Справа № 201/5291/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» про відшкодування
моральної шкоди завданої внаслідок
скоєння злочину,-

В С Т А
Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаною
позовною заявою. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що 13
жовтня 2007 року внаслідок вибуху
побутового газу було пошкоджено
житловий будинок. Станом на 13 жовтня 2007
рік власником квартири НОМЕР_1 у
вказаному будинку був ОСОБА_2, який
проживав разом із членами родини
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6
згідно із списком членів ЖСК - 414,
затвердженого рішенням виконкому
Бабушкінської районної ради народних
депутатів № 770 від 26 червня 1992 року та
ордером на житлове приміщення в
будинку ЖСК № 20 від 02 вересня 1992 року.

13 жовтня 2007 року було порушено
кримінальну справу за фактом вибуху
побутового газу за ч. 2 ст. ст. 270 КК
України. 15 жовтня 2007 року порушено
кримінальну справу за ч. 2 ст. 367 КК
України відносно посадових осіб ВАТ
«Дніпрогаз» ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. 24
липня 2013 року постановою про зміну
обвинувачення ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11
ОСОБА_9 було змінено обвинувачення за
ст.. 272 ч. 2 КК України. Позивач як член
родини власника, фактично проживала на
момент вибуху , є постраждалою в аварії
внаслідок вибуху природного газу в
буд. АДРЕСА_1 та визнана потерпілою у
вказаній кримінальній справі.

11-14 листопада 2013 року вироком
Заводським районним судом м. Запоріжжя
працівників відповідача ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнано винними в
скоєнні злочину передбаченого ст. 272 ч.
2 КК України. Діями працівників
відповідача ОСОБА_1 було спричинену
моральну шкоду яку позивач оцінює в 20 000
грн. та просить стягнути на її користь
з відповідача.

В судове засідання позивач не
з*явилася, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, надала суду заяву про слухання
справи за її відсутності

Представник відповідача в судове
засідання не з*явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав суду заяву про
слухання справи за його відсутності
проти задоволення позовних вимог
заперечував.

Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2007
року внаслідок вибуху побутового газу
було пошкоджено житловий будинок.
Станом на 13 жовтня 2007 рік власником
квартири НОМЕР_1 у вказаному будинку
був ОСОБА_2, який проживав разом із
членами родини ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_6 згідно із списком
членів ЖСК - 414, затвердженого рішенням
виконкому Бабушкінської районної ради
народних депутатів № 770 від 26 червня 1992
року та ордером на житлове приміщення в
будинку ЖСК № 20 від 02 вересня 1992 року.

11-14 листопада 2013 року вироком
Заводським районним судом м. Запоріжжя
працівників відповідача ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнано винними в
скоєнні злочину передбаченого ст. 272 ч.
2 КК України.

Стаття 1167 ЦК України містить підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду: моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті; моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору».

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач в позовній заяві
не надала суду належних доказів
наявності моральної шкоди на
підтвердження факту заподіяння
позивачу відповідачем моральних
страждань, та не довела вину
відповідача, не надала доказів
причинно - наслідкового зв'язку між
діями відповідача та начебто завданою
шкодою.

У відповідності до положень
статті 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, а саме
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, дослідивши матеріали
справи, суд вважає їх належними та
достатніми для вирішення справи по
суті, та такими, що відповідають
вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно
яких належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування,
а сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Враховуючи викладене суд не знаходить
підстав для задоволення позовних
вимог, позивача, оскільки вони не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, ґрунтуються лише на її
припущеннях та нічим не
підтверджуються.

У зв*язку з прийняттям рішення про
відмову у задоволенні позову витання
про розподіл судових витрат судом не
вирішується.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» про відшкодування
моральної шкоди завданої внаслідок
скоєння злочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова