'язку з чим, повинна
сплатити заборгованість станом на 27
лютого 2014 року, та штраф, у
відповідності з заявою, Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою, які є
складовими кредитного договору.

Розраховуючи суму заборгованості, банк
вказував, що всього за позивачкою
значиться заборгованість в розмірі 19012
грн. 93 коп., з якої: 2582 грн. 06 коп.
заборгованість за кредитом та 16430 грн. 87
коп. заборгованість за процентами.
Однак частину цієї суми стягнуто за
судовим наказом від 8 січня 2008 року, а
саме 3924 грн. 97 коп. Тому залишкова сума
заборгованості в розмірі 15807 грн. 96 коп.
та штраф підлягають стягненню в
судовому порядку.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 28
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про задоволення позову. На думку
апелянта, висновки суду суперечать
обставинам справи та вимогам
матеріального права.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як виходить з доказів у справі, 3 квітня
2006 року позивачка отримала за заявою
кредитну картку «Подія» з кредитним
лімітом в 4000 грн. під 4 % на місяць, або 48%
річних (а.с. 6). В заяві зазначено, що
строк дії картки складає рік.

З квітня 2007 року відповідачка
виплачувала заборгованість не в
повному обсязі. По закінченню строку
дії картки, за ОСОБА_2 рахувалася
заборгованість за кредитним договором.
Зокрема, на 11 грудня 2007 року їй були
нараховані 2578 грн. 40 коп.
заборгованості, з яких: 1200 грн. 26 коп.
сума поточної заборгованості за
кредитом та 1378 грн. 14 коп. прострочена
сума кредиту. Також на вказану дату їй
нараховані відсотки в розмірі 1346 грн. 57
коп.

11 березня 2008 року банк подав заяву про
видачу судового наказу. Такий наказ
було видано 8 січня 2008 року. За наказом
стягнуто проценти за користування
кредитом станом на 11 грудня 2007 року,
прострочена заборгованість за
кредитом та фактично його залишок.

Отже, на цей час кредит та відсотки за
користування кредитом були виплачені.

Оскільки відповідачка не сплатила
вказаної заборгованості, банк
продовжував нараховувати щомісячно до
сплати кредит та проценти за його
користування у подвійному розмірі.

В останнє відповідачка сплатила на
погашення кредиту 87 грн. 78 коп. 21 жовтня
2008 року, які банк зарахував в погашення
процентів за той же місяць.

Всього банк нарахував на 27 лютого 2014
року 2582 грн. 06 коп. кредиту та 15087 грн. 96
коп. процентів за користування
кредитом, а також штраф, 500 грн.
фіксованої частини та 754 грн. 40 коп. його
процентної складової. При цьому на
прострочену заборгованість банк
нарахував відсотки за користування
кредитом в розмірі 96 % річних. За основу
банк взяв розрахунки з часу видачі
кредиту, без врахування рішення суду
про стягнення суми кредиту та
відсотків.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того,
відповідачка отримала платіжну картку
«Подія». Оскільки завою та Умовами
надання банківських послуг та
Правилами користування платіжною
карткою не передбачена сплата
подвійних відсотків на прострочену
заборгованість, а Тарифи банку суду
взагалі не надані, то нарахування 96%
річних на прострочену заборгованість є
необґрунтованими.

Щодо інших позовних вимог, то позивач
пропустив строк позовної давності, про
застосування якої просила
відповідачка.

Судом не прийняті доводи позивача про
збільшений строк позовної давності в
п'ять років, як вказано в наданих суду
Правилах користування платіжними
картками системи «Виза»,
«Інтернацонал» і «МастерКарт
Інтернаціонал», так як відповідачка
отримала платіжну картку «Подія».

Висновки суду щодо необхідності
застосування строків позовної
давності по дан ній справі
обґрунтовані, відповідають вимогам
закону та вимогам матеріального права.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплинула і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Разом з тим, правильно вказавши на
необхідність застосування строку
позовної давності, суд неправильно
застосував його при вирішенні справи.

Зокрема, суд в повному обсязі відмовив
в задоволенні позовних вимог про
стягнення відсотків. Тоді як повинен
був стягнути їх в межах загальних
строків позовної давності, за три роки,
які розраховуються від часу подачі
позову, тобто з 18 березня 2014 року по 18
березня 2011 року.

Так, проценти, визначені статтями 536, 1048
ЦК України, є платою за користування
чужими грошовими коштами, яка, за
відсутності іншої домовленості сторін,
сплачується боржником за весь період
користування грошовими коштами, у тому
числі після настання терміну їх
повернення. Оскільки і після видання
судового наказу відповідачка
присуджені гроші не сплатила, а в заяві
відсутні вказівки на строк дії
договору, то слід вважати, що її
зобов'язання сплати відсотків по
договору не припинилися, виходячи з
положень ст. 598 ЦК України. Тому вона
зобов'язана сплатити відсотки вказані
в заяві, в межах строків позовної
давності. Виходячи з відсоткової
ставки, зазначено в заяві, 48% річних, за
період з 18 березня 2013 року по 27 лютого
2014 року (період в межах позовних вимог)
це складає 3721 грн. 61 коп. (2582 грн. 06 коп. х
48% : 360 х 1081 день).

За викладеного, колегія суддів вважає,
що рішення суду у відповідності до п. 3
ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині
стягнення відсотків за користування
кредитом та судових витрат необхідно
скасувати та ухвалити в цій частини
нове рішення, про часткове задоволення
позову. З відповідачки на користь
позивача підлягає стягненню за
вказаний період 3721 грн. 61 коп. процентів
за користування кредитом, а також 84 грн.
судового збору. Розмір судового збору
визначено з суми збору при подачі
позову та апеляційної скарги
пропорційно задоволеним позовним
вимогам на 23% (243 грн. 60 коп. + 121 грн. 80
коп. = 365 грн. 40 коп. х 23%).

В інший частині, рішення слід залишити
без змін.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» в
апеляційній скарзі щодо строку
позовної давності, сплати подвійних
відсотків та штрафу необґрунтовані.
Позивач не довів, що надані ним Умови та
Правила надання банківських послуг та
Тарифи кредитування з використанням
кредитки «Універсальна Голд», є
складовими частинами конкретного
кредитного договору.

Так, вони не стосуються умов
кредитування відповідачки, як
правильно вказав в рішенні суд. Також
ні зазначені правові акти, ні надані до
апеляційного суду положення про
обслуговування кредитної картки
«Подія» з тарифами, не є складовою
частиною конкретного кредитного
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановленим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Законом, а саме ст.1055 ЦК України
встановлена форма кредитного договору.
Він укладається в письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

В заяві відповідачки, як було вказано
вище, зазначено, що заявник
ознайомлений з Умовами надання
банківських послуг (Умови), Правилами
користування платіжною карткою
(Правила), Тарифами банку (Тарифи) та про
те, що вона згодна, що заява разом з
Умовами, Правила та Тарифи, а також
пам'ятка клієнта складають договір про
надання банківських послуг. Проте, в
заяві з довідкою не було зазначено
інших умов надання кредиту, окрім
вказаних вище.

Надані суду Правила користування
платіжною карткою, Умови і Правила
надання банківських послуг, Правила
користування платіжною карткою,
стосуються всього спектру фінансових
послуг, що надавалися банком, у тому
числі платіжних карт, вкладних
операцій, кредитних карт. Вони не
містять підпису відповідача, і не
мають жодної індетифікуючої ознаки на
предмет їх невід'ємності від заяви
позичальника. В свою чергу, в заяві
позичальника не зазначено, що
неврегульовані в заяві питання
регулюються вказаними Умовами та
Правилами. Не підписані відповідачем і
Тарифи кредитування з використанням
вказаної кредитки.

Таким чином, докази у справі не дають
підстав вважати, що підписуючи заяву,
відповідачка розуміла вказані Правила
користування платіжною карткою, Умови
і Правила надання банківських послуг,
Тарифи, у тому числі їх положення щодо
сплати штрафу. Також вона не
погоджувала з відповідачем строк
позовної давності тривалістю в п'ять
років. Тоді як, відповідно ч. 1 ст. 259 ЦК
України, договір про збільшену позовну
давність укладається в письмовій
формі.

За такого, є правильним застосування
загального строку позовної давності та
стягнення сум за процентною ставкою
вказаною в заяві.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 28
квітня 2014 року в частині стягнення
відсотків за користування кредитом та
судових витрат скасувати та ухвалити в
цій частини нове рішення, про часткове
задоволення позову.

Стягнути на користь публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» з ОСОБА_2 3721 грн. 61
коп. процентів за користування
кредитом за кредитним договором від 3
квітня 2006 року та 84 грн. судового збору.

В інший частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: